ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1104/23
Провадження № 2/210/675/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Чайкіної О.В., за участі секретаря судового засідання Кучевасова А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності, -
Короткий зміст позовної заяви
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є співвласником нерухомого майна по АДРЕСА_1 . Другим співвласником є відповідач по справі, яка доводиться позивачу рідною донькою. З 2007 року відповідач у спірній квартирі не проживає та майно не утримує. Більше десяти років донька не виходь на зв`язок. Тому позивач просить суд стягнути з нього компенсацію вартості належної відповідачу 1/2 частини 2х кімнатної квартири та відповідно припинити право власності відповідача на вказану частку і визнати за позивачем право власності цю частку квартири.
Аргументи учасників справи
Позивачем скеровано до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.62).
Відповідач в судове засідання не з`явилась, відзив на позовну заяву не надала, про дату та місце розгляду справи повідомлялась, повідомлення повертаються на адресу суду із відміткою про відсутність адресата за місцем мешкання (а.с.60).
Враховуючи, що поштове відправлення з повісткою не вручене з причин, незалежних від суду, який у встановленому процесуальним законом порядку вчинив необхідні дії, спрямовані на повідомлення учасників процесу про дату, час і місце розгляду справи, адже отримання рекомендованих листів адресатом є поза межами судового контролю суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Сторони у справі, Позивач ОСОБА_1 та Відповідач ОСОБА_2 є співвласниками нерухомого майна, а саме кожному належить 1/2 частка квартири загальною площею 48,10 кв.м., розташованою по АДРЕСА_2 , у формі приватної спільної часткової власності відповідно до свідоцтво про право власності №Дз-305 від 27 серпня 2004 року (а.с.15), що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4762734 (а.с.14).
Позивачем представлена суду інформація по платежах з єдиної міської автоматизованої системи комунальних розрахунків по квартирі АДРЕСА_1 (а.с.16-31)
З вказаних виписок встановлено, що Позивач ОСОБА_1 сплачує комунальні платежі за утримання будинку та території, за обслуговування теплопостачання, розподіл газу, воду та водовідведення, тобто, як власник майна виконує свої обов`язки по утриманню, як це передбачено ст. 322 ЦК України.
Також суду представлено чеки та видаткові накладні, яки позивач підтверджує придбання побутової техніки до спірної квартири та проведення ремонтів квартири з благоустрою (а.с.32-47).
Мотивувальна частина. Позиція суду та застосовані норми права.
Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом ч. 1 ст. 15 цього Кодексу, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з подальшим повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників.
Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.
Відповідно до статті 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року в справі № 6-2925цс15 зроблено висновок, що з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.
Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Стаття 365 ЦК України передбачає реалізацію права співвласників на припинення права власності одного із співвласників на його частку в спільному майні за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але можуть бути застосовані за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
З огляду на викладене при вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.
Таке тлумачення відповідає сталій судовій практиці щодо застосування статті 365 ЦК України про примусове припинення частки у спільному майні.
Обставини правомірносмті вимог про припинення права власності оцінюється з точки зору відповідності принципу об`єктивності і неупередженості, диспозитивності цивільного судочинства, завданням та основним засадам цивільного судочинства, а саме справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) зазначено, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном».
Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснене: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.
Рішеннями Європейського суду з прав людини неодноразово (зокрема, у справі "Андрій Руденко проти України", заява № 35041/05), зроблено висновок про порушення національними судами статті 1 Першого протоколу до Конвенції з тих підстав, що суди за вимогою інших співвласників позбавили особу права власності на належну їй частку квартири з порушенням правил щодо попереднього внесення суми відшкодування вартості такої частки на депозит суду, не врахувавши, що встановлена статтею 365 ЦК України вимога про попереднє внесення на депозитний рахунок суду вартості частки в спільному майні в разі припинення права власності за вимогою інших співвласників є однією з основних умов ухвалення рішення про позбавлення особи майна без її згоди.

Висновки суду

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні вимог про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Позивач, пред`явивши вимоги про припинення права відповідача на частку у спільній власності на квартиру, не дотримався вимог частини другої статті 365 ЦК України, та не надав суду належних доказів попереднього внесення на депозитний рахунок суду вартості частки відповідача у спільному майні, право на яке він просить припинити, а лише зазначив про це в позовній заяві.

Разом з тим, внесення суми на депозит суду є гарантією справедливої сатисфакції особі та має бути здійснена до постановлення рішення суду, оскільки суд постановляє рішення про припинення права особи на частку в спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Так, згідно обґрунтувань позовних вимог, через неприязні відносини, що склались між сторонами, позивач позбавлений можливості розпорядитись своєю власністю та реалізувати спірну квартиру, оскільки останньому необхідні кошти для лікування.

Позивач не надав належних доказів неможливості спільного володіння і користування майном та доказів того, що припинення права відповідача на їх частку не завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласнику майна, а так само не надав доказів неможливості виділення часток, які належать сторонам в натурі, а також відсутні достатні докази того, що частка, яка належить відповідачу є незначною і не може бути виділена в натурі.

З наявних у справі доказів встановлено, що відповідач зареєстрований у спірній квартирі, доказів наявності іншого житла на праві власності суду не представлено.

Відповідач у справі є співвласником 1/2 частки спірної квартири, за технічними характеристиками квартира є двокімнатною, отже твердження про те, що частка у праві власності є незначною спростовується матеріалами справи, враховуючи що і позивач і відповідач мають рівні частки.

Втручання у право власності може бути виправданим згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод й буде відповідати усталеній прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Суд вважає, що інші зазначені стороною позивача обставини є недоведеними, та не є підставами для припинення права особи на частку у спільному майні в розумінні ст. 365 ЦК України.

Позивач не позбавлений права звернутись із позовом про стягнення половини вартості сплачених комунальних послуг, а так само і встановлення порядку користування, однак їх несплата відповідачем (як стверджує позивач) не є підставою для припинення права власності.

На думку суду припинення права власності відповідача на 1/2 частку у спільному майні, як про це заявлено позивачем, завдасть істотної шкоди його інтересам, що єсамостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Приймаючи до уваги інтереси всіх сторін щодо володіння та користування належними їм частками спірної квартири, вимоги ст. 365 ЦК України, та те, що позивачем не надано суду переконливих доказів того, що частка, яка належить відповідачу є незначною і не може бути виділена в натурі, а припинення права відповідача на його частку, на переконання суду, завдасть істотної шкоди його інтересам, зважаючи на відсутність згоди відповідача на отримання грошової компенсації за його частку у спільній сумісній власності, суд не вбачає підстав визнавати позовні вимоги обгрунтованими.

Оскільки позивачем на депозитний рахунок суду не внесено суму вартості частки відповідача, недоведеності позивачем умов, за яких є можливим примусове припинення права співвласника на частку відповідно до статті 365 ЦК України, а також того, що таке втручання у право власності відповідача є невиправданим відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у позові слід відмовити.

Щодо судових витрат

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачами по фактично понесеним.

На підставі наведеного, та керуючись ст.ст. 41, 47, 55 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 321, 365, 1296 ЦК України, ст.ст. 81, 89, 141, 263-265, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності - залишити без задоволення.

Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: http://reyestr.court.gov.ua.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складенота підписано 23 серпня 2023 року.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Суддя: О. В. Чайкіна