Ухвала

Іменем України

25 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 742/3044/21

провадження № 61-12637ск23

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 вересня 2022 року, додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 28 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Києво-Святошинської окружної прокуратури, третя особа -Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, в якому просив стягнути з Державного бюджету України на свою користь моральну шкоду у розмірі 1 200 000,00 грн, витрати на правничу допомогу в кримінальному провадженні в сумі 17 000,00 грн, витрати на правничу допомогу в цій справі у розмірі 50 000,00 грн.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 вересня 2022 року позов задоволено частково. Стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 завдану йому моральну шкоду, спричинену незаконними діями уповноважених осіб державних органів України, в розмірі 495 290,20 грн. Стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суми сплачених ним у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги у справі № 742/2412/17, кримінальне провадження № 0000029, коштів у розмірі 17 000,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог виходив з доведеності факту того, що під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000029 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, які передбачені часиною першою статті 212, часиною першою статті 366 КК України, ОСОБА_1 дійсно заподіяно моральну шкоду. При цьому, виходячи з принципу розумності, справедливості та співмірності, суд першої інстанції вважав за доцільне стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмірі лише однієї мінімальної заробітної плати, розмір якої станом на день звернення до суду становив 6 000,00 грн, за період перебування ОСОБА_1 під слідством 6 років 10 місяців 17 днів, визначивши таким чином суму морального відшкодування у розмірі 495 290,32 грн. При цьому, судом першої інстанції прийнято до уваги, що в результаті вчинення органами досудового розслідування, прокуратури та суду незаконних дій, ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину та відновлення репутації. Враховуючи характер правопорушення та глибину моральних страждань, які позивач зазнав, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов висновку, що визначений ним розмір моральної шкоди зможе повною мірою покрити перенесені позивачем протягом вказаного хронологічного періоду моральні страждання.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку щодо обґрунтованості стягнення на користь позивача 17 000,00 грн в рахунок відшкодування суми, сплаченої позивачем у зв`язку із наданням йому професійної правничої допомоги.

Додатковим рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2022 року стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 8 965,17 грн - витрати на професійну правничу допомогу.

Визначаючи даний розмір відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції визнав доведеним та обґрунтованим визначений позивачем їх розмір, врахував відсутність клопотань від інших учасників справи про їх зменшення, а також пропорційність задоволення судом позовних вимог ОСОБА_1 , а саме 42,09 %.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 28 червня 2023 року рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 вересня 2022 року змінено в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , шляхом зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 272 200,00 грн.

В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 вересня 2022 року залишено без змін.

Додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2022 року змінено в частині визначення розміру відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , шляхом зменшення розміру відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу до 5 060,88 грн.

В іншій частині додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2022 року залишено без змін.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Апеляційний суд змінюючи рішення суду першої інстанції виходив з того, що враховуючи встановлені обставини справи, особливості впливу події незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивача, тривалість перебування ОСОБА_1 під судом і слідством з 23 травня 2017 року (дата повідомлення про підозру) по 03 березня 2021 року (набрання законної сили виправдувальним рішенням), що становить 45 місяців 11 днів, ймовірну глибину душевних страждань ОСОБА_1 , а також засади розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважала, що розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 272 200,00 грн є достатнім для компенсації позивачу негативних наслідків морального характеру.

Разом з тим, оскільки апеляційний суд дійшов висновку, що рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 вересня 2022 року підлягає зміні в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , шляхом зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 272 200,00 грн, а тому відповідно до приписів частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, апеляційний суд вважав за необхідне змінити розподіл судових витрат, який проведено додатковим рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2022 року.

Позов ОСОБА_1 апеляційним судом задоволено частково - на 23,76 %, виходячи із загальної суми позову та розміру задоволених судом позовних вимог ОСОБА_1 .

Таким чином, розмір відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 становить 5 060,88 грн (21 300,00 грн х 23,76 % = 5 060,88 грн).

21 серпня 2023 року керівник Києво-Святошинської окружної прокуратури засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області. від 27 вересня 2022 року, додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 28 червня 2023 року у зазначеній вище справі.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що заявник оскаржувану постанову апеляційного суду отримав 24 липня 2023 року. На підтвердження надано докази.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень постанову Чернігівського апеляційного суду прийнято 28 червня 2023 року та оприлюднено 25 липня 2023 року.

Оскільки повний текст судового рішення не було вручено у день його проголошення або складення, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такого, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин, тому він підлягає поновленню.

Як підставу для касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17, постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 704/696/16, від 04 вересня 2019 року у справі № 529/1007/16-ц, від 01 липня 2020 року у справі № 591/5911/17, від 23 вересня 2020 року у справі № 626/608/18, від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 та ін. (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд установив, що 15 квітня 2014 року слідчим відділом фінансових розслідувань ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000023 про кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 212 КК України.

23 грудня 2016 року слідчим відділом фінансових розслідувань ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000106 про кримінальне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 212 КК України.

11 травня 2017 року слідчим відділом фінансових розслідувань ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000023 про кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 212 КК України.

11 травня 2017 року постановою прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області об`єднано матеріали досудового розслідування.

31 травня 2017 року постановою прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області виділено та об`єднано матеріали досудового розслідування. Матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000106 за підозрою директора ПП «АПТК» ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 212 КК України, виділено в окреме кримінальне провадження № 0000029. Матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000106 за підозрою директора ПП «АПТК» ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 КК України виділено в окреме кримінальне провадження № 0000030. Об`єднано виділені матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях № 0000029 та № 0000030 в одне кримінальне провадження під номером № 0000029.

Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування під час досудового розслідування були проведені наступні процесуальні дії, зокрема: тимчасовий доступ до речей і документів 18 червня 2014 року; тимчасовий доступ до речей і документів 16 липня 2014 року; тимчасовий доступ до речей і документів 01 серпня 2014 року; судово-почеркознавча експертиза 08 серпня 2014 року; тимчасовий доступ до речей і документів 10 червня 2015 року; судово-економічна експертиза по кримінальному провадженню 24 квітня 2017 року; повідомлення про підозру ОСОБА_1 23 травня 2017 року; допит підозрюваного ОСОБА_1 23 травня 2017 року; додатковий допит підозрюваного ОСОБА_1 29 травня 2017 року; додатковий допит підозрюваного ОСОБА_1 08 червня 2017 року; додатковий допит підозрюваного ОСОБА_1 29 червня 2017 року; повідомлення про зміну повідомленої підозри ОСОБА_1 29 червня 2017 року.

Під час досудового розслідування застосовані наступні заходи забезпечення кримінального провадження, що підтверджується відомостями з реєстру матеріалів досудового розслідування: тимчасовий доступ до речей і документів 18 червня 2014 року; тимчасовий доступ до речей і документів 01 серпня 2014 року; тимчасовий доступ до речей і документів 16 липня 2014 року; тимчасовий доступ до речей і документів 10 червня 2015 року; запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання 25 липня 2017 року; арешт майна з 23 липня 2017 року.

01 серпня 2017 року прокурором вручено ОСОБА_1 обвинувальний акт, що підтверджується відомостями з реєстру матеріалів досудового розслідування.

16 липня 2018 року вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у справі № 742/2412/17 (кримінальне провадження № 0000029) ОСОБА_1 визнано не винуватим за обвинуваченням у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 212 КК України та частиною першою статті 366 КК України та виправдано в зв`язку з не доведенням вчинення кримінального правопорушення обвинуваченням.

10 січня 2019 року ухвалою Чернігівського апеляційного суду апеляційна скарга прокурора залишена без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 липня 2018 року залишено без змін.

03 березня 2020 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу прокурора задоволено частково, ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 10 січня 2019 року скасовано, призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

03 березня 2021 року ухвалою Чернігівського апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а виправдувальний вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 липня 2018 року залишено без змін.

Матеріалами справи № 742/2412/17 встановлено понесення ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 17 000,00 грн.

Матеріалами справи № 742/3044/21 підтверджено, що ОСОБА_1 в суді першої інстанції в цій справі поніс судові витрати на правову допомогу на загальну суму 21 300,00 грн.

Таким чином, період перебування позивача під кримінальним переслідуванням становить з 23 травня 2017 року (дата повідомлення про підозру) по 03 березня 2021 року (набрання законної сили виправдувальним вироком), що загалом складає 45 місяців та 11 днів, а тому гарантований державою мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивача складає 272 200,00 грн (45 місяців х 6 000,00 грн) + (11 днів х 6 000/30).

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (стаття 1 зазначеного Закону).

Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди передбачено тільки у випадках визнання особи невинуватою або якщо справу закрито з реабілітуючих підстав.

Отже, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» пов`язує виникнення у конкретного реабілітованого громадянина права на відшкодування шкоди зі складним юридичним складом, яке включає в себе підстави виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування.

Тобто, право на відшкодування виникає лише в разі повної реабілітації особи, про що зазначається в пункті 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41.

Така судова практика є незмінною, про що зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 522/2493/18 (провадження № 14-195цс21).

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною другою статті 1, пунктом 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Отже законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

Подібні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), від 29травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц (провадження № 14-136цс19), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19), від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Конкретний розмір моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури та суду у кожному окремому випадку, встановлюється індивідуально з урахуванням обставин справи та на підставі здійсненої судами правової оцінки доказів, наданих учасниками справи на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2022 року у справі № 185/2979/20.

При цьому за наявності виправдувального вироку, який набрав законної сили, позивач не зобов`язаний доводити незаконність конкретної слідчої чи процесуальної дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Крім того, відповідно до пункту 4 частини першої статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Враховуючи викладене, при визначенні розміру відшкодування позивачеві моральної шкоди апеляційний суд повно та всебічно врахував фактичні обставини у справі та дійшов правильного висновку про зміну рішення суду першої інстанції та зменшення розміру моральної шкоди, що відповідно до статті 141 ЦПК України призвело до зміни додаткового рішення суду.

Доводи касаційної скарги щодо неправильного обрахунку судом строку перебування позивача під судом і слідство є безпідставними, оскільки згідно з пунктом 14 частини першої статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Враховуючи наведене, особа перебуває під слідством чи судом до набрання законної сили виправдувальним вироком або судовим рішенням, яким закрито провадження.

Оскільки вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 липня 2018 року, який ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 03 березня 2021 року залишений без змін, то саме із цієї дати (з дня набрання вироком законної сили) позивач вважається таким, що реабілітований та позбавлений будь-яких обмежень у правах, а кримінальне переслідування щодо нього завершеним.

Схожих за змістом висновків щодо кінцевої дати перебування особи під слідством і судом дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 295/692/17 (провадження № 61-7534св18), від 13 серпня 2020 року у справі № 607/10144/18 (провадження № 61-1394св19).

Посилання в касаційній скарзі на судову практику як на обґрунтування своєї позиції не підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норм права у цій справі.

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц вказано, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Пономарьов проти України» та ін.) повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Наведені норми закону та позиція Верховного Суду дають підстави для висновку про законність оскаржуваного судового рішення.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Таким чином, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури необхідно відмовити, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судами попередніх інстанцій вищевказаних норм матеріального та процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити керівнику Києво-Святошинської окружної прокуратури строк на касаційне оскарження рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 вересня 2022 року, додаткового рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2022 року та постанови Чернігівського апеляційного суду від 28 червня 2023 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 вересня 2022 року, додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 28 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Києво-Святошинської окружної прокуратури, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров