Справа № 757/1988/23-ц
Провадження № 2/761/6031/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва під головуванням судді Матвєєвої Ю.О., за участю секретаря судових засідань Каніковського Б.А., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Сучкової А.М. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в режимі відеоконференції в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального управління Служби безпеки України про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

В січні 2023 року позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києва із позовом до Центрального управління Служби безпеки України про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначив, що 16 листопада 2022 року за місцем його проживання працівниками Управління СБУ в Одеській області було проведено незаконний обшук. Його неодноразові звернення із скаргами на дії посадових осіб як Управлінням СБУ в Одеській області, так і Центральним управлінням СБУ були проігноровані. Вважає це тиском на нього, як викривача, оскільки за його заявами про факти корупційних або пов`язаних із корупцією кримінальних правопорушень були порушені кримінальні провадження. Моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 50 000 грн. та просить стягнути її з відповідача внаслідок бездіяльності останнього.

Ухвалою судді Печерського районного суду міста Києві від 18 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Центрального управління Служби безпеки України про стягнення моральної шкоди передано на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва.

24 лютого 2023 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Матвєєвій Ю.О.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Матвєєвої Ю.О. від 27 лютого 2023 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін, призначено судове засідання.

13 квітня 2023 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому представник відповідача позов не визнає внаслідок його необґрунтованості, просить відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити, не погодився із позицією відповідача, викладеною у відзиві. Зазначив про те, що просить стягнути моральну шкоду за бездіяльність Служби безпеки України, яка не намагається встановити осіб, які займаються корупцією.

Представник відповідача Сучкова А.М. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог позивача з міркувань, викладених у відзиві. Зазначила, що у зв`язку із військовою агресією в листопаді 2022 року в житлі позивача проводились контррозвідувальні заходи з виявлення російських шпигунів та колаборантів, вказані заходи не були обшуком, як помилково вважає позивач. Підстави для цих контррозвідувальних заходів оприлюднені не можуть бути з огляду на те, що це інформація для службового користування. В період з 01.11.2022 року по 24.01.2023 року до УСБУ в Одеській області скарги від позивача не надходили. Натомість 25,01.2023 року від позивача надійшли запит на публічну інформацію та електронне звернення, на які було надано відповідь. Вказує також на те, що позивач обґрунтовує свій статус викривача з огляду на те, що ним подавались заяви до правоохоронних органів про факти корупційних або пов`язаних із корупцією правопорушень, між тим, жодних доказів наявності статусу викривача та прийняття рішень про застосування заходів безпеки позивачем не надано.

Допитана в судовому засіданні в режимі відеоконференції свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона є сусідкою позивача. 16 листопада 2022 року зранку вона побачила біля двору ОСОБА_1 озброєних людей у військовій формі. Позивач розмовляв з якимось чоловіком та вони ходили по двору. Мета їх візиту їй не відома.

Суд, вислухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Звернувшись з цим позовом до суду, позивач обґрунтував його незаконним проведенням обшуку, між тим в судовому засіданні пояснив, що моральну шкоду йому було заподіяно бездіяльністю працівників правоохоронних органів, яка полягає в неефективному досудовому розслідуванні.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Так, судом встановлено, що на звернення позивача від 20.11.2022 року Управлінням СБУ в Одеській області було надано відповідь про здійснення на території Одеської області контррозвідувальних заходів з виявлення російських шпигунів та колаборантів внаслідок військової агресії з боку рф у відношенні України.

За ст. 2 ЗУ «Про контррозвідувальну діяльність» метою контррозвідувальної діяльності є попередження, своєчасне виявлення і запобігання зовнішнім та внутрішнім загрозам безпеці України, припинення розвідувальних, терористичних та інших протиправних посягань спеціальних служб іноземних держав, а також організацій, окремих груп та осіб на державну безпеку України, усунення умов, що їм сприяють, та причин їх виникнення.

Відповідно до ст. 5 ЗУ ««Про контррозвідувальну діяльність»спеціально уповноваженим органом державної влади у сфері контррозвідувальної діяльності є Служба безпеки України.

Згідно із ст. 6 ЗУ ««Про контррозвідувальну діяльність» підставами для проведення контррозвідувальної діяльності є:наявність достатньої інформації, що потребує перевірки за допомогою спеціальних форм, методів і засобів, про:здійснення розвідувальної діяльності проти України спеціальними службами іноземних держав, а також організаціями, окремими групами і особами;посягання на державний суверенітет, конституційний лад і територіальну цілісність України;терористичні посягання чи терористичну діяльність, кримінальні правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

Тому, позивачем не надано належних та допустимих доказів незаконності дій відповідача,якими позивачеві могла бути заподіяна моральна шкода, проведення обшуку в житловому приміщенні позивача не підтверджено, натомість відповідачем доведено, що вчинялись контррозвідувальні заходи на предмет виявлення шпигунів та колаборантів у зв`язку із військовою агресією, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому, суд зазначає, що досудове розслідування в кримінальних провадженнях, порушених за зверненням позивача, триває, відповідно до норм діючого КПК України позивач має право на звернення до слідчого судді для оскарження дій чи бездіяльності органу досудового розслідування. Вказані обставини також були підставою і для відмови в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, які стосувались кримінального провадження і є неналежними до предмету доказування в цьому спорі.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, що можуть бути оскаржені слідчому судді на етапі досудового провадження, визначений у частині першій статті 303 КПК України. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 - 316 цього Кодексу (частина друга статті 303 КПК України). Аналогічний правовий висновок викладено у постановах ВП ВС від 21 листопада 2018 року у справі № 826/2004/18, від 30 січня 2019 року у справі № 234/19443/16-ц та у постанові ВП Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17.

Також не є слушними доводи позивача щодо залучення до участі у справі в якості відповідача державу України, оскільки в даному випадку державу Україна представляє Центральне управління Служби безпеки України, яке, на думку позивача, порушила його права. У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Аналогічний висновок міститься у постанові ВП ВС від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Центрального управління Служби безпеки України про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.О. Матвєєва

26 квітня 2023 року