Номер провадження: 22-ц/813/5012/23
Справа № 509/642/13-ц
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Воронцова Л. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

28.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі

головуючого судді Воронцової Л.П.,

суддів: Базіль Л.В., Ігнатенко П.Я.,

дослідивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 червня 2013 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк Надра до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги задоволено.

23 травня 2022 року ОСОБА_1 вперше, не погоджуючись із наведеним рішенням, засобами поштового зв`язку направила до апеляційного суду апеляційну скаргу, яку було повернуто скаржнику ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року, копію якої отримано скаржником 19.12.2022 року.

09 лютого 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку повторно направила до суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

Окрім того, скаржник заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якому поважність пропуску нею визначеного законом строку обґрунтовує тим, що копію оскаржуваного рішення нею було отримано лише 20 травня 2022 року.

У порядку п. 15.5 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України Одеський апеляційний суд листом від 20.02.2023 року звернувся до місцевого суду про витребування матеріалів справи № 509/642/13-ц, що необхідні для розгляду апеляційної скарги на рішення суду.

24 лютого 2023 року на запит з Овідіопольського районного суду Одеської області надійшли матеріали справи № 509/642/13-ц.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 березня 2023 року апеляційну скаргу було залишено без руху, у зв`язку із недотриманням скаржником вимог п.3 ч.4 ст.356 ЦПК України, копію ухвали направлено скаржнику та надано строк для усунення недоліків.

17 березня 2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 направила заяву про усунення недоліків, до якої додала апеляційну скаргу та її копії, відповідно до кількості учасників справи.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд приходить до висновку, що воно задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

У пункті 1 частини другої статті 129 Конституції України зазначено, що однією із засад судочинства також проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина перша, пункт 1 частини другої, частина третя статті 354 ЦПК України).

У випадку пропуску строку на апеляційне оскарження підставами для прийняття апеляційної скарги є лише наявність поважних причин, підтверджених належними доказами, тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

У статтях 127, 357, 358 ЦПК України не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Однак, суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка подає апеляційну скаргу, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити, чи є такий строк значним, та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з урахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").

У п. 41 рішення від 03.04.2008 року "Пономарьов проти України" Суд вказав, що: "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

Надаючи оцінку посиланням ОСОБА_1 щодо її необізнаності про розгляд вказаної справи судом першої інстанції та ознайомлення із текстом вказаного рішення лише 20.05.2022 року, апеляційний суд приймає до уваги наступні обставини.

Дійсно, неодноразово повідомлення, що надсилались судом на адресу ОСОБА_1 повертались до суду із зазначенням причини повернення за закінченням терміну зберігання.

Однак, як вбачається з копії паспорта ОСОБА_1 , наявної у матеріалах справи, остання перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 - позичальником (а.с.36зворот) та відповідно до договору поруки від 07.04.2008 року взяла на себе зобов`язання поручителя за належне виконання ОСОБА_2 його зобов`язань перед ПАТ КБ Надраза кредитним договором (а.с.24), а отже мала добросовісно ставитись до обов`язків поручителя з виконання позичальником свої кредитних забов`язань.

Апеляційний суд приймає до уваги, що, ОСОБА_2 , який є відповідачем у справі, обізнаний про звернення ПАТ КБ Надра із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до нього, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , отримував досудову вимогу Банку (а.с.33), приймав участь у судому засіданні суду першої інстанції (а.с.74), повідомлявся про наступну дату, час та місце розгляду справи (а.с.76), звертався до суду із заявою (а.с.77), однак не оскаржував рішення суду.

Враховуючи наведене, апеляційний суд критично відноситься до тверджень скаржника про те, що остання, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2 , не була обізнана про існування вказаної справи на розгляді в Овідіопольському районному суді Одеської області.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на суперечливість посилань скаржника на те, що зі змістом оскаржуваного рішення вона ознайомилась лише 20.05.2022 року з ЄДРСР, адже із заяви ОСОБА_1 про ознайомлення із матеріалами справи від 24.01.2022 року вбачається, що станом на таку дату відповідачці вже було відомо про ухвалення Овідіопольським районним судом Одеської області рішення у справі №509/642/13-ц, а отже вона мала можливість ознайомить із його змістом у ЄДРСР та оскаржити у апеляційному порядку зазначене рішення.

Апеляційний суд також приймає до уваги наступне

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

У рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява № 24465/04, Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити у контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (рішення Європейського суду з прав людини від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia).

Оскаржуване рішення Овідіопольського районного суду Одеської області було ухвалено 11 червня 2013 року, а апеляційна скарга подана скаржницею зі спливом більше, ніж 9 років з дня ухвалення рішення районного суду.

У кожній справі суди мають перевірити, чи можуть підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження виправдати втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує свободу розсуду судів щодо часу або підстав для поновлення строків.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення може бути визнано порушенням права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Особа, яка подає апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, у тому числі щодо доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, суд має виходити із того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними лише у тому випадку, якщо таке недотримання строків апеляційного оскарження зумовлене діями (бездіяльністю) суду першої інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали своєчасному зверненню з такою скаргою.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» викладено висновок Європейського суду з прав людини про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що скаржник не навела переконливих доводів, які дали б суду апеляційної інстанції підстави для відкриття апеляційного провадження у справі зі спливом більше, ніж 9 років з дня ухвалення судового рішення.

Будь-яких інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження скаржник не наводить, тому апеляційний суд приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Положеннями статей 357, 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

На підставі викладеного та керуючись ч. 3 ст. 185, ст. 357, 358 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 червня 2013 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту підписання, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.П. Воронцова

Судді : Л.В. Базіль

П.Я. Ігнатенко