ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4145/23 Справа № 206/251/21 Категорія 22 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Шавкун Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 31 січня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіна Олена Валентинівна про розірвання договору довічного утримання, повернення у власність квартири та скасування заборони на відчуження майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2021 року ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_3 є літньою людиною, інвалідом II групи з 09 червня 2009 року безстроково, відповідно до довідки серія МСЕ - ДНА-01 №673848 від 22 червня 2009 року, яка не здатна до самообслуговування і потребує постійної сторонньої допомоги з боку спеціалістів. З 25 липня 2020 року перестала повністю ходити.

Зазначала, що 18 червня 2020 року уклала з гр. ОСОБА_1 договір довічного утримання (догляду), який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Бунякіною О.В. та зареєстровано в реєстрі за №585, згідно з яким ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_1 квартиру, що належала їй на праві власності, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 прийняла на себе зобов`язання забезпечувати її утриманням та доглядати довічно на умовах цього Договору. Також було передбачено, що матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачеві від набувача оцінюється сторонами на рівні 1000 грн.

Вказувала, що ОСОБА_1 неналежно виконує свої обов`язки згідно укладеного договору довічного утримання (догляду) від 18 червня 2020 року, що виражається у наступних діях.

Так, з 18 червня 2020 року, тобто з моменту укладання між Договору і по день подання позову, ОСОБА_1 лише декілька разів приїжджала особисто до ОСОБА_3 . Також, ОСОБА_1 не виконувала належним чином взяті на себе зобов`язання, а саме: лагодження одягу та взуття, надання перукарських послуг, прання прасування білизни ОСОБА_3 . Не здійснювався ремонт побутової та аудіо-, відеотехніки, поточний ремонт квартири ОСОБА_3 за весь час існування договору. ОСОБА_1 лише один раз прибиралась у квартирі ОСОБА_3 разом зі своїм чоловіком. Не здійснювалися витрати на придбання для ОСОБА_3 лікарських засобів на підставі виданих лікарями рецептів та на її поточне лікування. ОСОБА_1 лише один раз придбала засоби особистої гігієни, а саме - підгузки для ОСОБА_3 . Також не здійснювалося забезпечення ОСОБА_3 продуктами харчування шляхом організації їх за місцем проживання та оплати їх вартості. ОСОБА_1 лише кілька разів придбала продукти харчування для ОСОБА_3 .

Зазначила, що після підписання Договору, за ініціативою ОСОБА_1 у квартирі разом з ОСОБА_3 проживали різні люди (квартиранти), які нібито повинні були доглядати за нею, проте відповідного та належного догляду з їх боку не здійснювалось. Одним квартирантом, який проживав разом з ОСОБА_3 , було завдано тілесних пошкоджень останній, іншим квартирантом було викрадено ключі від квартири.

Останній раз в квартирі разом з ОСОБА_3 проживала невідома особа, оскільки остання не мала навіть оформленого належним чином паспорту громадянина України. Вищевказана особа постійно перебувала в стані алкогольного сп`яніння, оскільки майже щодня вживала алкогольні напої.

Зазначала, що вищевказана невідома особа (квартирантка), на початку грудня 2020 року забувши та залишивши на плиті включену газову плиту з їжею, пішла з квартири. Про даний факт стало відомо випадково, оскільки в цей день онука ОСОБА_3 прийшла до неї для того, щоб відкрити двері квартири для працівника пошти, та побачила на газовій плиті включений газ з їжею. Вищевказані події могли призвести до виникнення пожежі у квартирі з відповідними негативними наслідками для ОСОБА_3 та мешканців всього будинку, оскільки власноруч остання не мала змоги виключити газову плиту через неможливість пересуватися.

Також, у зв`язку з несплатою коштів ОСОБА_1 за послуги мобільного зв`язку ОСОБА_3 , остання одного разу впала з ліжка та не могла самостійно піднятися до ліжка, а тому довелось гучно кричати аби її почули сусіди та прийшли на допомогу. Так, сусідка яка проживає поверхом вище від ОСОБА_3 , почувши крики одразу повідомила онуку ОСОБА_3 , яка також проживає поверхами вище, одразу відреагувала та прийшла до квартири та допомогла.

Вказувала, що отримує пенсію у розмірі близько 2 100,00 грн., проте ці кошти вона не отримувала, оскільки за ініціативою ОСОБА_1 , ці кошти отримували квартиранти, яких підселювала ОСОБА_1 , які потім витрачали пенсію ОСОБА_3 для нібито її утримання (придбання продуктів харчування, сплату комунальних платежів). Однак, продуктів харчування, ліків, засобів особистої гігієни, необхідних для нормальної життєдіяльності ОСОБА_3 , придбано не було.

Таким чином, пенсія, яку мала б отримувати ОСОБА_3 , отримували особи яких підселювала ОСОБА_1 , які навіть не сплачували орендної плати за проживання у квартирі. Також квартиранти повністю користувалися усіма комунальними послугами, без відповідної їх компенсації ОСОБА_3 .

Просила суд звернути увагу на те, що ОСОБА_3 до моменту укладання з Договору та навіть після його підписання отримувала соціальні послуги від Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Індустріальної районної у місті ради, проте ОСОБА_1 у власних інтересах приховала цей факт від співробітників Центру.

Вказувала, що ОСОБА_1 після укладання Договору довічного утримання від 18 червня 2020 року без згоди ОСОБА_3 забрала її майно, а саме: правовстановлюючі документи на кв. АДРЕСА_1 та екземпляр ОСОБА_3 оригінал Договору довічного утримання від 18 червня 2020 року та на сьогоднішній день не повернула. У зв`язку з вищевикладеним, ОСОБА_3 було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення (за ст.185 КК України) до Індустріального ВП Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області.

Також, адвокатом Пашніною А.В. було підготовлено та подано адвокатський запит №28/12 від 28 грудня 2020 року до Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 8» Дніпровської міської ради для підтвердження того факту, що ОСОБА_1 жодного разу не зверталася до спеціалістів (лікарів) для надання медичної допомоги ОСОБА_3 .

Зазначала, що 30 грудня 2020 року, у зв`язку з неналежним виконанням з боку ОСОБА_1 умов договору, останній було направлено вимогу про розірвання договору довічного утримання (догляду) від 18 червня 2020 року. Проте, на момент подання цієї позовної заяви ОСОБА_1 проігнорувала вимогу та не розірвала добровільно Договір.

Враховуючи викладене вище, просила суд: розірвати договір довічного утримання, укладений 18 червня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Бунякіною О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 585; застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання та повернути шляхом визнання за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на нерухоме майно - кв. АДРЕСА_1 ; скасувати заборону приватного нотаріуса Бунякіної О.В. від 18 червня 2020 року на відчуження нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка накладена на підставі договору довічного утримання від 18 червня 2020 року з вилученням з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 31 січня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Розірвано договір довічного утримання, укладений 18 червня 2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Бунякіною О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 585.

Застосовано наслідки розірвання договору довічного утримання та повернуто шляхом визнання за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на нерухоме майно - кв. АДРЕСА_1 .

В іншій частині відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для задоволення позову, оскільки позивачем підтверджено належними доказами факт невиконання відповідачем умов договору, а відповідачем належними доказами встановлений судом факт не спростовано, у зв`язку з чим наявні законні підстави для розірвання договору довічного утримання за рішенням суду та поновлення права власності ОСОБА_3 на спірну квартиру. Відмовляючи в частині позовних вимог про скасування заборони приватного ОСОБА_4 від 18 червня 2020 року на відчуження нерухомого майна з вилученням з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження, суд дійшов висновку, що оскільки обтяження: заборона на нерухоме майно, а саме спірну квартиру накладено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бунякіною О.В. на підставі договору довічного утримання від 18 червня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бунякіною О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 585, який судовим рішенням розірвано, то і підстава для обтяження нерухомого майна відпала. Тобто, зняття заборони з нерухомого майна в даному випадку можливе в позасудовому порядку.

Не погодившись з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду в оскаржуваній частині з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що при ухваленні рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги, що допитані судом свідки, не могли бути свідками виконання мною обов`язків за договором, оскільки не проживали в цей період разом із ОСОБА_3 у квартирі. Свідки повідомляли про обставини відомі їм зі слів інших осіб, що є недопустими та неналежним доказами. Суд необґрунтовано відкинув надані скаржником письмові докази, що підтверджували заперечення останньої і доводи у цій справі (квитанції, журнал витрат). Розписки, які надавала ОСОБА_3 кожного місяця 2020 року, якими підтверджувала факт отримання належного догляду та утримання, суд взагалі проігнорував і не надав їм жодної оцінки. Висновок суду першої інстанції про не підтвердження доказами придбання для позивача побутової техніки зроблений в результаті неповного з`ясування обставин справи, оскільки якщо б воно досліджувалося, то скаржником би було повідомлено, що такі речі спеціально для позивача не придбавалися, а були передані їй та факт отримання цієї техніки підтверджено позивачем її розписом у журналі догляду до договору довічного утримання. Встановлені судом обставини щодо відсутності звернень ОСОБА_1 до сімейного лікаря, з яким ОСОБА_3 укладено декларацію про вибір лікаря стосовно надання пацієнтці медичної допомоги не може свідчити про невиконання ОСОБА_1 своїх обов`язків за договором, оскільки ОСОБА_3 не зверталася з таким проханням. Крім того, ОСОБА_3 була дієздатною особою, вміла користуватися телефоном, і у випадку коли їй потребувалася медична допомога чи консультація лікаря, вона телефонувала лікарю особисто.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 , апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є літньою людиною, пенсіонеркою, інвалідом II групи з 09 червня 2009 року безстроково, відповідно до Довідки серія МСЕ - ДНА-01 №673848 від 22 червня 2009 року, яка не здатна до самообслуговування і потребує постійної сторонньої допомоги з боку спеціалістів (а.с.5, 9, 10). Отримувала безоплатне обслуговування від Відділу Комунальної установи «Дніпропетровський міський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» Дніпровської міської ради в Індустріальному районі.

Наказом Відділу №05/164 від 08 липня 2020 року ОСОБА_3 знята з безоплатного обслуговування з 08 липня 2020 року, у зв`язку з укладанням договору довічного утримання (догляду) (а.с. 71,71 зв.).

З 25 липня 2020 року ОСОБА_3 перестала повністю ходити.

Відповідно до договору довічного утримання, укладеного 18 червня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіною О.В., зареєстрованому в реєстрі за №585, ОСОБА_3 (Відчужувач) передала у власність ОСОБА_1 (Набувач) належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого набувач ОСОБА_1 зобов`язується забезпечувати Відчужувача утриманням довічно, а у разі втрати здоров`я також довічно доглядом.

Відповідно до п.2.1 Договору Набувач зобов`язаний у встановлені строки та в обсязі, передбаченому цим договором здійснювати утримання (догляд) Відчужувача.

Згідно з п.2.2. Договору, утримання Відчужувача з боку Набувача повинно відбуватися у вигляді:

- надання побутових послуг (лагодження одягу та взуття, надання перукарських послуг, вологе прибирання квартири, прання та прасування білизни - за вимогою);

- виконання різних видів ремонтних робіт (ремонт побутової та аудіо-, відеотехніки, поточний ремонт квартири тощо);

- витрат на придбання для Відчужувача лікарських засобів на підставі виданих лікарями рецептів та на його поточне лікування за вимогою Відчужувача та згодою сторін;

- допомоги у забезпеченні надання Відчужувачеві за його вимогою медичної допомоги удома лікарями загального профілю, а також лікарями - спеціалістами (діагностичне обстеження, процедури, маніпуляції, консультування, уколи, масаж, тощо);

- допомоги у забезпеченні Відчужувачеві у разі потреби, визначеної висновком МСЕК, відповідними технічними та іншими засобами реабілітації, крім протезів з дорогоцінних металів та за умови, що Відчужувач не буде належати до категорії населення, які забезпечуються технічними засобами реабілітації за рахунок коштів, спеціально передбачених в Державному бюджеті Фонду соціального захисту інвалідів;

- забезпечення Відчужувача продуктами харчування шляхом організації їх доставки за місцем проживання та оплати їх вартості;

- забезпечення необхідним одягом;

- поточний ремонт комунікацій, які можуть вийти з ладу у квартирі;

- забезпечення представництва інтересів Відчужувача в органах державної влади, місцевого самоврядування, органах соціального захисту та інших підприємствах, установах, організаціях будь-яких форм власності.

Згідно з п.2.3 Набувач зобов`язаний поховати Відчужувача у випадку його смерті.

Відповідно до п.3.1. Договору грошова оцінка матеріального забезпечення та усіх видів догляду (опікування), яке щомісячно має надаватися Позивачеві, спільно оцінюється сторонами на рівні 1 000,00 грн. (однієї тисячі гривень 00 коп.).

Згідно з п.3.2. Договору оцінка матеріального забезпечення, передбачена цим договором, підлягає індексації в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.3.3. Договору Набувач може надавати Відчужувачеві грошові кошти готівкою як для задоволення потреб, зазначених у п.2.2 цього договору так і з будь- яких інших підстав або за будь-яких інших умов. Надання додатково готівкових коштів є правом, а не обов`язком Набувача.

Відповідно до п.4.1 Договору Відчужувач має право:

- вимагати своєчасного та повного надання утримання та догляду від Набувача відповідно до п.2.2 Договору; .

- вимагати розірвання договору та повернення переданого за ним нерухомого майна у разі невиконання або неналежного виконання Набувачем своїх обов`язків за Договором.

У зв`язку з посвідченням вищевказаного Договору приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіною О.В. було накладено заборону відчуження кв. АДРЕСА_1 , яка належать ОСОБА_1 , до виконання договору, зареєстровано в реєстрі за № 585. Також, 18 червня 2020 щодо кв. АДРЕСА_1 , до Реєстру було внесено запис про обтяження № 36949929 (а.с.15).

ОСОБА_3 виконала свої зобов`язання за договором, передавши у власність ОСОБА_1 кв. АДРЕСА_1 .

Умовами Договору довічного утримання (догляду) передбачено, що ОСОБА_1 зобов`язується довічно утримувати ОСОБА_3 , надаючи їй комплекс послуг.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.197).

Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №69720268 від 11 серпня 2022 року, наданою Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_3 , заведено спадкову справу №1003/2021, номер у спадковому реєстрі 68861949 (а.с.228-229).

Відповідно до листа Шостої дніпровської державної нотаріальної контори №2565 від 07 жовтня 2022 року ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем який прийняв спадщину (а.с.233).

Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №8 Дніпровської міської ради № 28/12 від 28.12.2020 року зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється пацієнткою Центру на підставі укладеної декларації від 11 липня 2018 року №0000-Р126-7Х31 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, а саме декларація укладена з лікарем загальної практики - сімейним лікарем амбулаторії загальної практики - сімейної медицини №6 ОСОБА_5 . Громадянка ОСОБА_1 не зверталася до лікаря загальної практики - сімейного лікаря, з яким ОСОБА_3 укладено декларацію про вибір лікаря стосовно надання пацієнтці медичної допомоги.

У Договорі довічного утримання від 18 червня 2020 року, посвідченого Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіною О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 585, позивачем та відповідачем також було обумовлено, що цей договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу Відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання Набувачем своїх обов`язків незалежно від вини ( п.8.1 Договору).

ОСОБА_3 також направляла на адресу відповідача ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв`язку заяву про розірвання договору довічного утримання від 29 грудня 2022 року (а.с. 21), в якій повідомляла про невиконання останньою умов договору довічного утримання та пропонувала розірвати даний договір, однак відповідач на заяву позивача не відреагувала, в позасудовому порядку спір вирішений не був.

Частково задовольняючи позовну заяву суд першої інстанції виходив із того, що позивачем підтверджено належними доказами факт невиконання відповідачем умов договору, а відповідачем належними доказами встановлений судом факт не спростовано, у зв`язку з чим наявні законні підстави для розірвання договору довічного утримання за рішенням суду та поновлення права власності ОСОБА_3 на спірну квартиру. Суд із показань свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , дійшов висновку, що доглядальниці неналежним чином виконували свої обов`язки, ОСОБА_1 не виконувала передбачений договором довічного утримання обов`язок щодо догляду. Суд не прийняв до уваги надані відповідачем квитанції щодо оплати за комунальні послуги (вивіз сміття, за доставку газу, плата за тепло і гарячу воду, електропостачання, плата за воду і каналізацію, комунальні послуги), які здійснені в грудні 2020 року та січні 2021 року (а.с.106-108, 118-120), оскільки вони здійснені після виселення доглядальниці, яку найняла Відповідач та направлення вимоги про розірвання договору довічного утримання, а також зазначений обов`язок не був передбачений Договором. Суд також критично поставився до наданих відповідачем квитанцій про надання послуг за період з червня 2020 року по грудень 2020 року та не взяв до уваги наданий відповідачем журнал витрат. Суд не прийняв до уваги посилання Відповідача на те, що з січня 2021 року нею щомісячно надавалася матеріальна допомога Позивачу в розмірі 1000 грн., яка передбачена умовами договору та направлялися поштові перекази на її адресу, оскільки Позивач зазначені кошти не отримувала, та поштові перекази поверталися Відповідачу. Крім того, зазначені перекази здійснювалися вже після подання до суду позовної заяви про розірвання договору довічного утримання.

Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння), має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує внаслідок непрацездатності та похилого віку.

Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення набувачем передбачених договором дій. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач.

Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі №755/1750/19.

Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилалася на те, що відповідач з червня 2020 року ухиляється від виконання договірних зобов`язань а саме: лагодження одягу та взуття, надання перукарських послуг, прання прасування білизни ОСОБА_3 , не здійснювався ремонт побутової та аудіо-, відеотехніки, поточний ремонт квартири ОСОБА_3 за весь час існування договору, не здійснювалися витрати на придбання для ОСОБА_3 лікарських засобів на підставі виданих лікарями рецептів та на її поточне лікування, не здійснювалося забезпечення ОСОБА_3 продуктами харчування шляхом організації їх за місцем проживання та оплати їх вартості.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов договору довічного утримання від 18 червня 2020 року, ОСОБА_1 у період з червня 2020 року по січень 2021 року наданий догляд та утримання, передбачені 2.2 договору, а саме: прибирання, приготування їжі, купівля продуктів харчування, виклик лікаря, придбання лікарських засобів, поповнення рахунку мобільного телефону, купання, передача побутової техніки: телевізор, антена, пульт для телевізора, пральна машина, телефон, а також сплата комунальних послуг. Зазначене підтверджується журналом витрат, який вівся ОСОБА_1 та факт наданих в ньому послуг засвідчений підписом з боку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та сторонами не оспорюється, квитанціями та чеками (т.1 а.с.72-108).

Про належне виконання, передбачених договором від 18 червня 2020 року обов`язків свідчать підписані ОСОБА_3 розписками (т.1 а.с.109-112).

Також, ОСОБА_3 була надана згода на те, що грошові кошти ОСОБА_1 , згідно умов договору від 18 червня 2020 року у розмірі 1 000,00 грн. будуть направлені на щомісячну оплату комунальних послуг за квартиру, в якій ОСОБА_3 проживає або надаватися їй на руки для задоволення її потреб, передбачених п.2.2 договору (т.1 а.с.114).

Як слідує з матеріалів справи, для надання послуг для догляду за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 винаймала доглядальниць, яким за надані послуги сплачувалися кошти відповідачем, що не суперечить умовам п.7.2 договору від 18 червня 2020 року (т.1 а.с.68).

Таким чином, з огляду на вказані вище обставини та надані суду докази, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та розірвання договору довічного утримання від 18 червня 2020 року, оскільки позивач не надала достатніх доказів, які б вказували на те, що відповідач свідомо ухилявся від виконання покладених на нього обов`язків за договором довічного утримання.

Вказане свідчить про те, що обставини, на які посилалася позивач в обґрунтування своїх доводів, не знайшли свого підтвердження, а відповідач довів, що порушення істотних умов договору довічного утримання не відбулося, а також підтвердив свої наміри на належне виконання умов договору.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність достатніх підстав для відмови у задоволенні позовних вимог внаслідок недоведеності порушення прав позивача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду в оскарженій частині скасувати, відповідно до положень статті 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 31 січня 2023 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіна Олена Валентинівна про розірвання договору довічного утримання, повернення у власність квартири.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова