Номер провадження: 22-ц/813/4471/23
Справа № 512/792/22
Головуючий у першій інстанції Бростовська Н.О.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Савранського районного суду Одеської області від 24 листопада 2022 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

08 листопада 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаною позовною заявою до ОСОБА_3 , обґрунтовуючи вимоги тим, що 27 серпня 2013 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою, за час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася дочка ОСОБА_4 , але під час подружнього життя з`ясувалося, що вони з відповідачкою мають різні погляди на життя та шлюб, між ними відсутнє взаєморозуміння, в результаті чого з жовтня 2022 року вони стали проживати окремо, спільного господарства не ведуть, дочка проживає з відповідачкою. З огляду на зазначене, позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просив розірвати шлюб (а.с. 2-4).

24 листопада 2022 року рішення Савранського районного суду Одеської області вирішено позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити; розірвати шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , зареєстрований 27 серпня 2013 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що 27 серпня 2013 року складено відповідний актовий запис №1275; після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище ОСОБА_1 , змінивши його з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » (а.с. 25-25 зворот).

26 грудня 2022 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Савранського районного суду Одеської області від 24 листопада 2022 року. Апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням, вважає його незаконним та таким, що ухвалене з порушенням матеріальних та процесуальних норм. Апелянт зазначає, що на її адресу не надходила позовна заява з додатками, через що вона не могла ознайомитися із її змістом та подати заперечення. Також апелянт повідомила, що вона не була сповіщена про дату слухання справи, оскільки матеріали справи не містять зворотних повідомлень про отримання нею повісток. Крім того, апелянт вказує, що судом не було достеменно встановлено час припинення шлюбних відносин, а дата жовтень 2022 року взята з позову ОСОБА_2 , але таке твердження не відповідає дійсності та не доведено будь-якими доказами. Апелянт наголошує на тому, що судом першої інстанції залишились не встановленими та не вказані в оскаржуваному рішенні дійсні причини розірвання шлюбу, а тому відповідно до ч. 1 ст. 111 СК України, суд першої інстанції не вжив заходи щодо примирення подружжя. З огляду на це, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та надати час для примирення подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 27-28).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 грудня 2022 року справа №512/792/22 була розподілена колегії суддів у складі головуючого судді Чорної Т.Г. та суддів Орловської Н.В., Пузанової Л.В. (а.с. 31-31 зворот).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 січня 2023 року (у складі колегії суддів: головуючого судді Чорної Т.Г. та суддів Орловської Н.В., Пузанової Л.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Савранського районного суду Одеської області від 24листопада 2022 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу (а.с. 44).

На підставі рішення Вищої ради правосуддя №55/0/15-23 від 16.02.2023 року ОСОБА_8 звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 березня 2023 року, цивільну справу було розподілено колегії суддів: головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М. (а.с. 53). Ухвалою від 28 березня 2023 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду (а.с. 55-56).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 12, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

У судовому засіданні 20 квітня 2023 року представник ОСОБА_2 адвокат Теплякова Тетяна Євгенівна проти задоволення апеляційної скарги заперечувала. Апелянт (відповідач) ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції до суду не подавала.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції встановив, що подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_1 з жовтня 2022 року припинили сімейні відносини, проживають окремо, дочка ОСОБА_9 проживає біля відповідачки; позивач на примирення не згоден і відповідачка проти розірвання шлюбу не заперечує. Крім того, суд першої інстанції вважав, що заява позивача про розірвання шлюбу відповідає його дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. З огляду на це, суд першої інстанції вирішив задовольнити позовні вимоги.

Апеляційний суд, погоджуючись із висновками суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_10 27 серпня 2013 року зареєстрували шлюб (а.с. 5).

Сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14), яка проживає разом із матір`ю.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_2 зазначав, що відносини між ним та відповідачкою остаточно припинені, спільного господарства не ведуть, у відновленні шлюбних відносин не зацікавлені, примирення між сторонами неможливе, тому просив розірвати шлюб (а.с. 3).

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначене положення кореспондується зі ст. 16 Загальної декларації прав людини, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються.

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Заперечуючи проти задоволення позову, апелянт вказувала на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи та не вжито заходів щодо примирення подружжя (а.с. 27 зворот).

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до положень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду.

Разом з тим, укладання шлюбу здійснюється на вільних та добровільних засадах, ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо втрачена їх основа.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В позовній заяві ОСОБА_2 наголошував на тому, що подальше спільне проживання та примирення із відповідачем є неможливим. Вказане також в судовому засіданні 20 квітня 2023 року підтвердила і представник позивача, з огляду на що заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи судом першої інстанції, а саме 21 листопада 2022 року, від ОСОБА_1 до суду надійшла заява, в якій відповідач зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просила справу розглянути за її відсутності. Дана заява, згідно зі штампом суду першої інстанції, підписана електронним цифровим підписом (а.с. 19). Щодо вказаної заяви апелянтом доводів на спростування даного факту не надано. Посилання сторони на порушення її інших процесуальних прав, не узгоджується з вищевказаною позицією щодо розірвання шлюбу, висловленою самою стороною у відповідній заяві до суду та свідчить про зміну обраної процесуальної позиції після винесення рішення судом першої інстанції. Така зміна позиції (незгода з розірванням шлюбу) не може бути підставою для примушення іншої сторони до шлюбу та/або надання строку на примирення, оскільки останнє може бути надано за згодою обох сторін (безумовно), а в інших випадках (за заявою лише однією сторони) призведе до порушення рівності сторін в реалізації своїх немайнових прав щодо укладення шлюбу та його розірвання. З огляду на це, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повною мірою дослідив фактичні обставини справи та дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для надання сторонам строку для примирення.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Савранського районного суду Одеської області від 24 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда

Повний текст цієї постанови складено 01 травня 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк