Справа №718/2798/21
Провадження №2/718/741/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

01.06.2023 року м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого-судді Мінів О.І.

секретаря судових засідань Анучкіній О.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу №718/2798/21 року за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання майна об`єктом права сумісної власності подружжя та його поділ,

за участю учасників провадження:

представник позивача ОСОБА_3 ,

представник відповідача ОСОБА_4 ,

У С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги сторони позивача, заперечення відповідача

ОСОБА_1 звернулася 17.11.2021 до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом права сумісної власності подружжя та його поділ. В подальшому неодноразово уточнювала позовні вимоги.

Врешті, 24.04.2023 подала остаточну редакцію уточненої позовної заяви, в якій вимоги обґрунтовує тим, що з що у 1983 році між нею та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано заочним рішенням Кіцманського районного суду 26.04.2011. У період шлюбу, в 1985 році за кошти подружжя спільно придбано старий житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . В період з 1987-1991 року відповідач перебував в місцях позбавлення волі. Коли звільнився , то знесли старий будинок та розпочали будівництво нового, яке проводили самочинно. Відповідач працював на молокозаводі в м.Чернівцях, а вона працювала в дитячому таборі в с.Стлілецький Кут, крім того разом їздили на заробітки в Словаччину та зароблені кошти вкладали в будівництво. В 1992 році житловий будинок було вимурувано, накрито, вставлено вікна, двері і поштукатурено зсередини. В 1998 році відповідач виїхав на роботу в Італію, а в 1999 році виїхала і вона з сином ОСОБА_5 . Повернулись в 2002, побудували літню кухню, баню, два гаражі, сарай одним господарським комплексом. В 2003 році знову обоє виїхали за кордон, а також і син з дочкою до них приєднались. Всі разом заробляли на будівництво. Повернулись в 2006 році та повністю завершили всі будівельні роботи. Цей будинок, на думку позивача, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

В 2010 році вона знову виїхала на заробітки до Італії. В 2011 році вона довідалась, що відповідач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу та заочним рішенням суду від 26.04.2011 шлюб між ними розірвано, а відповідач створив нову сім`ю.

Вказує, що відповідач привів в житловий будинок свою нову дружину, де всі проживали разом із дітьми (дитиною дружини від першого шлюбу та їх спільною дитиною), а їй почав чинити перешкоди в користуванні житлом.

На підставі рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14.09.2017 року за ОСОБА_2 визнано право власності на самочинно збудований житловий будинок літ.А, загальною площею 172,80кв.м. житловою площею 93,30кв.м. та господарські будівлі і споруди: гараж літ.Б; літню кухню літ.В; сарай літ.(вигрібну яму літ.І; вбиральню літ.Д; криницю №1; огорожу №2-4; замощення літ.ІІ, що розташовані в АДРЕСА_1 .

Право власності на зазначене майно зареєстровано за ОСОБА_2 18.04.2019 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 225, номер запису про право власності 31278356.

Отже, незважаючи на те, що право власності на житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_2 після розірвання шлюбу між сторонами, вважає, що дане майно являється спільним майном подружжя, оскільки житловий будинок побудовано за час спільного проживання в шлюбі з ОСОБА_2 , побудовано за спільні кошти, завершено його будівництво до розірвання шлюбу між ними, вона проживає в господарстві з часу його придбання, а з 1998 року зареєстрована за адресою його знаходження.

А тому, вважає, що її право на володіння та користування майном порушено, і просить її позов задовольнити.

Стосовно строку позовної давності для пред`явлення вимоги про поділ спільного майна подружжя, вказувала, що в листопаді 2016 року вона повернулась додому з-за кордону і відповідач вперше не впустив її, викинувши всі особисті речі на вулицю, мотивуючи, що будинок належить виключно йому , тобто вперше не визнав її право на майно. Проте станом на листопад 2016 року спірний житловий будинок не було здано в експлуатацію, вважався самочинним , а тому не являвся об`єктом нерухомого майна який би міг бути предметом поділу майна подружжя. 14.09.2017 року рішення суду визнано право власності на спірне домогосподарство за відповідачем, а реєстрація права власності відбулась 18.04.2019. Тобто , нерухоме майно з цієї дати 18.04.2019 юридично вже може підлягати поділу між колишнім подружжям. 19.07.2019 року ОСОБА_2 подав до суду позов про визнання її та сина ОСОБА_6 такими, що втратили право на користування спірним житлом. В подальшому за заявою відповідача 05.11.2019 справа була залишена без розгляду.

Тому вважає, що нею якщо і пропущено строк позовної давності на пред`явлення вимоги про поділ майна подружжя, якщо рахувати відлік з 18.11.2016 (Акт обстеження про не допуск), то пропущено з поважних причин, оскільки житловий будинок юридично як об`єкт нерухомого майна та житло не існував та не міг бути предметом поділу, відповідач все ж таки дозволив їй проживати в літній кухні, а з грудня 2016 по жовтень 2021 вона перебувала за кордоном.

Про порушення свого права ОСОБА_2 вона дізналась з моменту пред`явлення ним позову до суду 19.07.2019, а дану позовну заяву вона подала 17.11.2021, тобто в межах строку позовної давності.

На підставі викладеного просить визнати поважними причини пропущення позовної давності та поновити строк для пред`явлення вимоги про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та його поділ. Просить суд визнати об`єктом права спільної власності колишнього подружжя домогосподарство, що розташоване в АДРЕСА_1 , визначивши частки по за кожним. Виділити їй частку спільного майна за 1 варіантом розподілу, а відповідачу частку за 2 варіантом розподілу , що запропонований у висновку експерта від 02.02.2023 року, стягнути з неї на користь відповідача різницю в частках, повернути позивачеві зайво сплачений судовий збір 5429, 40 грн., компенсувати судові витрати. (а.с.153-161, 229-236 том1)

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Снігур С.В. скерував на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволені позовної заяви про визнання майна об`єктом права сумісної власності подружжя та його поділ. Посилаючись на те, що позивач у позовній заяві звертає увагу на той факт, що їй стало відомо про розірвання шлюбу між нею та відповідачем у 2011 році. Житловий будинок та господарські споруди з посилання ОСОБА_1 нібито були побудовані у 2006 році та відповідно до технічного паспорту на житловий будинок вбачається, що даний будинок та господарські споруди були побудовані з 2001 по 2007 рік. Дане твердження, також не відповідає дійсності, оскільки у ОСОБА_1 наявний технічний паспорт на вказану будівлю та господарські споруди, де зазначено рік побудови 1991. Крім цього, відповідно до актів обстеження житлового будинку за адресом АДРЕСА_1 . Чернівецької області від 09.09.2015 року та 15.02.2019 року зазначено, що ОСОБА_1 за вказаним адресом не проживає та не проживала. Позивач також у позовній заяві, зазначає, що їй стало відомо у 2011 році, про те, що шлюб між нею та позивачем розірвано 26.04.2011 році. Дане рішення суду ніким не оскаржувалося та є таким, що набрало законної сили.

Недостовірним є той факт, що спірне домогосподарство було придбано подружжям за спільні кошти в 1985 році, оскільки згідно розписки від 21.08.1986 року , ОСОБА_7 подарував своєму внукові ОСОБА_8 4000 карбованців на покупку жилого будинку в с.Стрілецький Кут у ОСОБА_9 .

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що спірне майно було спільно побудовано у 2006 році, однак не посилається на докази, які б підтверджували те, що вона із 2006 року та із 2011 року зверталася до відповідних установ та суду, щодо вирішення питання про реєстрацію за нею будинку та поділ майна після розлучення.

Також, відповідно до акту обстеження житлового будинку за адресом АДРЕСА_1 від 18 листопада 2016 року було встановлено, що ОСОБА_2 не пускає на подвір`я та житловий будинок свою колишню дружину ОСОБА_1 , тобто позивачу вже тоді було відомо про порушення її майнового права, а звернулася вона із захистом до суду лише 17 листопада 2021 року, тобто після 5 (п`яти) років із дня коли їй стало відомо про вказані факти та 10 (десять) років після розлучення.

Вважає, що строк позовної давності, в межах якого, відповідно до ст.ст. 256,257 ЦК України, ч.2ст. 72 СК України позивач мав право звернутись до суду з вимогами про визнання майна об`єктом права сумісної власності подружжя та його поділ сплинув. На цій підставі просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. (а.с.168-170 том2)

Заяви, клопотання учасників справи інші процесуальні дії у справі.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 11.10.2022 вказана справа передана судді Мінів О.І. для розгляду (а.с.148)

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 12.10.2022 справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання 09.11.2022 (а.с.149)

09.11.2022 представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Гірчак Н.А. суду скерована уточнююча позовна заява, разом із клопотаннями про виклик до суду свідків, призначення у справі будівельно-технічної експертизи (а.с.153-167)

Представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Снігур С.В. скеровано на адресу суду клопотання про застосування строку позовної давності (а.с.187-188)

09.12.2022 ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області призначено у справі будівельно-технічну експертизу, яка виконана 02.02.2023. (а.с.190-191)

13.03.2023 на адресу суду надійшов висновок судової будівельно-технічної експертизи №15 від 02.02.2023 , із 2 запропонованими варіантами поділу домоволодіння (а.с.195-216)

21.04.2023 ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 24.04.2023 (а.с.226)

24.04.2023 представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Гірчак Н.А. суду скерована уточнююча позовна заява, в якій просить визнати поважними причини пропущення позовної давності та поновити строк для пред`явлення вимоги про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та його поділ, а також вирішити питання щодо понесених судових витрат. (а.с.229-236 том2)

28.04.2023 підготовче провадження по справі закрито, призначено справу до судового розгляду на 15.05.2023. (а.с.241 том2)

Позиція представників сторін в судовому засіданні

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гірчак Н.А. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила такі задоволити, визнати поважними причини пропуску строку позовної давності звернення до суду та поновити строк звернення до суду. Вказує, що дійсно вперше відповідач вигнав позивачку з дому 18.11.2016 року, проте будинок не було здано в експлуатацію, такий являвся самочинним будівництвом і не підлягав поділу. Крім того, відповідач дозволив їй проживати в літній кухні. Право власності за ОСОБА_2 визнано в 2017, а державна реєстрація права власності відбулась 18.04.2019. При цьому вважає, що тільки коли позивач звернувся до суду 19.07.2019 із позовом про втрату права на користування житлом, порушивши її право, то саме з цієї дати і слід рахувати початок перебігу строку позовної давності. А отже, дану позовну заяву вона подала в межах трьох річного строку, звернувшись до суду 17.11.2021. Просила позов задоволити, визнати об`єктом права спільної власності колишнього подружжя домогосподарство, що розташоване в АДРЕСА_1 , визначивши частки по за кожним. Виділити позивачеві частку спільного майна за 1 варіантом розподілу, що запропонований у висновку експерта, стягнути різницю в частках, повернути позивачеві зайво сплачений судовий збір та компенсувати судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Снігур С.В. у судовому засіданні підтримав раніше поданий відзив, категорично заперечує щодо задоволення позовних вимог. Загалом не заперечував, що домогосподарство за адресою АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_10 . При тому, просив суд застосувати строк позовної давності до даних правовідносин. Адже, ще 18 листопада 2016 року позивачеві було відомо про порушення її майнових прав, адже ОСОБА_2 викинув її речі та не пускав на подвір`я, а звернулася вона із захистом до суду лише 17 листопада 2021 року, тобто після 5 (п`яти) років із дня коли їй стало відомо про вказані факти та 10 (десяти) років після розлучення. Вважає, що строк позовної давності сплинув і на цій підставі слід відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Звертає суду увагу на те, що позивачка знала про порушене право 18.11.2016, при тому вона нікуди не зверталась, поважних причин пропуску строку позовної давності не навела, а тому в даній справі нема підстав поновлювати строк.

Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Так, судом допитувались свідки, заявлені стороною позивача.

Свідок ОСОБА_11 - дочка сторін, яка зареєстрована в спірному домогосподарстві, пояснила, що батьки тривалий час були за кордоном, заробляли кошти, будували спірний будинок разом, всі зароблені кошти вкладали в будівництво. Будували поступово, спочатку жили в літній кухні, а потім перейшли в будинок. Вона також з батьками була в Італії на заробітках, працювали на плантації оливок усі разом, а коли повернулись всі кошти вкладали в будівництво. Батько повідомив їй, що розлучився із матір`ю фіктивно, щоб мати змогу виїхати за кордон, він обіцяв, що поділить все добровільно і вона йому довіряла. До 2010 року вона проживала по АДРЕСА_1 , так як одружилась та переїхала до чоловіка в с.Ревне, а будівництво спірного житлового будинку було завершено набагато раніше. В 2016 році мама повернулась, хотіла зайти у свій дім, але тато її не впустив, викинув її речі, а тому вона взяла маму проживати до себе в с.Ревне. Не пам`ятає в якому році, десь до подій 2016 року, батько одружився та створив нову сім`ю. Батько відтягував поділ майна, обіцяв добровільно в нотаріуса все розділити, але обіцянки не планував виконувати. Вже згодом батько пустим маму проживати в літню кухню, бо сільська рада зобов`язала. Кожного разу як мама приїжджала вона проживала то в неї в с.Ревне, то в літній кухні по АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_12 двоюрідна сестра позивачки, суду пояснила, що спірне домогосподарство в с.Стрілецький Кут подружжя будували разом із самого початку як одружились. Купували будинок в с.Срілецький Кут теж разом, бо зичили кошту на купівлю будинку в її батьків, їх сім`я була ідеальною, все робили разом. За кордон до Італії їздили теж разом, а дочку ОСОБА_13 залишали в неї. Коли повернулись, збудували господарські прибудови на місці старої хати в 2002-2003 роках. До 2008 року все будівництво вже було завершено. Про їх розлучення почула пізніше, між ними відбувся конфлікт, адже відповідач не впускав ОСОБА_14 до будинку зовсім, навіть на подвір`я не пускав, а згодом в 2020 дозволив іноді проживати в літній кухні, раніше позивачка проживала в дочки с.Ревне.

Свідок ОСОБА_15 сусідка, суду пояснила, що вони дружили сім` ями, разом їздили на заробітки. ОСОБА_10 разом купили стару хату, до Італії теж поїхали разом на заробітки, коли повернулись звели літню кухню і господарський блок. В 2008 році пам`ятає, що будинок та кухня були повністю збудовані. Знає про конфлікт в 2016 році, коли ОСОБА_14 повернулась, а відповідач не пускав її до хати, виганяв, її речі викинув на вулицю. На даний час коли ОСОБА_14 приїжджає, то живе в літній кухні або йде до дочки. Позивачка іншого житло не має. ОСОБА_2 тепер поїхав за кордон і доступу до будинку не має ніхто, встановив грати, не пускає навіть дітей.

Свідок ОСОБА_16 сусід, що житло по АДРЕСА_1 колишнє подружжя купували разом, завалили стару хату та розпочали будівництво нової. Їздили на заробітки разом за кордон, приїжджали та зароблені кошті всі вкладали в будівництво. Пояснив, що десь на 2008 рік всі будівлі були готові, після того нічого в будинку не змінилось. Відповідач закрив хату на ключ, встановив відео спостереження, ані ОСОБА_14 , ані дітей до житла не впускає. ОСОБА_17 другого житла не має, іноді проживає в літній кухні , яка не придатна для проживання після потопу. У відповідача була інша сім`я, дружина та дитина 6 років, яких він відправив до матері коли стався конфлікт із позивачем в 2016 році. Дослідженими матеріалами цивільної справи встановлені наступні обставини.

Так, судом встановлено, що сторони уклали шлюбі 04.11.1983 року , а заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26.04.2011 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. (а.с.14)

Згідно договору купівлі-продажу від 21 серпня 1986 року , посвідченого секретарем Стрілецько- Кутського виконавчого комітету Ради народних депутатів Кіцманського району Чернівецької області, за №27, ОСОБА_18 придбав у ОСОБА_9 житловий будинок, площею 20 кв м, з господарськими будівлями та спорудами в с.Стрілецький Кут Кіцманського району. (а.с.171-173 том1)

Сторони зареєстровані в спірному домогосподарстві постійно з 1986 року (а.с.34 том1)

Перебуваючи у шлюбі, сторони завалили старий будинок, площею 20 кв м та здійснювали будівництво нового житлового будинку.

Під час розгляду справи про розірвання шлюбу у 2011 році ОСОБА_1 присутньою не була, так як перебувала за кордоном в Італії до листопада 2016 року, що підтверджується Актом обстеження житлового будинку від 09.09.2015 року. (а.с. 175 том 1)

Як вбачається із Акту обстеження житлового будинку від 18.11.2016 року, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , комісія в складі сільського голови, секретаря сільської ради та землевпорядника, обстежуючи спірний житловий будинок, виявила, що ОСОБА_2 дійсно не впускає на подвір`я і в житловий будинок свою колишню дружину ОСОБА_1 , яка там зареєстрована та проживала. На сходах житлового будинку знаходилися речі ОСОБА_1 , які зібрав їй ОСОБА_2 і які вона не забирає, тому що не має куди. (а.с.35 том1)

Згідно копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , який виготовлений станом на 15.02.2016р. замовником ОСОБА_2 , вбачається, що будинок та господарські споруди збудовані з 2001 по 2007р.р., тобто за період шлюбу сторін. (а.с.21-27 том1)

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.12.2016 року відповідач є власником земельної ділянки площею 0,2286 га , що в АДРЕСА_1 . (а.с. 29 том1).

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14.09.2017 року, № 718/1923/17, визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок літ.А, загальною площею 172,80 кв.м., житловою площею 93,30 кв.м. та господарські будівлі та споруди: гараж літ.Б, літню кухню літ.В, сарай літ.Г, вигрібну яму літ.І, вбиральню літ.Д, криницю №1, огорожу №2-4, замощення літ.ІІ, що розташовані в АДРЕСА_1 . (а.с.19-20 том1)

Реєстрація права власності на зазначене майно загальною площею 172,8 кв м відбулась 18.04.2019, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 31278356. (а.с.28 том1)

Актом обстеження житлового будинку від 15.02.2019 року, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , стверджується, що позивач ОСОБА_1 в спірному домогосподарстві не проживає з 2012 році, що підтверджують члени комісії та сусіди. В той час коли в домогосподарстві фактично проживали заявник ОСОБА_19 , 1961 р.н., дружина ОСОБА_20 ,1985 р.н., донька ОСОБА_21 ,2017р.н. (а.с.60,176 том 1)

Разом з тим, згідно Акту №40 від 12.11.2021 року, комісія не змогла провести обстеження господарства по АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_2 не надав дозволу. При тому, зі слів ОСОБА_1 , яка зареєстрована та проживає в кухні, де немає умов для проживання, її колишній чоловік не впускає її в житлове приміщення, де знаходяться речі та документи. (а.с.36-37 том1)

У відповідності до висновку №15 судової будівельно технічної експертизи у справі від 02.02.2023, вбачається, що сторонам запропоновано варіанти поділу майна, де ринкова вартість об`єкту оцінки житлового будинку літ. «А» з господарчими будівлями і спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 складає: 939352,00 грн., в т.ч. по будівлям: житловий будинок літ.А, гараж літ.Б, літня кухня літ.В, сарай літ.Г, вбиральня літ.Д., вигрібна яма №1, колодязь №1, огорожа літ.№2-4, замощення літ.ІІ. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, загальна площа одноповерхового житлового будинку літ.А, яка буде використовуватись при розподілі між співвласниками, що знаходиться в АДРЕСА_1 становить 172,80 кв.м., що в грошовому виразі складає:666940,00 грн.. При грошовому розподілі будинковолодіння кожному з співвласників по частки повинно належати 469676,00 грн.. При грошовому розподілі житлового будинку літ.А кожному з співвласників по частки повинно належати 84,40 кв.м. загальної площі, що в грошовому виразі складає 333470,00 грн.

Експертом запропоновано 2 варіанти розподілу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в частках по , з відступом від ідеальних часток для створення окремих квартир з окремими входами-виходами , при умові виконання перепланування (а.с.195-216 том1)

Заслухавши думку учасників провадження, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Норми права, які застосував суд, мотиви з яких виходив суд та оцінка суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з п. 1 розд. VII "Прикінцеві положення" СК України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 1 січня 2004 року.

Частиною 3 ст. 5 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно з положеннями ст.22 КпШС, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя (ст.25 КпШС).

Згідно з ст.28 КпШС, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Статтею 29 КпШС передбачалось, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Верховний Суд України у п.9 Постанови Пленуму «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України » від 12 червня 1998 року N 16 надав роз`яснення, згідно яких вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Аналогічна норма закріплена в ч.1 ст.60 СК України (з 01.01.2004 року) - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). За ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ч.1ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За нормами ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як зазначено вище, шлюб між сторонами було зареєстровано у 1983 році, розірвано рішенням суду 26.04.2011 року.

Судом встановлено, що за період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 здійснювали будівництво житлового будинку та господарських споруд, яке повністю завершили в 2007 році.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок в АДРЕСА_1 було побудовано сторонами за час перебування у шлюбі, а тому таке домоволодіння є об`єктам права спільної сумісної власності колишнього подружжя.

Сторона відповідача, в цілому, не заперечувала в судовому засіданні факт того, що колишнє подружжя спільно здійснювали будівництво житлового будинку та господарських споруд.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що купівля спірного житлового будинку відбувалась 21.08.1986 року за особисті кошти ОСОБА_2 , які йому подарував дід ОСОБА_7 , згідно наявної розписки від 21.08.1986, виходячи з наступного. Сторонами договору купівлі-продажу будинковолодіння в с.Стрілецький Кут вказані ОСОБА_9 та ОСОБА_18 , в самому договорі відсутнє будь яке застереження про те, що кошти подаровані покупцеві, чи про те, що додатком до договору є розписка .

Крім того, суд зважає на те, що в судовому засіданні встановлено, що придбаний в шлюбі будинок , площею 20 кв м було зруйновано колишнім подружжям та на його місці зведено нове домогосподарство , загальною площею 172,80 кв м , яке і є предметом поділу.

Зібраними доказами в справі у їх сукупності встановлено, що за час перебування сторін у шлюбі було зведено новий житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 172,80 кв м, будівництво якого було повністю завершено в 2007 році.

Щодо застосування строку позовної давності

Заперечуючи проти позову, представник відповідача ОСОБА_4 просив застосувати позовну давність та відмовити в позові з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

ЄСПЛ зауважує, що періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Так, згідно зі ч.2 ст. 72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

Аналогічні висновки викладено в постановах ВП ВС від 13.02.2019 року по справі №826/13768/16, від 04.12.2018 року по справі №910/18560/16.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Представник відповідача адвокат Снігур С.В. звернувся із заявою про застосування строку позовної давності та просив відмовити позивачу у задоволенні позову про поділ майна подружжя.

Суд приходить до висновку, що право позивача ОСОБА_1 на частку у майні подружжя житловому будинку по АДРЕСА_1 порушено 18 листопада 2016 року, коли відповідач вперше не допустив ОСОБА_1 до спірного домогосподарства, через що був складений Акт обстеження про недопуск до житла 18.11.2016 року за участі членів комісії сільської ради.

Посилання представника позивача адвоката Гірчак Н.А. на те, що 18.11.2016 право позивача на майно не було порушено, оскільки ОСОБА_2 згодом дозволив проживати позивачці в літній кухні, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Так, свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 повідомили, що 16.11.2016 року, коли відповідач не пустив ОСОБА_1 в будинок, її дочка ОСОБА_22 забрала матір до себе проживати в с.Ревне, де вона проживала , коли поверталась на Україну. Крім того, Актом від 15.02.2019 стверджується , що позивачка не проживала в спірному домогосподарстві постійно з 2012 року. І тільки в Акті від 12.11.2021 зазначено , що ОСОБА_1 має можливість проживати в літній кухні, без жодних умов, при тому до будинку доступу не має.

Стороною позивача не наведено суду поважних причин, які б завадили позивачеві звернутись до суду за захистом порушених прав в межах трьохрічного строку, починаючи з 16.11.2016.

Помилковою є позиція сторони позивача з приводу того, що спірне домогосподарство збудовано самочинно, реєстрація права власності відбулась тільки 18.04.2019 року , а тому тільки з 18.04.2019 об`єкт нерухомого майна юридично міг підлягати поділу між співвласниками.

Поняття ж самочинного будівництва, правові підстави та умови визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно визначені у статті 376 ЦК України, яка унормовує відносини, що виникають у тих випадках, коли вимоги закону та інших правових актів при створенні нової речі (самочинному будівництві) були порушені.

За загальним правилом особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина 2 статті 376 ЦК України). Проте в окремих випадках стаття 376 ЦК України передбачає можливість визнання судом права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Що і було вчинено відповідачем в 2017 році, який звернувся до суду, скористався своїм правом та за ним було визнано право власності на самочинно збудований спірний будинок.

Таким самим правом могла скористатись і позивачка, як особа, яка здійснювала самочинне будівництво, в порядку ст.376 ЦК.

Посилання сторони позивача на те, що про порушення свого права власності ОСОБА_1 довідалась тільки з моменту подачі позову до суду про визнання її втратившою право на житло - 19.07.2019, а тому з цієї дати і слід рахувати початок перебігу строку позовної давності, суд до уваги не приймає, адже такі спростовані в судовому засіданні під час з`ясування обставин справи.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги про поділ майна подружжя посилалась на те, що спірний житловий будинок побудовано сторонами у шлюбі, разом з тим, вважаючи себе співвласником вказаного будинковолодіння з часу розірвання шлюбу (2011 рік), могла та зобов`язана була знати про стан своїх майнових прав, однак не вживала заходів для оформлення права власності на вказаний будинок, навіть після не допуску її до житла 18.11.2016 року, будучи зареєстрованою у вказаному будинковолодінні з 1986 року.

А дане не дає суду підстав для висновку про пропуск позивачем строку звернення з позовом до суду з поважних причин. А тому, суд не вбачає підстав для поновлення позивачу строку звернення з позовом до суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити за спливом позовної давності.

Щодо судових витрат

Питання вимушених витрат позивача, що складаються із витрат по сплаті судового збору в сумі 10 126,16 грн., за проведення будівельно-технічної експертизи в сумі 10 120,00 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 20 000,00 грн., суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України та покладає їх на позивача у зв`язку із відмовою у задоволенні позову.

Разом з тим, 17.11.2021 звертаючись до суду із позовною заявою позивач сплатила судовий збір в розмірі 10 126 гривень 16 копійок. (а.с.1 том1)

В подальшому, 24.04.2023, в підготовчому судовому засіданні, позивачем уточнено позовні вимоги, подано позовну заяву в новій редакції, в тому числі і про визнання за позивачем право власності на частину домогосподарства, вартість якої визначено відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи. Так, згідно висновку експерта від 02.02.2023, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 складає 939 352, 00 грн, частка кожного із співвласників в грошовому виразі складає 469 676 грн., а отже до сплати підлягав судовий збір в розмірі 4696,76 грн.

Так, з урахуванням сплаченого позивачем судового збору в розмірі 10 126,16 грн., позивачу слід повернути надмірно сплачений судовий збір в розмірі 5429,40 грн.

Згідно п.1 ч.1ст. 7 ЗУ «Про судовий збір»сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Оскільки позивачем внесено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, суд вважає за необхідне повернути ОСОБА_1 надмірно сплачений судовий збір у сумі 5429,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.76, 81, 260,261,267 ЦПК України, ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом права сумісної власності подружжя та його поділ відмовити.

Зобов`язати Головне Управління Державної казначейської служби України в Чернівецької області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надмірно сплачений судовий збір у сумі 5429 (п`ять тисяч чотириста двадцять дев`ять) гривень 40 копійок, який відповідно квитанції № 0.0..1 від 17.11.2021 був сплачений нею через термінал самообслуговування «ПриватБанк» на розрахунковий рахунок UA0024343, код отримувача: 37836095, отримувач Чернів.ГУК/Кіцманськька ТГ/22030101, банк отримувача: Казначейство України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 12.06.2023.

Суддя: О.І.Мінів