Справа № 713/1698/23
Провадження №2/713/290/23
29.08.2023 м. Вижниця
Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Кириляк А.Ю., з участю секретаря Матейчук-Степан Л.Ю., за участі представника позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції залі суду в м. Вижниця в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 інтереси якої представляє ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В позові вказує, що 23.02.2022 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики.
Відповідно до п. 1.2 Договору, його предметом були грошові кошти в сумі 79 650,000 грн., що на момент підписання Договору становила гривневий еквівалент 2700 доларів CША згідно комерційного курсу продажу іноземної валюти в AT «Укрексімбанк». Згідно із п. 2.1 Договору позика надавалась до 23.02.2023 року. Пунктом 2.2 визначається порядок повернення позики, яка підлягала поверненню шляхом здійснення щомісячних платежів в сумі гривневого еквіваленту 100 доларів США згідно комерційного курсу продажу іноземної валюти в АТ «Укрексімбанк» і оплачується до 22 числа поточного місяця та до 23.02.2022 - гривневого еквіваленту 1600 доларів США згідно комерційного курсу продажу іноземної валюти в AT «Укрексімбанк» на момент повернення.
25.02.2022 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено ще один договір позики на суму 1500 доларів США, кошти за яким ОСОБА_3 зобов`язалась повернути не пізніше 25.02.2023 року, що підтверджує розписка, видана відповідачем 25.02.2022 року. ОСОБА_3 свої зобов`язання із повернення коштів за жодним із договорів не виконала.
У зв`язку з тим, що на час подання позовної заяви зобов`язання щодо повернення коштів за жодним із них не було здійснено, вважають за необхідне звернутись до суду для зобов`язання відповідача виконати свої зобов`язання перед позивачем.
Просить стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) жительки АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( РНОКПП НОМЕР_2 ), жительки АДРЕСА_2 , 101655,00 грн., що складається з суми основного богу за договором позики від 23.02.2023 року, в розмірі 2700 (дві тисячі сімсот ) доларів США;
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) жительки АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( РНОКПП НОМЕР_2 ), жительки АДРЕСА_2 в сумі 112 285, 25 грн., які складаються з 1500 доларів США основного боргу по борговій розписці від 25.02.2022 року та 6,6 % за користування грошовими коштами, що становить 1485,00 доларів США судові витрати в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому представник зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином через Веб- сайт «Судова влада».
З письмової згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом установлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини врегульовані нормами ЦК України стосовно позики та виконання зобов`язань.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 23.02.2022 між сторонами було укладено договір позики.
Відповідно до п. 1.2 Договору, його предметом були грошові кошти в сумі 79 650,000 грн., що на момент підписання Договору становила гривневий еквівалент 2700 доларів CША згідно комерційного курсу продажу іноземної валюти в AT «Укрексімбанк». Згідно із п. 2.1 Договору позика надавалась до 23.02.2023 року. Пунктом 2.2 визначається порядок повернення позики, яка підлягала поверненню шляхом здійснення щомісячних платежів в сумі гривневого еквіваленту 100 доларів США згідно комерційного курсу продажу іноземної валюти в АТ «Укрексімбанк» і оплачується до 22 числа поточного місяця та до 23.02.2022 - гривневого еквіваленту 1600 доларів США згідно комерційного курсу продажу іноземної валюти в AT «Укрексімбанк» на момент повернення.
25.02.2022 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір позики на суму 1500 доларів США, кошти за яким ОСОБА_3 зобов`язалась повернути не пізніше 25.02.2023 року, що підтверджує розпискою, виданою відповідачем 25.02.2022 року. Крім того в борговій розписці відповідач зобов`язувалась за користування грошовими коштами щомісяця сплачувати 6,6 % від позиченої суми користування за кожен місяць від суми користування.
Борг позивачу відповідачем не повернуто, про що свідчить наявність оригіналу договору позики та розписки в позивача.
Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст. ст. 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Позивач, звертаючись до суду, просить стягнути суму боргу в іноземній валюті.
Суд звертає увагу, що ст.99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, в якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона і на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі ж отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд зважає, що сторони уклали договір позики в іноземній валюті, відповідачем отримана сума коштів у позику в іноземній валюті, договір не передбачає виконання зобов`язання в іншій валюті (ст.3.4 договору), отримана сума позики не повернута і до цього часу, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути борг за договором позики саме в іноземній валюті, тобто в розмірі 5000,00 доларів США.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України, відповідно до яких належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.
Такий висновок відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18.
В постанові від 22 грудня 2021 року у справі №369/3384/15-ц Верховний Суд дійшов висновку, що у разі укладення сторонами кредитного договору, предметом якого є іноземна валюта, суд має ухвалити рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті. Визначення у рішенні еквівалента суми боргу за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами в національній валюті не відповідає вимогам законодавства.
Згідно ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.01.2019 року (справа №373/2054/16-ц) з посиланням на правову позицію, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18, вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.
Також, згідно ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином суд приходить до висновку , що з відповідачки необхідно стягнути 101655,00 грн., що складається з суми основного богу за договором позики від 23.02.2023 року, в розмірі 2700 (дві тисячі сімсот ) доларів США та 112 285, 25 грн., які складаються з 1500 доларів США основного боргу по борговій розписці від 25.02.2022 року та 6,6 % за користування грошовими коштами, що становить 1485,00 доларів США .
Відповідно дост. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та інші, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.
Із матеріалів справи вбачається, що Між Кобилюк 1.1, та Адвокатським об`єднанням «АЛІТІС» укладено договір-доручення г надання правової допомоги. Відповідно до п.1.1 нього договору адвокатське об`єднання дов`язується здійснювати захист, представництво та надати іншу правову допомогу клієнту а винагороду. Адвокат АО «АЛІТІС» Богомазова І.О. здійснює представництво інтересів ОСОБА_5 . Відповідно до Додатку №1 до Договору № 1066 від 26.01.2023 вартість однієї години роботи адвоката становить 1 500 грн.
Відповідно до акту наданих послуг та довідки № 1, позивачем сплачено гонорар адвокату в розмірі 7500 грн.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що додані до клопотання докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, є належними та підтверджують визначену ним загальну суму таких витрат, а тому, з урахуванням вимогст. 141 ЦПК України, підлягають до задоволення.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 2140,40 грн..
На підставі викладеного, керуючись ст. 510, 525-527, 530, 533, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 13, 81, 133, 141, 263-265, 268, 273, 279, 280-282, 354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_2 інтереси якої представляє ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) жительки АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( РНОКПП НОМЕР_2 ), жительки АДРЕСА_2 , 101655,00 грн., що складається з суми основного богу за договором позики від 23.02.2023 року, в розмірі 2700 (дві тисячі сімсот ) доларів США;
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) жительки АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( РНОКПП НОМЕР_2 ), жительки АДРЕСА_2 в сумі 112 285, 25 грн., які складаються з 1500 доларів США основного боргу по борговій розписці від 25.02.2022 року та 6,6 % за користування грошовими коштами, що становить 1485,00 доларів США .
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) жительки АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( РНОКПП НОМЕР_2 ), жительки АДРЕСА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 7500 грн. та судовий збір в розмірі 2140,40 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( РНОКПП НОМЕР_2 ), жительки АДРЕСА_2 .

Відповідачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) жителька АДРЕСА_1 .

Суддя Антоніна КИРИЛЯК