ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1191/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №706/300/23 Категорія: 304090000 Довготько Т.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів Новікова О.М., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л., розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 24 травня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, -

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» (далі ТОВ «ФК «Профіт Капітал») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13.06.2013 року між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 003-23550-130613 за яким останній отримав кредит на споживчі цілі у сумі 50000,00 грн. на строк, починаючи з 13.06.2013 по 11.06.2016, зі сплатою 48,00% річних за користування кредитними коштами.

Позичальник взяв на себе зобов`язання погашати заборгованість по кредитному договору щомісячно.

Кредит був наданий, однак відповідач зобов`язання не виконав належним чином, тому Банк звернувся до суду із позовом для стягнення заборгованості, яка становила 89193,45 грн.

У зв`язку з невиконанням умов Кредитного договору рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 17.08.2018 року по справі №706/42/18 було стягнуто з боржника на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 89193,45 грн.

23.06.2020 були проведені електроні торги по лоту №GL4N016219, до складу якого входило право вимоги за кредитним договором №003-23550-130613 від 13.06.2013, укладеними між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 .

За результатами проведення електронних торгів по лоту № GL4N016219 було оголошено переможцем ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал».

Таким чином, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» є правонаступником АТ «Дельта Банк» за кредитним договором №003-23550-130613 від 13.06.2013, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 16.02.2021 було замінено сторону АТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Профіт Капітал» по справі №706/42/18 з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі вище згаданого рішення від 17.08.2018.

Зважаючи на невиконання відповідачем своїх зобов`язань встановлених рішенням суду від 17.08.2018 по справі №706/42/18, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 у порядку статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат за період з 20.09.2018 року по 20.01.2023 року у розмірі 64897,60 грн. та судові витрати.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 24 травня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованість за ставкою 3% річних в розмірі - 9178, 37 грн. та інфляційних втрат в розмірі - 25496, 13 грн. за період з 20.09.2018 по 23.02.2022 включно, а всього: 34674,50 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» судовий збір у розмірі 1434,06 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 грн., а всього: 3934,06 грн.

Судове рішення мотивовано тим, що позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за ставкою 3% річних та інфляційних втрат за період з 20.09.2018 року по 20.02.2023 року у сумі 64897,60 грн.

Водночас, Законом України № 2120-ІХ внесені зміни до Цивільного кодексу України та встановлено заборону на застосування статті 625 ЦК України до відносин позики (кредиту) на період воєнного стану.

Таким чином, суд дійшов висновку, що три проценти річних та втрати від інфляції за порушення виконання грошового зобов`язання у цій справі підлягають нарахуванню лише до 24.02.2022 року.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звернулося з апеляційною скаргою в якій вказує, що рішення у частині відмови у стягненні коштів за прострочення зобов`язання за період з 24.02.2022 року по 20.02.2023 року незаконним, необґрунтованим, ухваленим з недотриманням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, тому просить його скасувати у цій частині та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що обмеження щодо нарахування пені, неустойки, штрафів до складу яких входять і 3% річних та інфляційні втрати стосуються саме грошового зобов`язання за договором, а не виконання рішення суду.

Вказує, що кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Вважає, що надання позивачем розрахунку щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат за невиконання судового рішення за період з 20.09.2018 року по 20.02.2023 року відповідає чинному законодавству та обмеженням, що діють у період воєнного стану.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги доходить наступних висновків.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає даним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції заочним рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 17.08.2018 року по справі №706/42/18, яке набрало законної сили 18.09.2018, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 89193,45 грн.

На підставі договору №2276/К про відступлення прав вимоги від 06.07.2020, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» (Банк) та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» (Новий кредитор), до останнього перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №003-23550-130613 від 13.06.2013 року, сума відступленої грошової вимоги складає 89193,45 грн.

Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 16.02.2021 замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Профіт Капітал» у виконавчому листі Христинівського районного суду Черкаської області по цивільній справі № 706/4218 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 003-23550-130613 від 13.06.2013 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 89193,45 грн.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 20.09.2018 року по 20.02.2023 року вбачається, що три проценти річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 89193,45 грн. становить 11832,18 грн. та сума інфляційних втрат становить 53065,42 грн.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц.

У постанові від 16 травня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 686/21962/15-ц відступила від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, в тому числі і за договором страхування, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

У постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 520/16692/16-ц зазначено, що: «відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Аналізуючи наведені норми матеріального права, правові висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, необхідно дійти висновку про те, що грошове зобов`язання це цивільне правовідношення, в якому праву вимоги кредитора кореспондує юридичний обов`язок боржника здійснити відповідний платіж, тобто вчинити дію, що полягає у передачі грошей.

У справі, що переглядається, у відповідача виник юридичний обов`язок здійснити відповідний платіж на виконання рішення суду, яким з нього стягнуто заборгованість на користь кредитора.

Матеріали справи свідчать, що відповідач у справі ОСОБА_1 має не виконане грошове зобов`язання перед позивачем ТОВ «ФК «Профіт Капітал», яке виникло за кредитним договором від 13 червня 2013 року та на час звернення до суду, а саме 20 березня 2023 року залишається не виконаним. За судовим рішенням, що досліджувалося вище, борг за кредитним договором складає 89193,45 грн.

Період за який позивач ставить питання про стягнення 3% річних та інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов`язання становить з 20 вересня 2018 року по 20 лютого 2023 року.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє і на даний час.

У зв`язку із доповненням Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України зазначеним пунктом суд першої інстанції вважав, що дана норма розповсюджується і на вказані правовідносини.

Колегія суддів вважає такі висновки суду помилковими з огляду на те, що у даній справі порушено грошове зобов`язання у зв`язку з невиконанням судового рішення, а не кредитного договору або договору позики, тобто законодавчих підстав для звільнення відповідача від відповідальності передбаченої частиною 2 статті 625 ЦК України не вбачається.

Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не оспорюється.

З огляду на вказані положення, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 24 лютого 2022 року по 20 лютого 2023 року, а тому судове рішення у підлягає зміні.

Відповідно до пунктів 2, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права.

Відповідно до частини 13 статі 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» задовольнити.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 24 травня 2023 року змінити, збільшивши розмір стягнутої із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» заборгованості 3% річних з 9178,37 грн. до 11832,18 грн. та інфляційних втрат з 25496,13 грн. до 53065,42 грн., а всього 64897,60 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 2684,00 грн. та за подачу апеляційної скарги у розмірі 4026,00 грн., а всього 6710 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді