ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5191/23 Справа № 205/5293/22 Суддя у 1-й інстанції - Авраменко А.М. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря судового засідання Усик А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Міністерство оборони України, Головне управління національної гвардії України, ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні,

-за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

19 серпня 2022 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Міністерство оборони України, Головне управління національної гвардії України, ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, в якій він просив суд встановити факт свого знаходження, як члена сім`ї, на утриманні ОСОБА_4 на момент його смерті у квітні 2022 року.

Заява мотивована тим, що у 2016 році після розірвання шлюбу батьків заявника, останній разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 продовжили жити в м. Маріуполь Донецької області, а батько заявника переїхав жити в смт. Покровське Дніпропетровської області, перестав спілкуватись із заявником та його матір`ю, ніколи не надавав заявнику матеріальної допомоги, вітчим ОСОБА_4 оплачував всі витрати заявника, купуючи йому одяг, взуття, оплачував навчання, перебування у дитячому таборі «Азовець» включно до лютого 2022 року, здійснюючи переказ коштів на картку матері заявника. Після початку військових дій на території України у лютому 2022 року заявник разом з матір`ю вимушені були переїхати з м. Маріуполь до м. Дніпро, а ОСОБА_4 залишився боронити м. Маріуполь у складі полку « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Встановлення заявленого юридичного факту необхідно заявнику задля отримання соціального захисту членів сімей загиблих захисників України відповідно до законодавства. Дана уточнена заява окремого провадження була прийнята судом до розгляду.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

06 лютого 2023 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська заяву окремого провадження ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Міністерство оборони України, Головне управління Національної гвардії України, ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні - задоволено.

Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на утриманні свого вітчима ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з кінця листопада 2018 року до дня смерті останнього у квітні 2022 року (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 ).

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У квітні 2023 року, не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_3 , яка не брала участі у справі, подана апеляційна скарга, в якій вона просить закрити провадження у справі про встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_4 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що вона є матір`ю померлого ОСОБА_4 . Заявник та його матір ОСОБА_5 з невідомих їй причин не залучили її заінтересованою особою по справі і вона не була обізнана про розгляд даної справи, яка стосується її прав.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано правову мету звернення заявника до суду, яка полягає у підтвердженні його певного соціального статусу.

Вважає, що заявником не наведено достатніх доказів утримання його саме померлим ОСОБА_4 , а не його дружиною - матір`ю заявника.

Крім цього справа є фактично спором про встановлення факту, який виключно пов`язаний з наступним вирішенням спору про право цивільне, зокрема, про право на отримання виплат, передбачених постановою КМУ від 28.02.2022 року №168, а відтак не могла бути розглянута у порядку окремого провадження.

Оскаржуване рішення є незаконним та таким, яке ухвалено з порушенням правил юрисдикції суду, передбачених ст.ст.19, 255 ЦПК України та ст.1 ЦК.

Звертає увагу, що заявник не був усиновлений її сином за час шлюбу з ОСОБА_2 , а біологічний батько заявника не був позбавлений батьківських прав, а тому утримання в цей проміжок часу заявника її сином є не доведеним та опосередкованим фактом. Факт наявності заборгованості зі сплати аліментів не є доказом утримання ОСОБА_4 заявника.

Не погоджується з висновком суду, що мати заявника за період з першого кварталу 2018 року по другий квартал 2022 року жодних доходів не отримувала. Вказує, що ОСОБА_4 в період з листопада 2018 року і по лютий 2022 року включно, тобто в період після реєстрації свого шлюбу з матір`ю заявника щомісяця (а іноді частіше) постійно та регулярно здійснював перекази грошових коштів на банківський картковий рахунок, відкритий на ім`я матері заявника, на різні суми - від 250 до 25000 гривень.

Отже, оскільки мати заявника не працювала, ОСОБА_4 , будучи її законним чоловіком, здійснював їй на банківський рахунок грошові перекази, проте не здійснював їх на рахунок заявника.

Крім того, вважає, що вимоги ОСОБА_1 за своїм предметом та можливими правовими наслідками пов`язані з публічно-правовими відносинами з державою, тому не підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

25 травня 2023 року до апеляційного суду надійшов відзив від представника Міністерства оборони України, в якому він просить виключити Міністерство оборони України зі складу заінтересованих осіб у даній цивільній справі.

Зазначає, що заявник помилково зазначив Міністерство оборони України в якості третьої особи, оскільки полк « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якому служив ОСОБА_4 , не перебуває у підпорядкуванні Міністерства оборони України.

26 травня 2023 року до апеляційного суду надійшов відзив від заявника ОСОБА_1 , в якому він просив відмовити ОСОБА_3 у задоволенні апеляційної скарги.

Зазначає, що не отримував від свого біологічного батька коштів на утримання, проживав разом з матір`ю та ОСОБА_4 . Вважає, що судом було в повному обсязі з`ясовано всі обставини, які були необхідними для встановлення факту знаходження заявника на утриманні загиблого.

Посилання апелянта про необхідність розгляду справи в порядку адміністративного судочинства не заслуговують на увагу, оскільки факт знаходження особи на утриманні підлягає доведенню саме в порядку окремого провадження в цивільному процесі.

В судовому засіданні було встановлено, що заявник перебував на утриманні померлого, оскільки самостійного заробітку не мав, є сином дружини ОСОБА_4 та вони разом проживали як родина. Крім того мати заявника не працювала і постійно отримувала кошти від чоловіка, які використовувались в інтересах сім`ї, в тому числі і на утримання сина. Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_4 утримував сина дружини.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Представник Міністерства оборони України пояснила, що вони не сторона по справі, оскільки полк ІНФОРМАЦІЯ_6 , в якому служив загиблий входить до Міністерства внутришніх справ.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.229-232), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 листопада 2002 року по 03 червня 2016 року, у якому в них ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась спільна дитина - син ОСОБА_1 , який є заявником у справі.

15 вересня 2017 року Приморським районним судом м. Маріуполя видано судовий наказ у справі №266/3551/17, яким вирішено стягувати з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Сплата ОСОБА_7 аліментів на сина відбулась лише двічі: 27 березня 2017 року на суму 1986,02 гривень та 05 травня 2017 року на суму 545,26 гривень.

29 грудня 2020 року постановою державного виконавця Покровського РВ ДВС ПСМУМЮ (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 задля примусового виконання вищевказаного судового наказу, а постановою того ж державного виконавця від 17 листопада 2021 року виконавче провадження закінчено у зв`язку із досягненням ОСОБА_1 вісімнадцяти років. При цьому у боржника залишилась невиплачена заборгованість за аліментами на утримання заявника станом на 12 вересня 2021 року в розмірі 95020,83 гривень.

Разом з тим, 21 листопада 2018 року Приморським районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за актовим записом №650 зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . При цьому подружжя, а разом із ними і заявник, почали спільно проживати однією сім`єю спочатку за адресою АДРЕСА_1 , а потім з початку лютого 2020 року за адресою АДРЕСА_2 .

Після початку військових дій на території України 24 лютого 2022 року заявник разом із матір`ю ОСОБА_2 вимушені були переїхати з м. Маріуполь до м. Дніпро, де зареєстрували своє місце проживання за адресою АДРЕСА_3 , ставши на облік як внутрішньо переміщені особи на початку травня 2022 року. В цей час вітчим заявника ОСОБА_4 залишився боронити м. Маріуполь як командир 2-ї роти оперативного призначення 2-го батальйону оперативного призначення окремого загону спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 . У квітні 2022 року ОСОБА_4 загинув під час виконання бойових завдань на території м. Маріуполь Донецької області. Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась.

11 жовтня 2022 року заявник звернувся до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих військовослужбовців. У відповідь на таке звернення листом від 13 жовтня 2022 року №40/57/12-2148 т.в.о. командира військової частини повідомлено заявника про те, що він дійсно має право на отримання одноразової грошової допомоги як утриманець, однак має надати докази свого перебування на утриманні ОСОБА_4 . Такими доказами можуть бути відповідне рішення суду, нотаріально посвідчений правочин тощо.

В той же час, судом в ході розгляду справи встановлено, що мати заявника ОСОБА_2 за період з першого кварталу 2018 року по другий квартал 2022 року жодних доходів, з яких би утримувались встановлені законом податки та збори, не отримувала. В свою чергу, заявник в період з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2022 року навчався у Державному навчальному закладі «Маріупольський центр професійно-технічної освіти» (наказ №1 «З-УДЗ» від 27 серпня 2019 року), а самостійним джерелом доходу заявника за період з першого кварталу 2018 року по перший квартал 2022 року були відповідно стипендія, розмір якої складав з 490 гривень до 1470 гривень на місяць, а також заробітна плата у період проходження практики в рамках навчання в розмірі зі 140,63 гривень до 2301,52 гривень на місяць. Разом з тим, ОСОБА_4 в період з листопада 2018 року і по лютий 2022 року включно, тобто в період після реєстрації свого шлюбу з матір`ю заявника та утворення із заявником та його матір`ю нової родини, щомісяця, а іноді й частіше, постійно та регулярно здійснював перекази грошових коштів на банківський картковий рахунок, відкритий на ім`я матері заявника, на різні суми - від 250 гривень до 25000 гривень (кожний платіж).

Судом в ході розгляду справи було встановлено, що заявник разом зі своїм вітчимом ОСОБА_4 після реєстрації 21 листопада 2018 року шлюбу останнього з матір`ю заявника почали всі втрьох разом проживати в одній квартирі як сім`я. При цьому в цей період матір заявника/дружина ОСОБА_4 не мала власного постійного доходу, а власний дохід заявника утворювався із його стипендії в період навчання у Державному навчальному закладі «Маріупольський центр професійно-технічної освіти» протягом 2019-2022 років та заробітної плати на період проходження навчальної практики, сукупний розмір яких, безсумнівно, був недостатнім для забезпечення належного рівня життя заявника, а тому саме вітчим ОСОБА_4 взяв на себе обов`язок із матеріального утримання заявника та його матері, як своєї дружини, для чого в період щонайменше з листопада 2018 року та по лютий 2022 року систематично щомісяця, а то й частіше, переводив на банківський картковий рахунок матері заявника/своєї дружини грошові кошти, і розмір таких грошових переказів в декілька разів перевищував самостійно отримувані заявником доходи у вигляді стипендії та заробітної плати, а тому беззаперечно був основним та постійним джерелом засобів до існування заявника.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог даної заяви окремого провадження, а також про наявність підстав для їх задоволення та встановлення факту перебування заявника на утриманні його вітчима ОСОБА_4 з кінця листопада 2018 року до смерті останнього у квітні 2022 року.

Але з такими висновками колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19) зазначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Згідно ч.6 ст.294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1 , встановлення факту перебування його на утриманні у ОСОБА_4 має для нього юридичне значення, оскільки дозволить йому реалізувати своє право на отримання частки одноразової допомоги, яку держава надає родинам загиблих військових ЗСУ, відповідно до Постанови КМУ №168 від 28 лютого 2022 року.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав доведеним факт його перебування на утриманні свого вітчима ОСОБА_4 з кінця листопада 2018 року до дня смерті останнього у квітні 2022 року. Разом з тим, суд першої інстанції не встановив, чи є інші особи, заінтересовані у вирішенні даної справи, та не перевірив чи впливатиме встановлений факт на права і обов`язки цих осіб. У даному випадку мати ОСОБА_4 - ОСОБА_3 заперечує щодо встановлення зазначеного факту, оскільки оскаржуване рішення прямо стосується її прав та законних інтересів, тому що є підставою для перегляду вже виплаченої суми одноразової грошової допомоги внаслідок загибелі її сина ОСОБА_4 .

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження. З огляду на наведене, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні необхідно залишити без розгляду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Разом з тим, ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до суду із відповідним позовом у порядку позовного провадження, який визначено нормами ЦПК України.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставою для скасування судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2023 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Міністерство оборони України, Головне управління національної гвардії України, ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що він має право звернутись до суду з позовом на загальних підставах.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено та долучено до справи 13.06.2023 року.

Судді: