Справа № 502/1405/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Березнікова О.В.,

при секретарі Нанєвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кілійського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала йому як власнику. Інша 1/2 частина вказаного житлового будинку належала ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_1 збудували вказаний житловий будинок, були в ньому зареєстровані місцем проживання та фактично проживали, але належним чином право власності на житловий будинок оформлено не було. У зв`язку з цим звернулися до суду з вказаним позовом.

Просять суд встановити факт належності житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в рівних частках по 1/2 частині кожному. Визнати право власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на 3/4 частини житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 ,, який складається з: літ. А- житловий будинок (загальна площа 88,8 кв. метра, житлова площа 54,1 кв. метра), літ. Б літня кухня, літ. В вбиральня, літ. Г- гараж, №1-4;I- надвірні споруди, в тому числі на 1/2 частину як власнику і на 1/4 частину згідно спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнати право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , на 1/4 частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , який складається з: літ. А- житловий будинок (загальна площа 88,8 кв. метра, житлова площа 54,1 кв. метра), літ. Б літня кухня, літ. В вбиральня, літ. Г- гараж, №1-4;I- надвірні споруди згідно спадкування після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачі в судове засідання не з`явилася, їх представник подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, надали заяву про проведення розгляду справи без участі представника, позовні вимоги визнали.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також подали заяви про розгляд справи без їх участі в яких вказали, що проти задоволення позову не заперечують.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який на день смерті проживав в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 16.09.2015, свідоцтвами про народження та укладення шлюбу, Випискою з домової книги щодо реєстрації місця проживання.

Після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно, яке складається з 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Встановлено, що спадкодавець ОСОБА_5 та його дружина позивачка ОСОБА_1 збудували вказаний спірний житловий будинок, були в ньому зареєстровані місцем проживання та фактично проживали, але належним чином право власності на житловий будинок оформлено не було, що підтверджується Планом забудови, Актом про передання земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 29.07.1977, Проектом №7, Випискою з Рішення №152 від 28.07.1977, зобов`язанням від 29.07.1977, Договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 17.10.1977, витягом з Рішення №104 від 24.07.1977 про відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку, інформацією з Державного реєстру речових прав від 17.07.2023.

Відповідно до технічного паспорта від 20.03.2023 житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , складається з: літ. А- житловий будинок (загальна площа 88,8 кв. метра, житлова площа 54,1 кв. метра), літ. Б літня кухня, літ. В вбиральня, літ. Г- гараж, №1-4;I- надвірні споруди.

Вартість житлового будинку складає 44717,02 грн., що підтверджується Висновком про вартість майна від 30.08.2022 щодо вартості аналогічного будинку (копія додається). Тому судовий збір сплачується в розмірі одного відсотку від вартості майна.

Після смерті ОСОБА_6 спадщину фактично прийняли спадкоємці першої черги дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 , позивачі по справі, оскільки були зареєстровані та фактично проживали разом зі спадкодавцем.

Інші спадкоємці - син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 спадщину не приймали та відповідно до поданих ними заяв успадковувати спадщину після смерті батька не збираються.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилася.

Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності.

Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно ч.1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст..1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права.

Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до п.3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12, постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося.

Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

Слід зазначити, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з частиною третьою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Оцінюючи підстави виникнення права власності на новостворене майно суд враховує, що правовідносини щодо будівництва садових будинків і набуття прав на них до 05 серпня 1992 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року, а не нормами ЦК України від 16 січня 2003 року.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права.

Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

Враховуючи зазначене, до предмету доказування у цій справі належать обставини щодо часу будівництва будинку садибного типу з господарськими спорудами.

З технічного паспорту на спірний будинок чітко встановлено, що роком побудови житлового будинку є 1980, а господарських будівель та споруд 1980-1991. Крім того встановлено, що спадкодавцюбуло відведено земельну ділянку для індивідуального будівництва житлового будинку.

Таким чином, у судовому засіданні повністю знайшов своє підтвердження факт, що позивачі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 , які в свою чергу спадщину прийняли відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, суд приходить до задоволення позовних вимог позивачів.

Обраний позивачами спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт належності житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в рівних частках по 1/2 частині кожному.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 3/4 частини житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , який складається з: літ. А- житловий будинок (загальна площа 88,8 кв. метра, житлова площа 54,1 кв. метра), літ. Б літня кухня, літ. В вбиральня, літ. Г- гараж, №1-4;I- надвірні споруди, в тому числі на 1/2 частину як власнику і на 1/4 частину згідно спадкування за зконом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/4 частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , який складається з: літ. А- житловий будинок (загальна площа 88,8 кв. метра, житлова площа 54,1 кв. метра), літ. Б літня кухня, літ. В вбиральня, літ. Г- гараж, №1-4;I- надвірні споруди згідно спадкування після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Березніков