ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 червня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/87/22

Головуючий у першій інстанції Циганко М. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/848/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 квітня 2023 року (проголошено о 10:26) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на її користь 1 919,50 грн у відшкодування майнової шкоди, 10 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди та 10 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Позов обґрунтовувала тим, що 07.12.2019 відповідач, перебуваючи на міжповерховому міжквартирному майданчику за адресою: АДРЕСА_1 , спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді: синця верхньої повіки правого ока, синця лівого передпліччя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

Досудовим слідством дії ОСОБА_2 кваліфіковані як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, проте, ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.12.2021 відповідача звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, що є нереабілітуючими обставинами.

Указувала, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 , які підтверджуються матеріалами кримінального провадження, їй спричинена майнова шкода у вигляді понесених витрат на лікування та придбання ліків та моральна шкода, яка виразилась у спричиненні фізичних та душевних страждань, негативних психоемоційних змін, негативних переживань, приниження гідності, почуття образи, бажання уникати контактів.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової і моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 919,50 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди, 6 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 5 000,00 грн витрат в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 992,40 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд ухвалив рішення про стягнення з відповідача майнової і моральної шкоди на підставі доказів, яким не надав належної юридичної оцінки, зокрема, суд взяв до уваги довідку комп`ютерної томографії МСКТ головного мозку, яка не підтверджує рекомендацій лікаря щодо необхідності її проведення. Акт прийому-передачі виконаних робіт не підписаний замовником та не містить обов`язкових реквізитів, передбачених ч. 2 ст. 9 Закону № 996. Надані суду чеки не є оригіналами, датовані 17 та 19 грудня 2019 року, тобто, через 10, 12 днів після події та за відсутності рекомендації лікарів щодо необхідності такого лікування.

Заявник уважає, що ОСОБА_1 не підтвердила заподіяння їй моральної шкоди, не довела, що наслідки перенесеної травми, негативно позначились на її фізичному та моральному стані.

Не надав суд правову оцінку поясненням допитаних в судовому засіданні свідків зі сторони відповідача.

Уважає такою, що не підлягала задоволенню вимогу позивачки про відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки, повноваження адвоката Коваленка О.Ю. не були підтверджені належним чином.

Наданий до позовної заяви ордер не відповідає вимогам Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», оскільки він не містить двовимірного штрих-коду, а його копія не засвідчена підписом судді.

Крім того в ордері зазначено, що правова допомога адвокатом Коваленко О.Ю. надається на підставі договору про надання правничої допомоги від 16.12.2019, проте, в подальшому суду був наданий договір від 25.12.2021.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження заподіяння майнової і моральної шкоди неправомірними діями відповідача шляхом завдання позивачці тілесних ушкоджень.

Уважає, що надання нею письмових доказів, зокрема, їх копій, не суперечить ст. 95 ЦПК України.

Щодо доводів не підтвердження повноважень адвоката на представлення інтересів позивачки, вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив із їх доведеності.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка зазнала моральних страждань внаслідок кримінального правопорушення, та враховуючи ступінь вини відповідача, характер вчиненого ним діяння, вимоги виваженості та справедливості, дійшов висновку про часткове їх задоволення у розмірі 6 000 грн.

Стягуючи витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 5 000,00 грн, суд уважав, що такий розмір буде відповідати критеріям реальності адвокатських послуг, їх обсягу та вимогам розумності.

Однак повністю погодитись з такими висновками районного суду не може апеляційний суд, зважаючи на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що за заявою ОСОБА_1 від 07.12.2019 в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001686 внесені дані про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за фактом нанесення позивачці її сусідом тілесних ушкоджень (а. с. 7).

18.10.2021 Прилуцькою окружною прокуратурою складений обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0001686 щодо вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (а.с. 8-10).

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.12.2021 звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито (а. с. 11-13). .

В ухвалі встановлено, що 07.12.2019 близько 03:00 ОСОБА_2 , перебуваючи на міжповерховому міжквартирному майданчику, який розміщений в АДРЕСА_1 , переслідуючи єдиний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з останньою, діючи умисно схопив ОСОБА_1 своєю правою рукою за її передпліччя лівої руки та намагався заштовхнути її до квартири, після чого, ОСОБА_1 вирвала своє ліве передпліччя, а ОСОБА_2 кулаком своєї правої руки наніс їй один удар в область правого ока.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 301 від 09.12.2019 у потерпілої ОСОБА_1 виявлені наступні тілесні ушкодження: синець верхньої повіки правого ока, синець лівого передпліччя. Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів, відповідно до Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я (а. с. 8-10).

На підтвердження витрат на лікування, позивачка надала суду копії наступних документів:

- результату комп`ютерної томографії (МСКТ головного мозку) від 17.12.2019, проведеної ТОВ «Ай хелс», акту прийому-передачі виконаних робіт КТ ГМ від 17.12.2019 та чеку на оплату вказаних послуг на суму 850,00 грн, (а.с. 15-16);

- чеків на придбання ліків на загальну суму 1 060,50 грн (а. с. 17).

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2019 року у справі №466/4051/15-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно із ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням майна, в фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим пошкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушені права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.

Відповідно до приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При цьому, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства (ч. 7 статті 128 КПК України).

Колегія суддів, з огляду на вищезазначені норми матеріального права та обставини, встановлені в ухвалі Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.12.2021 (справа № 742/3945/21), погоджується з тим, що є доведеною вина відповідача, як особи, яка вчинила кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України, у спричиненні позивачці легких тілесних ушкоджень, а тому, ОСОБА_1 має право вимагати від ОСОБА_2 відшкодування завданої майнової і моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що він не спричиняв тілесних ушкоджень ОСОБА_1 спростовуються ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.12.2021, якою відповідача звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Отже, кримінальне провадження закрито не у зв`язку з відсутністю складу злочину, а саме у зв`язку із закінченням строків давності, тобто за нереабілітуючих обставин, як вірно зазначив суд першої інстанції.

З ухвали суду вбачається, що ОСОБА_2 не бажав скористатися правом на здійснення кримінального провадження в загальному порядку для встановлення його невинуватості у спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , ухвалу про закриття провадження не оскаржував, провадження закрито саме за його клопотанням. Вказана ухвала підтверджує факт вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку, потерпілим у якому є позивачка ОСОБА_1 ..

Щодо відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються стронами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77-80 Кодексу докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Як зазначалось вище, в обґрунтування своїх вимог про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, ОСОБА_1 надала суду копії результату комп`ютерної томографії (МСКТ головного мозку) від 17.12.2019, проведеної ТОВ «Ай хелс» та акту прийому-передачі виконаних робіт від 17.12.2019 на суму 850,00 грн, копії чеків на придбання ліків на загальну суму 1 060,50 грн.

Колегія суддів, з урахуванням правил ст. 76, 77-80 ЦПК України, не вбачає підстав для визнання таких доказів належними та допустимими.

Так, матеріали справи не містять рекомендації або направлення лікаря ОСОБА_1 на проведення МСКТ головного мозку з метою виявлення будь-яких змін речовини головного мозку як наслідок отриманих 07.12.2019 травм, крім того, МСКТ проведено через 10 днів після отримання позивачкою тілесних ушкоджень у вигляді синця верхньої повіки правого ока, синця лівого передпліччя.

Надані відповідачкою копії чеків на придбання ліків, які датовані 17 та 19 грудня 2019 року, за відсутності доказів про необхідність застосування зазначених в них лікарських засобів для лікування тілесних ушкоджень, отриманих позивачкою 07.12.2019, не можуть вважатись належними доказами понесених позивачкою витрат.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 1 919,50 грн у відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушення.

Таким чином апеляційний суд уважає, що оскільки ОСОБА_1 не довела вимог щодо понесення нею витрат на лікування отриманих травм внаслідок неправомірних дій відповідача, тобто, не надала належних, достовірних та достатніх доказів, рішення районного суду в частині відшкодування майнової шкоди підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_1 залишенню без задоволення.

Щодо відшкодування моральної шкоди.

Позивачкою доведено, що внаслідок умисного заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , вона зазнала фізичних та моральних страждань, які виразились у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, інших негативних явищах, почутті образи, обурення, приниження гідності, бажання уникати контактів.

Тому, врахувавши зазначені обставини та факти, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, дотримавшись вимог розумності, справедливості та виваженості, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 6 000,00 грн.

Зазначена сума є справедливою компенсацією за спричиненні позивачці душевні страждання.

Рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди колегія суддів вважає таким, що відповідає обставинам даної справи та вимогам матеріального закону, що регулюють спірні правовідносини.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу.

Позивачка просила стягнути з відповідача 10 000,00 грн витрат на правничу допомогу, яка надана адвокатом Коваленком О.Ю. у зв`язку з розглядом даної справи.

На підтвердження вимог про стягнення витрат на правничу допомогу стороною позивача надано: копію ордера серії ЧН № 089737 від 16.12.2019 (а.с. 5), копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 25.12.2021 (а.с. 54) та акт здачі-прийняття послуг з надання правничої допомоги від 03.04.2023 на суму 10 000 грн (а.с. 53).

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Відповідно до ч. 4, 8 статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Згідно з пунктом 5 Рішення Національної асоціації адвокатів України «Про затвердження Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги» від 12.04.2019 № 41 Типова форма ордеру, виготовлена друкарським способом на замовлення ради адвокатів регіону відповідно до Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затверджене рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17 грудня 2012 року, із змінами та доповненнями, діє після 01 січня 2022 року до закінчення повноважень адвоката у конкретній справі (провадженні).

Відповідно до п. 11 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 № 41 з наступними змінами, внесеними рішеннями Ради адвокатів України від 14.02.2020 № 29 та від 17.11.2020 № 118 ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження повноважень представника позивача адвоката Коваленка О.Ю. в суді першої інстанції наданий ордер на надання правничої допомоги серії ЧН № 089737, виготовлений друкарським способом. Оскільки позов поданий до суду 29.12.2021, тобто до 01.01.2022, ордер, наданий адвокатом Коваленком О.Ю., є належним підтвердженням правомочності останнього на вчинення дій в інтересах клієнта у даній справі.

Однак, з даного ордеру вбачається, що він виданий на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 16.12.2019, при цьому, до матеріалів справи стороною позивача долучено договір про надання правничої (правової) допомоги від 25.12.2021.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Ураховуючи, що в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги № б/н від 16.12.2019, на підставі якого виданий ордер серії ЧН № 089737, суд позбавлений можливості вирішення питання про розподіл судових витрат.

Відтак є слушними доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині, а тому у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Враховуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , у зв`язку з чим, рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 квітня 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, стягнення витрат на правничу допомогу підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог.

Крім того підлягає скасуванню рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору в сумі 992,40 грн огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 Кодексу).

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки позивачку звільнено від сплати судових витрат і вона не оплачувала судовим збором позовну заяву, судові витрати в цій частині на відповідача не покладаються (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19).

Таким чином рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь держави судового збору підлягає скасуванню.

Оскільки, апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу ОСОБА_2 на 24 % (1 919,50 грн х 100 : 7 919,50 грн), останньому належить компенсувати за рахунок держави сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 326,88 грн (1 362,00 грн х 24% : 100%).

Керуючись ст. 141, 367, 374, 375, 376 п. 3, 4 ч. 1, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 квітня 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, витрат на правничу допомогу та в частині стягнення судових витрат - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, витрат на правничу допомогу відмовити.

В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 квітня 2023 року залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений ним судовий збір за апеляційний розгляд справи в сумі 326,88 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

Н.В. Шитченко