Житомирський апеляційний суд
Справа №296/5288/23 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю.І.
Категорія 70 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Галацевич О.М.,

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №296/5288/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 липня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Драча Ю.І., в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, у якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання трьох дітей по 6000,00 грн на кожного. В обґрунтування позову зазначила, що 29.10.2011 між сторонами було зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі у сторін народилось троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказувала, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння. Шлюбні відносини фактично припинені. Відповідач знаходиться на території Республіки Польща, куди виїхав після початку бойових дій, працює та отримує високий дохід, однак надавати кошти на утримання дітей відмовляється, тому виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12 липня 2023 року позов ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 05 червня 2023 року; дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 05 червня 2023 року; дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 05 червня 2023 року. У задоволенні решти позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1073,60 грн судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить його змінити в частині розміру стягнутих аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання кожного з трьох дітей та ухвалити судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати в суді апеляційної інстанції. На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що дійсно відповідач працює за кордон, але отримувана ним заробітна плата та фактичні щомісячні витрати на житло, харчування та інші потреби не дають можливості сплачувати аліменти у сумі по 5000,00 грн щомісячно на кожну дитину. Заробітна плата відповідача, згідно трудового договору складає 3600 злотих, що еквівалентно 33000,00 грн., при цьому, витрати на оренду житла складають 13800,00 грн., які суд першої інстанції не врахував.

Справа розглядається без виклику сторін в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Батьками ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є сторони по справі.

Задовольняючи частково позовні вимоги та визначаючи розмір аліментів по 5000,00 грн на кожну дитину щомісячно, суд першої інстанції виходив з того, що такий розмір аліментів буде достатнім забезпеченням майнових потреб дитини.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.97 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

За приписами ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 9 статті 7 СК України).

Тлумачення як статті 7 СК України загалом, так і частини 9 статті 7 СК, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст.18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 СК України).

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Положеннями ст.183 СК України передбачено, що розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про прожитковий мінімуму» прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг. Порядок проведення науково-громадської експертизи встановлюється на принципах соціального партнерства та затверджується Кабінетом Міністрів України. Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

В Державному бюджеті прожитковий мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 грудня 2022 року та на протязі 2023 року встановлений в розмірі 2833 грн.

За загальним правилом батьки несуть рівні аліментні обов`язки щодо утримання дитини.

З цього випливає, що виплачувані одним із батьків аліменти мають складати лише половину суми, що має витрачатися на утримання дитини.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже у змагальному процесі саме на позивача лягає тягар доведення обґрунтованості його вимог, а на відповідача - доведення обґрунтованості його заперечень.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилалась на те, що діти проживають з нею, а відповідач у свою чергу, проживає окремо, вихованням дітей не займається .

Аргументів щодо визначеного у позовній заяві розміру аліментів позивач в позовній заяві не наводить.

Доказів на підтвердження власних доходів позивачем суду не надано.

Натомість відповідачем надано копію трудового договору від 06.05.2023, укладеного між ним та АТ «Terg», за яким він отримує заробітну плату у розмірі 3600,00 злотих, що еквівалентно, згідно курсу НБУ 31968,00 грн.

Згідно договору найму житлового приміщення від 11.03.2023, наймач ОСОБА_2 винаймає житло у Республіці Польща, орендна плата за яке становить 1500 злотих, що еквівалентно, згідно курсу НБУ 13320,00 грн.

Суд першої інстанції зазначених обставин в повній мірі не врахував і дійшов помилкового висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позивача в частині визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача. При цьому судом першої інстанції не враховано принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей.

Колегія суддів зауважує, що участь батьків в утриманні своїх дітей повинна бути рівнозначною, утримання аліментів з одного з батьків не має приводити до безпідставного збагачення іншого за їх рахунок, зважаючи на те, що відповідач працює за кордоном, отримує дохід, а позивач є працездатною жінкою, відомостей про її працевлаштування та отримання доходів матеріали справи не містить, що свідчить про перекладення обов`язку по утриманню дитини на її батька, що є порушенням принципу рівності батьків.

З огляду на зазначені обставини, виходячи з доходу ОСОБА_2 , буде достатнім для гармонійного фізичного і духовного розвитку дітей аліменти в розмірі 3500 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно.

Визначений розмір аліментів на переконання колегії суддів дозволить зберегти баланс між потребами дітей та потребами відповідача.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині визначеного розміру аліментів з 5 000 грн щомісячно до 3500 грн щомісячно, відповідно до положень ст.376 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 липня 2023 року змінити, зменшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 5000 щомісячно до 3500 грн щомісячно, доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 5000 щомісячно до 3500 грн щомісячно, доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 5000 щомісячно до 3500 грн щомісячно.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді