ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби, про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби, про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02.06.2021 року він, керуючи автобусом Еталон, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по пр. Івана Мазепи в м. Дніпро, близько о 06 год. 20 хв. був зупинений працівниками патрульної поліції, після спілкування з якими вони йому повідомили, що бачать у нього ознаки алкогольного сп`яніння і йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер».

Прилад «Драгер» показав 0,36 проміле алкоголю, внаслідок чого працівником патрульної поліції у відношенні нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.07.2021 року провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відповідно до п.1. ч.1 ст.247 КупАП.

Позивач зазначає, що неправомірними та незаконними діями працівників патрульної поліції йому була спричинена значна моральна шкода та він має право на відшкодування такої шкоди, порядок відшкодування якої прямо передбачений статтями 23, 1167 та 1174 ЦК України.

Зазначає, що був змушений в день складання протоколу самостійно звертатися до КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР для отримання висновку щодо стану сп`яніння.

Окрім того, він відразу був відсторонений на декілька днів від роботи, а 04.06.2021 року відправлений у незаплановану відпустку, чим позбавлений можливості заробляти кошти на утримання його родини, тобто він фактично став злочинцем та відчув недовіру зі сторони керівництва підприємства, їх небажання в подальшому бачити його водієм та транспорті підприємства та відповідне відношення з боку інших водіїв та механіків.

У зв`язку з вищенаведеним він зазнав стресу, переніс хвилювання з приводу можливого позбавлення права керування транспортними засобами, що для нього є вкрай суттєвим, оскільки працює водієм, не спав ночами. Моральна шкода, що йому завдана, полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, фізичних стражданнях, порушені нормальних життєвих стосунків.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби, про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Зобов`язано Державну казначейську службу України списати в безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1 000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у розмірі 2 270 грн.

Відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні решти частини позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Державна казначейська служба України, Департамент патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області звернулися до суду з апеляційними скаргами, в яких просять скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних скарг посилаються на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що о 02.06.2021 року працівник патрульної поліції склав відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №132583, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 02.06.2021 року о 06 год. 18 хв., перебуваючи на вул. Нестерова, в районі буд. 29 в м. Дніпро, керував автобусом Еталон А079.34, д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія, у встановленому законом порядку, проводився за допомогою технічного приладу Драгер. Результат огляду 0,36% проміле, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КупАП.

Постановою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Андрієнка С.В. від 28 липня 2021 року у справі № 205/5121/21, провадження № 3/205/2505/21, провадження в справі про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю в складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Даною постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2021 року, зокрема, встановлено, що згідно висновку КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР №2626 від 02.06.2021 року вбачається, що за висновком огляду ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння не виявлено, а тому, дослідивши усі наявні у справі докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що незаконними діями працівників поліції по складанню відносно ОСОБА_1 вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає в заподіяних йому душевних стражданнях, яких він зазнав під час та в зв`язку із складанням вказаного протоколу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема,у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в статті 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України та Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки викладено у Постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, провадження № 61-19000сво18, Постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20, провадження № 61-2647св21.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, врахував, що дії працівника поліції щодо складання відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги Державної Казначейської служби України щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь позивача моральної шкоди.

Аргументи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду, має бути залишено без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтами, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2022 року, в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: