КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 362/4800/21 Апеляційне провадження №22-ц/824/1838/2023Головуючий у суді першої інстанції - Марчук О.Л. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , згідно з яким просив: стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором найму житлового приміщення від 15.06.2019 року в сумі 156 000 грн. 00 коп. та заборгованість за спожиті комунальні послуги за липень у розмірі 2 604 грн. 00 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, 15.06.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір найму житлового приміщення, за умовами якого позивач, як орендодавець, передав відповідачу, як орендарю, у строкове платне користування квартиру для проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

За умовами п.п. 1.3, 4.1, 4.2 Договору строк оренди приміщення визначено в 12 місяців з пролонгацією. За згодою сторін розмір орендної плати за орендне користування приміщенням, що орендується, складає 6 000 грн. 00 коп. за місяць. Орендна плата сплачується орендарем не пізніше 15 числа кожного наступного місяця.

При цьому, позивач вказував, що між сторонами була домовленість щодо викупу відповідачем у майбутньому орендованої квартири, у зв`язку з чим останній зобов`язався сплачувати комунальні платежі, а під час укладення договору-купівлі продажу квартири - сплатити разом кошти як за квартиру, так і за користування нею.

Однак, 07.08.2021 року позивач дізнався, що відповідач з`їжджає з квартири, але грошей на оплату не має.

За вказаних обставин, а також зважаючи на те, що відповідач користувався квартирою 26 місяців, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості по орендній платі у загальному розмірі 156 000 грн. 00 коп., а також суму несплачених коштів за отримані комунальні послуги у липні 2021 року у розмірі 2 604 грн. 00 коп.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 155 144 грн. 62 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконував свої зобов`язання за укладеним з позивачем договором оренди від 15.06.2019 року та не здійснював щомісячну оплату оренди у розміри та строки, передбачені договором, у зв`язку з чим порушені права позивача підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за період з 15.06.2019 року по 07.08.2021 року у розмірі 153 000 грн. 00 коп.

При цьому, оскільки дружиною відповідача було оплачено частину житлово-комунальних послуг за орендованою квартирою в загальній сумі 341 грн. 55 коп., а також те, що відповідач не проживав в орендованій квартирі повний місяць та виїхав з житла 07.08.2021 року, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти за оплату житлово-комунальних послуг за липень 2021 року у загальній сумі 2 144 грн. 62 коп.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував на неврахування судом першої інстанції того, що відповідач, не порушуючи умов Договору з 15.06.2019 року, винаймав зі своєю дружиною квартиру, сплачуючи щомісяця позивачу готівкою 6 000 грн. 00 коп., що можуть підтвердити свідки, які дійсно бачили, як позивач приїздив до відповідача на місце роботи та отримував вказані кошти, а також аудіо запис, де дружина позивача підтвердила факт отримання коштів у розмірі 156 000 грн. 00 коп. за орендовану квартиру.

При цьому, зазначав, що у період з 19.08.2019 року по 06.07.2021 року його дружиною через Приватбанк оплачувалися комунальні платежі за орендовану квартиру, про що свідчить відповідна довідка АТ «Приватбанк» від 25.11.2021 року.

Також зауважував, що суд першої інстанції розглянув справу без повідомлення сторін, хоча стороною відповідача було подано клопотання про розгляд справи з викликом сторін, оскільки справа потребує детального розгляду по суті та з`ясування всіх обставин.

Одночасно з апеляційною скаргою відповідачем було подано до суду клопотання про виклик свідків.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що апелянтом не надано жодних допустимих та належних доказів на підтвердження виконання ним своїх зобов'язань за договором, а саме сплати орендної плати за користування квартирою, у тому числі шляхом надання позивачу готівки.

Також, зазначає, що факт виконання зобов`язань за договором оренди щодо внесення щомісячної орендної плати не може підтверджуватися показаннями свідків.

Щодо посилань відповідача на аудіозапис розмови, вказує на те, що він не може вважатися належним та допустимим доказом, який підтверджує факт сплати відповідачем орендної плати, оскільки невідомо його походження та обставини здійснення.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 15.06.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір найму житлового приміщення, за умовами якого позивач, як орендодавець, передав відповідачу, як орендарю, у строкове платне користування квартиру для проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до 1.3 Договору найму строк оренди приміщення з моменту його прийняття за актом прийому-передачі становить 12 місяців з пролонгацією.

Згідно з п.п. 4.1, 4.2 Договору найму за згодою сторін розмір орендної плати за орендне користування приміщенням, що орендується, складає 6 000 грн. 00 коп. за місяць. Орендна плата сплачується орендарем не пізніше 15 числа кожного наступного місяця.

Відповідно до п. 4.5 Договору найму усі витрати за користування комунальними послугами, телефонами, послугами інтернет оплачуються орендарем самостійно за розрахунковими рахунками, наданими орендодавцем.

Згідно з п. 6.1 Договору найму орендар зобов'язався, серед іншого, своєчасно вносити орендну плату та своєчасно сплачувати житлово-комунальні платежі на підставі відповідних організацій.

Пунктом 7 Договору встановлено, що у випадку порушення своїх зобов'язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Так, п. 1 ч. 1 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Договір найму житла укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 811 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 820 ЦК України розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за користування житлом, плата, визначена у договорі, не може перевищувати цього розміру. Одностороння зміна розміру плати за користування житлом не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму.

Статтею 763 ЦК України визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором, що узгоджується з нормою ст. 764 ЦК України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як установлено судом першої інстанції, після закінчення строку договору найма житла - 15.06.2020 року позивач не заперечив, а відповідач продовжив користуватися орендованим житлом, яке звільнив 07.08.2021 року. Вказані обставини сторони визнали та не оспорювали у своїх письмових поясненнях.

Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів того, що відповідач на виконання умов укладеного з відповідачем договору найму житла щомісячно здійснював орендну плату за даним договором, матеріали справи не містять.

Посилання апелянта на те, що факт щомісячної сплати ним орендної плати у розмірі 6 000 грн. 00 коп. шляхом передання позивачу готівки можуть підтвердити свідки, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки доказами отримання коштів позивачем у рахунок сплати орендної плати можуть бути лише письмові докази. У той же час, посилання на покази свідків не є належними та допустимими доказами у розумінні ст.76 ЦПК України, оскільки з показів свідків неможливо встановити суму виплат, дату виплат та період, за який такі виплати були здійснені.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові №614/805/16-ц від 27.06.2018 року.

Враховуючи зазначене, не підлягає задоволенню клопотання про допит свідків, заявлене в суді апеляційної інстанції.

При цьому, наданий стороною відповідача аудіо-запис, що міститься на СD, та, на переконання відповідача, свідчить про безпідставність позовних вимог, колегія суддів визнає неналежним та недопустимим доказом на підтвердження цих обставин, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, суду не відоме ані його походження, ані обставини здійснення такого запису.

Таким чином, встановивши, що відповідач не виконував свої зобов`язання за укладеним з позивачем договором оренди від 15.06.2019 року та не здійснював щомісячну оплату оренди у розміри та строки, передбачені договором, а також врахувавши, що за червень 2019 року відповідач був зобов'язаний сплатитилише половину орендної плати за місяць, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, порушені права позивача підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості у розмірі 153 000 грн. 00 коп.

При цьому, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, дружиною відповідача було оплачено частину житлово-комунальних послуг за орендованою квартирою в загальній сумі 341 грн. 55 коп., а відповідач не проживав в орендованій квартирі повний місяць та виїхав з житла 07.08.2021 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за оплату житлово-комунальних послуг за липень 2021 року у загальній сумі 2 144 грн. 62 коп.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з викликом сторін, колегія суддів відхиляє, оскільки, в силу вимог ст. 19 ЦПК України вказана справа є малозначною та у відповідності до вимог ст. 279 ЦПК України може бути розглянута без повідомлення сторін. Посилання відповідача на те, що вказана ухвала не була йому надіслана судом, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не ґрунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його запереченнями щодо позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав ґрунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Також, слід зазначити, що обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Отже, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення, спрямоване на відновлення порушених прав позивача.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Щодо розподілу судових витрат, слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, понесені скаржником судові витрати за подання апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник