Постанова

Іменем України

06 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 757/41023/20-ц

провадження № 61-7452св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року у складі судді

Батрин О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 14 липня

2022 року у складі колегії суддів: Гуля В. В., Матвієнко Ю. О., Мельника Я. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») про розірвання депозитних договорів від 06 грудня 2013 року

№ SAMDNWFD100 та № SAMDNWFD100 і стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на його користь вклади, відсотки за вкладами та штрафні санкції.

03 березня 2020 року відповідачем подано пояснення, відповідно до яких договір від 06 грудня 2013 року № SAMDNWFD100 було розірвано 07 березня 2014 року, а кошти виплачені позивачу. На підтвердження цього відповідачем було надано довідку, проте з її змісту вбачалося, що вклад не було виплачено позивачу, а було переведено на інший рахунок.

У зв`язку із цим, представник позивача ОСОБА_2 подав заяву про роз`єднання позовних вимог, у якій просив роз`єднати позовні вимоги у справі № 757/222/20-ц та розглянути вимоги позивача за договором

від 06 грудня 2013 року № SAMDNWFD100 та від 06 грудня

2013 року № SAMDNWFD100 у двох самостійних провадженнях.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 вересня 2020 року заяву про роз`єднання позовних вимог задоволено. Розгляд позовних вимог за договором № SAMDNWFD100 від 06 грудня 2013 року було виділено у самостійне провадження, якому присвоєно № 757/41023/20-ц.

16 березня 2021 року до суду від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява про зміну позовних вимог, у якій він зазначав, що 07 березня 2014 року кошти в сумі 2 331 761,20 грн були перераховані з рахунку

№ НОМЕР_1 на рахунок № НОМЕР_2 . Таким чином було укладено новий депозитний договір № SAMDNWFD200. Відсоткова ставка за даним договором встановлена 8,5 % річних.

25 лютого 2021 року АТ КБ «Приватбанк» отримало заяву позивача про розірвання депозитного договору № SAMDNWFD200, видачу депозитного вкладу та нарахованих відсотків.

З огляду на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просив стягнути з останнього на свою користь: 2 331 761,20 грн суми вкладу за договором № SAMDNWFD200 від 07 березня 2014 року та 1 383 596,82 грн відсотків (за період з 07 березня 2014 року по 25 лютого 2021 року).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнено з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу за договором № SAMDNWFD200 від 07 березня 2014 року в розмірі 2 331 761,20 грн та відсотки за цим договором у розмірі 1 277 709,29 грн за період з 07 березня 2014 року по 25 лютого 2021 року, що разом становить 3 609 470,49 грн без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов в частині стягнення суми вкладу в розмірі

2 331 761,20 грн, зазначеному у договорі банківського вкладу, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено договір банківського вкладу, факт внесення грошових коштів підтверджується договором, квитанцією та вказане не заперечується АТ КБ «Приватбанк».

Враховуючи, що банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 надав згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», суд першої інстанції дійшов висновку, що саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договором банківського вкладу та належним відповідачем у справі.

Частково задовольняючи позов в частині стягнення відсотків, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 17 листопада 2014 року заборгованість за відсотками банку перед позивачем складала 16 290,38 грн, а за період з 18 листопада 2014 року по 25 лютого 2021 року -

1 261 418,91 грн, у зв`язку із чим загальна сума відсотків, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 1 277 709,29 грн (16 290,38 грн. + 1 261 418,91 грн).

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 14 липня 2022 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року змінено.

Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму відсотків за договором № SAMDNWFD200 від 07 березня 2014 року в розмірі

1 383 596,82 грн за період з 07 березня 2014 року по 25 лютого 2021 року.

В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором вкладу в розмірі 2 331 761,20 грн.

Разом з тим, збільшуючи розмір стягнутих з відповідача відсотків до 1 383 596,82 грн, апеляційний суд виходив з того, що сума 16 290,38 грн - це обсяг відсотків за 30 днів і неможе бути сумою відсотків за період

з 08 березня по 18 листопада 2014 року, оскільки кількість днів між за вказаний період становить 255 днів.

Таким чином апеляційний суд вважав вірною сумою відсотків, які підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк», є 1 383 596,82 грн, що спростовує розрахунки наведені відповідачем.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У серпні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва

від 05 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду

від 14 липня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2022 року у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Синельникова Є. В., Шиповича В. В. відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу. Зупинено виконання постанови Київського апеляційного суду від 14 липня 2022 року у частині стягнення з банку на користь ОСОБА_1 суми відсотків за договором № SAMDNWFD200 від 07 березня 2014 року в розмірі 1 383 596,82 грн за період з 07 березня 2014 року

по 25 лютого 2021 року, до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2023 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 09 серпня 2023 року № 959/0/226-23, протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 серпня 2023 року, справу призначено судді-доповідачеві Сакарі Н. Ю., судді: Білоконь О. В., Осіян О. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права, вказує, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 17 січня

2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 30 січня 2020 року у справі

№ 761/30025/16-ц, та не дослідили зібрані у справі докази (пункти 1 та 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, а також додаткової угоди до нього від 18 листопада 2014 року, саме ТОВ «ФК «Фінілон» з 17 листопада 2014 року є новим боржником за договором банківського вкладу, укладеним з позивачем.

Крім того, закон не регламентує чіткої та однозначної форми згоди кредитора на переведення боргу. Не заборонено висловлювати згоду усно або шляхом вчинення конклюдентних дій.

Також не погоджується з розрахунком відсотків, здійсненим судами попередніх інстанцій, вважаючи, що правильним є розрахунок відсотків за період з 08 березня 2014 року по 25 січня 2021 року у сумі 1 261 418,91 грн (16 290,38 грн + 1 245 128,53 грн).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому представник ОСОБА_1 - адвокат Дугінов Д. А. просив відмовити у задоволенні касаційної скарги, а постанову апеляційного суду залишити без змін, посилаючись на те, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 07 березня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № SAMDNWFD200, на виконання якого на рахунок № НОМЕР_2 були внесені 2 331 761,20 грн.

Відповідно до Витягу з електронного додатку «Приложение 1 (Реестр Кредиторов) к договору перевода долга № б/н от 17.11.2014» стан заборгованості на 17 листопада 2014 року складав 2 348 051,58 грн, яка включала в себе розмір вкладу та відсотки.

Отже станом на 17 листопада 2014 року заборгованість за відсотками банку перед позивачем складала 16 290,38 грн (2 348 051,58 грн заборгованості - 2 331 761,20 грн суми вкладу).

25 лютого 2021 року Головний офіс ПАТ КБ «Приватбанк» отримав заяву позивача про розірвання депозитного договору, повернення вкладів та нарахованих відсотків, у зв`язку з чим він є розірваним саме з 25 лютого

2021 року, що визнається представником відповідача у відзиві на позов.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованою та підстав для її скасування немає.

Щодо доводів касаційної скарги про неналежність відповідача

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначило про те, що належним відповідачем у даній справі має бути інша особа - ТОВ «ФК «Фінілон», а тому у банку відсутні зобов`язання перед позивачем.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанції повно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, встановивши факт укладення між сторонами банківського вкладу, внесення грошових коштів у заявленому розмірі та ураховуючи те, що не повертаючи кошти за вимогою вкладника, банк не виконав належним чином покладених на нього зобов`язань та позбавив вкладника права користуватись належним йому майном, дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу у розмірі 2 331 761,20 грн.

Доводи касаційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» було укладено договір, за умовами якого товариство стало боржником за договорами банківського вкладу, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 надав згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договорами банківського вкладу та належним відповідачем у справі, що узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду: від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19 (провадження 61-14093св20), від 20 жовтня 2021 року у справі № 201/8704/19 (провадження № 61-16655ск21), від 17 листопада 2021 року у справі № 755/17323/19 (провадження № 61-436св21), від 12 липня 2023 року у справі № 757/15311/20 (провадження № 61-12550св22), від 24 травня

2023 року у справі № 757/53371/20-ц (провадження № 61-3331св23) у подібних правовідносинах.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20, відповідно до якого оскільки позивачі не надавали згоди на переведення боргу від АТ «КБ «Приватбанк» до ТОВ «ФК «Фінілон» за договорами депозитних вкладів відповідно до статті 520 ЦК України, договір про переведення боргу

від 17 листопада 2014 року, укладений між Банком та ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, не створює правових наслідків для позивачів.

Таким чином, доводи касаційної скарги щодо неналежного відповідача у цій справі є безпідставними та необґрунтованими, оскільки саме АТ «КБ «Приватбанк», а не ТОВ «ФК «Фінілон» є належним відповідачем у справі.

Щодо доводів касаційної скарги про неналежний розрахунок відсотків

Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Умовами договору банківського вкладу передбачено його пролонгацію на умовах договору банківського вкладу. При чому, розрахунок процентів на новий строк при продовженні дії договору банківського вкладу здійснюється за процентною ставкою, яка діє в банку для продовжених депозитних вкладів, а у разі їх розірвання за процентною ставкою «На вимогу».

Апеляційним судом враховано, що 07 березня 2014 року на рахунок № НОМЕР_2 було внесено 2 331 761,20 грн, відсоткова ставка становила 8,5% річних, тому сума відсотків, яка мала нараховуватися на вклад, становить 543,01 грн за день, у зв`язку із чим колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками апеляційного суду про те, що сума 16 290,38 грн не може бути сумою відсотків за період з 08 березня

по 18 листопада 2014 року, оскільки кількість днів за вказаний період становить 255 днів.

Здійснивши перевірку розрахунку відсотків за період з 08 березня

по 18 листопада 2014 року, суд касаційної інстанцій дійшов висновку, що за вказаний період з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 138 467,55 грн відсотків (255 днів х 543,01 грн за день).

Здійснивши перевірку розрахунку відсотків за період з 18 листопада

2014 року по 25 лютого 2021 року, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що за вказаний період з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 245 128,54 грн відсотків (2 331 761,20 грн суми вкладу х 2293 днів х 8,5%/ 365).

Таким чином, суд погоджується з доводами касаційної скарги про те, що суд першої інстанції при здійсненні розрахунків відсотків допустив у рішенні арифметичну помилку, проте апеляційний суд виправив її, змінивши рішення суду першої інстанції в цій частині.

Отже враховуючи, що за період з 18 листопада 2014 року по 25 лютого

2021 року заборгованість за відсотками становила 1 245 128,54 грн, а за період з 08 березня по 18 листопада 2014 року - 138 467,55 грн, суд касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного суду, що загальною сумою відсотків, які підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк» є 1 383 596,82 грн.

Доводи касаційної скарги про те, що пунктом 5 Умов договору передбачено можливість знімати клієнтом частину грошових коштів з вкладу без розірвання договору, а тому Витяг з електронного додатку за підписом головного бухгалтера банку містить інформацію про поточний стан рахунку саме на дату - 17 листопада 2014 року, є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів отримання клієнтом грошових коштів з вкладу, зокрема й за період з 08 березня по 18 листопада 2014 року.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Отже, апеляційний суд дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та від 30 січня 2020 року у справі № 761/30025/16-ц, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі

№ 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Однакове застосування законузабезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед закономта правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав.

Колегія суддів вважає, що постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому її відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2022 року зупинено виконання постанови Київського апеляційного суду від 14 липня 2022 року у частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми відсотків за договором № SAMDNWFD200 від 07 березня

2014 року в розмірі 1 383 596,82 грн за період з 07 березня 2014 року

по 25 лютого 2021 року, до закінчення його перегляду в касаційному порядку, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання вказаної постанови суду підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 14 липня 2022 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови Київського апеляційного суду від 14 липня 2022 року у частині стягнення з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми відсотків за договором № SAMDNWFD200 від 07 березня 2014 року в розмірі 1 383 596,82 грн за період з 07 березня 2014 року по 25 лютого 2021 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович