Справа № 161/4682/22 Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В.
Провадження № 22-ц/802/188/23 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 липня 2022 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2022 року ДКП «Луцьктепло» звернулось в суд із зазначеним позовом.

Покликалось на те, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , є користувачами послуг з теплопостачання, які надає підприємство, однак оплату за їх використання не здійснюють, а тому, станом на 01 квітня 2022 року, утворилась заборгованість у сумі 144789 грн 68 коп.

Ураховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за надані послуги з теплопостачання в сумі 144789 грн 68 коп. та відшкодувати йому понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481 грн.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 липня 2022 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача ДКП «Луцьктепло» заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання у розмірі 144789 грн 68 коп. та судовий збір в сумі 2481 грн по 1240 грн 50 коп. з кожного.

24 листопада 2022 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

У поданій на заочне рішення апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просив його скасувати, як незаконне, прийняте судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, а справу закрити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував тих обставин, що починаючи з 2002 року, власник квартири ОСОБА_1 відмовився від отримання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води, які надає позивач, і даними послугами не користується.

Відзив на апеляційну скаргу позивач не подавав.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного заочного рішення суду, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ДКП «Луцьктепло», суд першої інстанції виходив з того, що належними та допустимими доказами у справі доведено підставність вимог позивача щодо тривалої несплати відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за надані послуги з теплопостачання житла, у якому останні проживають.

Проте повністю погодитись з таким висновком суду не можна.

З наявних в матеріалах справи письмових доказів встановлено, що ДКП «Луцьктепло» надає послуги з теплопостачання та підігріву холодної води мешканцям багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , в якому знаходиться квартира АДРЕСА_2 , у якій, згідно відомостей Реєстру Луцької міської територіальної громади, зареєстровані і проживають відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а. с. 15, 22, 23).

З розрахунку нарахувань і оплати за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, наданого позивачем, по особовому рахунку відповідачів, які зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що в останніх за період з листопада 2012 року по 01 квітня 2022 року існує заборгованість перед ДКП «Луцьктепло» в розмірі 144789 грн 68 коп. (а.с. 5- 13).

Також, з приєднаних до матеріалів справи розрахунків абонентського обслуговування гаряча вода, опалення слідує, що за квартирою АДРЕСА_1 , за період з 01 лютого 2021 року по лютий 2022 року відповідно існує борг в сумі 111 грн 47 коп та 151 грн 58 коп., а всього на суму (111,47 + 151,58) 263 грн 05 коп. (а.с. 14).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до частини першої статті 5 зазначеного Закону, До житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до положень частин 1, статті 9 цього Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

У відповідності до частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 2 статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК Української РСР.

Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16.

Крім того, варто зазначити, що сама по собі відмова споживача від отримання послуг з теплопостачання гарячої води без реального і санкціонованого компетентними органами відключення його житла від теплопостачання не звільняє останнього від оплати таких послуг.

Так, питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила).

Відповідно до пункту 24 Правил, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Згідно з п.26 Правил, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплозабезпечення» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, який був чинний на момент винекнення правовідносин між сторонами та втратив чинність з 17 вересня 2019 року, визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від таких послуг.

Відповідно до п. 1.2 Порядку, для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від вказаних мереж.

Згідно з п.2.1. Порядку, для вирішення питання відключення житлового будинку (будинку) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканця будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку.

Комісія після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. Засідання комісії відбувається за участю заявника або його уповноваженого представника. Рішення комісії оформлюється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові.

Відповідно до п. 2.5 Порядку, відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання та власника, наймача (орендаря) квартири, або уповноваженої ним особи.

Згідно з п. 2.6 Порядку, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.

Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання (п.2.2 Порядку).

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни до наказу від 22 листопада 2005 № 4, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Отже, з наведеного вище слідує, що відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається лише на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання процедури, прийнятого на підставі заяви власника (власників) будинку.

Зазначена правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду № 6-1192цс15 від 11 листопада 2015 року, у справі№915/89/16 від 02 березня 2018 року та у справі №522/401/15-цвід 25 вересня 2019 року та від 12 березня 2021 року у справі № 487/955/18.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки відповідачем ОСОБА_1 не надано суду акт затверджений рішенням комісії з розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі центрального опалення та постачання гарячої води належної йому квартири, як це передбачено чинним законодавством, то на думку колегії суддів, відсутні правові підстави для звільнення відповідачів, як користувачів зазначеними послугами, що надаються позивачем, від оплати за ці послуги.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості в солідарному порядку за надані послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, що відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 , подаючи заяву про перегляд заочного рішення суду першої інстанції, заявляв клопотання про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі, забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Зазначене вище є підставою для вирішення апеляційним судом заяви відповідача ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей для подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести в суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним в суді першої інстанції.

Аналогічні за змістом правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 667/7582/15-ц (провадження № 61-303св20), від 31 травня 2021 року у справі № 357/16765/14-ц (провадження № 61-4916св20), від 03 листопада 2021 року у справі № 757/4299/14 (провадження № 61-4353св21).

Установивши, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належним чином не виконували своїх обов`язків щодо оплати наданих ДКП «Луцьктепло» житлово-комунальних послуг, внаслідок чого, за період з листопада 2012 року по лютий 2022 року, утворилась заборгованість, однак враховуючи те, що з даними позовними вимогами підприємство звернулося до суду лише 20 квітня 2022 року, колегія суддів вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом за період з листопада 2012 року по березень 2019 року без поважних причин, а відтак вимоги позивача про стягнення заборгованості за цей період до задоволення не підлягають.

Разом з тим, на думку колегії суддів, наявні підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги в межах позовної давності, а саме за період з квітня 2019 року по квітень 2022 року, яка становить (постачання теплової енергії 40121,8 + постачання гарячої води 23 392,6 + абонентське обслуговування опалення 151,58 + абонентське обслуговування гаряча вода 111,47) 63777 грн 45 коп.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно з положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, оскаржуване заочне рішення постановлене судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, без належної оцінки всіх обставин справи, що як наслідок призвело до порушення норм матеріального права щодо застосування строку позовної давності, то це рішення підлягає зміні в частині розміру грошової суми, яка підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача.

Згідно вимог частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так як позовні вимоги ДКП «Луцьктепло» задоволено частково на 44,05%, тому сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1092 грн 88 коп. підлягає стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» по 546 грн 44 коп. з кожного.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено на 55,95 % тому судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2082 грн 18 коп. підлягає стягненню з ДКП «Луцьктепло» на користь ОСОБА_1 .

Шляхом взаємозаліку зазначених сум з ДКП «Луцьктепло» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1535 грн 74 коп. (2082,18 - 546,44).

Таким чином, судовий збір в розмірі 546 грн 44 коп з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ДКП «Луцьктепло», а судовий збір в розмірі 1535 грн 74 коп. підлягає стягненню ДКП «Луцьктепло» на користь ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384 ЦПК України суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 липня 2022 року в даній справі в частині задоволених позовних вимог та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Державного комунального підприємства «Луцьктепло» 63777 (шістдесят три тисячі сімсот сімдесят сім) грн 45 коп. заборгованість за послуги з теплопостачання

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державного комунального підприємства «Луцьктепло» понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 546 (п`ятсот сорок шість) грн 44 коп.

Стягнути з Державного комунального підприємства «Луцьктепло» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1535 (однієї тисячі п`ятсот тридцять п`ять) грн 74 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді