ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/8359/16-ц

Провадження № 22-ц/4820/1290/23

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю представника апелянтів адвоката Худняка В.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2023 року, суддя Чевилюк З.А., у справі за скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на дії державного виконавця,

встановив:

У березні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду зі скаргою на рішення державного виконавця, в якій просили визнати неправомірними і скасувати постанови про закінчення виконавчих проваджень №№65042962, 65042822, 65042713, 65043087 щодо примусового виконання виконавчих листів №686/8359/16 від 26.03.2019 року про стягнення заборгованості на користь ПАТ «УкрСиббанк».

В обґрунтування скарги зазначили, що 15.02.2023 року головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Лещенком М.В. прийнято постанови про закінчення виконавчого провадження №№65042962, 65042822, 65042713 зі стягнення з ОСОБА_3 боргу на користь ПАТ «УкрСиббанк» та №65043087 зі стягнення з ОСОБА_2 боргу на користь ПАТ «УкрСиббанк». Ствердили, що оскаржувані постанови не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки підставою для закінчення виконавчих проваджень у спірних постановах зазначено п. 9, а не п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», про що просив стягувач звертаючись до державного виконавця із відповідною заявою.

Державний виконавець перед прийняттям спірних постанов не перевірив достовірності довідки стягувача, на підставі якої виніс постанови про закінчення виконавчих проваджень та не отримав підтвердження від стягувача про повне фактичне виконання рішення суду.

Винесенням оскаржуваних постанов про закінчення виконавчого провадження не на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39, а на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець порушив права та інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зокрема, стосовно стягнення з них виконавчого збору.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.05.2023 року в задоволенні скарги відмовлено.

Суд зауважив, що заборгованість по кредиту в ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перед кредитором відсутня. В той же час, саме по собі визнання виконавчих листів №686/8359/16 від 26.03.2019 року такими, що не підлягають виконанню, не впливає на законність та правомірність дій державного виконавця.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги скарги задовольнити.

На обґрунтування скарги зазначили, що правових підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження в порядку п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у державного виконавця не було, оскільки за фактичними обставинами наявні підстави для завершення виконавчого провадження в порядку п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що виконавчі листи про стягнення з боржників боргу визнані такими, що не підлягають виконанню.

В суді представник апелянтів підтримав доводи апеляційної скарги.

Інші учасники справи в суд не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи судом були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення учасника справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що 22.11.2018 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі №686/8359/16-ц стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість про кредитному договору про надання споживчого кредиту №0 від 23.11.2007 року та договором поруки №160114 від 23.11.2007 року. Так, зокрема, з ОСОБА_1 на користь кредитора стягнуто борг в розмірі 50357,76 дол. США, пеню в розмірі 55693,25 грн. В солідарному порядку з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість в розмірі 15817,8 дол. США та пеню в розмірі 88420,50 грн. З ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто 23883,89 грн. витрат по сплаті судового збору, з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто 3723,76 грн. сплаченого судового збору.

На виконання зазначеного рішення суду було видано п`ять виконавчих листів №686/8359/16 від 26.03.2019 року, на підставі яких 06.04.2021 року та 07.04.2021 року було відкрито п`ять виконавчих провадження, зокрема, №№65042962, 65042822, 65042713 - щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та №№65043087, 65017088 - щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2

12.08.2022 року між АТ «УкрСиббанк» (правонаступником ПАТ «УкрСиббанк») та ТОВ «Просперіті Файненшл» було укладено договір факторингу №12/08/1/2022, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» відступлено право вимоги ТОВ «Просперіті Файненшл» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 23.11.2007 року та договором поруки №160114 від 23.11.2007 року.

Також, 12.08.2022 року між ТОВ «Просперіті Файненшл» та ОСОБА_4 було укладено договір відступлення права вимоги №12082022/1, відповідно до умов якого ТОВ «Просперіті Файненшл» відступлено право вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 23.11.2007 року та договором поруки №160114 від 23.11.2007 року.

Згідно з ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.10.2022 року, у виконавчих провадженнях по примусовому виконанні виконавчих листів, виданих на виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі №686/8359/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості по кредитному договору про надання споживчого кредиту №0 від 23.11.2007 року та договором поруки №160114 від 23.11.2007 року, стягувача АТ «УкрСиббанк» замінено на його правонаступника, ОСОБА_4

15.02.2023 року головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Лещенком М.В. винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень№№65042962, 65042822, 65042713 щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та №№65043087, 65017088 щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 . Як вбачається зі змісту цих постанов, державним виконавцем було встановлено, що 14.02.2023 року за вх. №3309 на адресу відділу надійшла довідка стягувача від 11.01.2023 року про відсутність претензій по виконавчих листах по рішенню Хмельницького міськрайонного суду №686/8359/16-ц від 22.11.2018 року. Зазначена довідка міститься в матеріалах справи та сторонами не оспорюється.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.03.2023 року заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. Визнано виконавчі листи №686/8359/16 від 26.03.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості по кредитному договору в розмірі 50357,76 дол. США, пені в розмірі 55693,25 грн., стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості про кредитному договору в розмірі 15817,08 дол. США та пені в розмірі 88420,50 грн., стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 23883,89 грн. сплаченого судового збору, стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 3723,76 грн. сплаченого судового збору такими, що не підлягають виконанню.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (стаття 4 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічні положення містяться і в статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частин другої, сьомої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

За змістом пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною другою статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Отже, державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення, на виконання якого було видано виконавчий лист, або у зв`язку із визнанням судом, серед іншого, виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (постанова Верховного Суду від 10.04.2023 року у справі №2218/25821/2012).

Таким чином, визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, і фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, є самостійними підставами для закінчення виконавчого провадження і їх одночасне застосування є неможливим. У зв`язку з цим закінчення виконавчого провадження з підстави фактичного виконання рішення згідно з виконавчим документом унеможливлює закінчення виконавчого провадження з підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавче провадження не може бути розпочате знову (постанова Верховного Суду від 09.09.2021 року у справі №824/67/20).

Як вбачається з матеріалів справи, станом на час прийняття державним виконавцем Лещенком М.В. постанов про закінчення виконавчих проваджень №№65042962, 65042822, 65042713 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та №№65043087, 65017088 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , (15.02.2023 року), судового рішення щодо визнання відповідних виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню ще не було прийнято (ухвала суду від 06.03.2023 року). Натомість, як вбачається зі змісту довідки стягувача ОСОБА_4 від 11.01.2023 року, у неї відсутні претензії по виконавчих листах, виданих на виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду №686/8359/16-ц від 22.11.2018 року у зв`язку із добровільною сплатою боргу боржниками.

За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності дій державного виконання при винесенні постанов про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону України «Про виконавче провадження».

Стосовно доводів скаржників про те, що постановою про закінчення виконавчого провадження порушуються їх права у зв`язку із стягненням виконавчого збору, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону «Про виконавче провадження», постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами.

Пунктами 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, зокрема передбачено, що якщо на момент виникнення підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», для закінчення виконавчого провадження, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією. У такому випадку, державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Таким чином, якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку (постанова Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі №2-156/11).

У справі відсутні дані на підтвердження обставин щодо відкриття виконавчих проваджень про стягнення виконавчого збору з боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за провадженнями, які були завершенні у зв`язку із фактичним виконанням.

В той же час, за наявності таких виконавчих проваджень, боржники не позбавлені можливості оскаржити їх до адміністративного судув порядку, передбаченому законом.

Судом першої інстанції правильно надано оцінку наявним у справі доказам, застосовано норми процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 серпня 2023 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова