ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/258/22 Номер провадження 22-ц/814/2178/23Головуючий у 1-й інстанції Болибок Є.А. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Пікуля В.П., Прядкіної О.В.,

за участю секретаря Сальної Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Агрофірма "Маяк" про розірвання договору про

надання права користування земельною ділянкою (емфітевзису) та скасування його державної реєстрації для сілеькогосподарських потреб

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 07 вересня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, збільшивши позовні вимоги просив розірвати договір про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 12.05.2020 року укладений щодо земельної ділянки з кадастровим номером: :00:004:0818 що розташована на території Котелевської селищної ради Полтавського району Полтавської області та зареєстрований 15.06.2020 року (запис про інше речове право № 36923591);

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.06.2020 року індексний номер 52702244 (запис про інше речове право № 36923591) вчинене приватним нотаріусом Лапочкою Р.О.

Позов мотивовано тим, що 29 жовтня 2021 року він набув права власності на земельну ділянку площею 4,4233га, кадастровий номер: :00:004:0818, після чого йому стало відомо, що вказана земельна ділянка перебуває в користуванні відповідача на підставі договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), реєстрація якого проведено 15 червня 2020 року.

В порушення вимог Договору та приписів чинного законодавства землекористувачем ТО «Агрофірма «Маяк», з моменту укладення договору по теперішній час, не було сплачено орендних платежів, що у свою чергу є порушенням істотних умов договору. Таким чином позивач вважає, що в нього достатні підстави для розірвання Договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 12 травня 2020 року та скасувати його державну реєстрацію.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 07 вересня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не було доведено неналежного виконання відповідачем умов договору.

На вказане рішення подав апеляційну скаргу адвокат Борзовець О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на те, що суд визнав встановленими обставини, які не підтверджені належними доказами та прийшов до передчасних висновків про виконання відповідачем своїх обов?язків як землекористувача за договором. Просить рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 07 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що в матеріалах справи відсутні належні докази сплати відповідачем оплати за користування земельною ділянкою за 2020 рік.

Долучений видатковий касовий ордер є внутрішнім документом підприємства, порядок та процедура його складання не контролюється, з нього неможливо встановити, що грошові кошти були дійсно направлені.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Агрофірма «Маяк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 221545 від 06.07.2012 року була власником земельної ділянки площею 4,4233 га, з кадастровим номером :00:004:0818, розташованої на території Котелевської селищної ради (за межами населеного пункту) Полтавської області.

12 травня 2020 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма «Маяк» в особі директора Прядки Є.М., укладено договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області Лапочкою Р.О. 15 червня 2020 року.

Згідно умов Договору, земельна ділянка передається власником землекористувачу у користування в момент підписання Договору на строк 7 років. Плата за користування земельною ділянкою здійснюється у розмірі 24726, 52 грн. в тому числі податки і збори визначені Законодавством України ( на момент укладення договору ПДФО 18 % та військовий збір 1,5 %) за один рік користування земельною ділянкою. Плата за користування земельною ділянкою справляється у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг) формах у строк до 01 січня року, що слідує за розрахунковим роком (п.п. 3.1, 4.1, 4.3).

Встановлено, що після смерті ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 набув в порядку спадкування право власності на вказану земельну ділянку.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на те, що ТОВ «Агрофірма «Маяк» неналежно виконує умови договору, а саме: відповідач систематично не сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з надані відповідачем видаткові касові ордери підтверджують факт виконання відповідачем обов`язків щодо виплати коштів за спірним договором у 2020 році ОСОБА_2 .. У подальшому ним також вживалися заходи для виконання своїх зобов`язань перед новим землекористувачем, тоді як позивач, як новий власник земельної ділянки свого обов`язку перед ТОВ «Агрофірма «Маяк» не виконав, а саме : не надав банківські реквізити, точної адреси чи інших даних необхідних для перерахунку плати за користування земельною. Відповідач з незалежних від нього причин був позбавлений можливості виконати обов`язок щодо виплати орендної плати позивачу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України «Про оренду землі», ЗК України та загальними нормами ЦК України щодо підстав дострокового розірвання договору.

Відповідно до вимог статті 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.

За правилами частини першої статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Визначення, процедура укладення, вимоги до змісту та порядок припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У статті 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно з вимогами статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Відповідно до частини першої статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата.

Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно з положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, згідно зі статтями 13, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Систематична несплата орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

За загальними правилами статті 651 ЦК України умовою розірвання договору оренди в односторонньому порядку є істотне порушення умов договору та інші випадки, встановлені договором та законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Частиною третьою статті 1223 ЦК України визначено, що спадщина належить спадкодавцю від дня відкриття спадщини. Тобто дата оформлення спадщини, а саме отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не може обмежувати можливість реалізації належних спадкоємцю прав власника від дня відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі, яка переглядається, встановлено, що земельна ділянка, яка є предметом договору від 12 травня 2020 року, на момент звернення позивача до суду перейшла у його власність в порядку спадкування.

Згідно п.п. 4.3 Договору, плата за користування земельною ділянкою справляється у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг) формах у строк до 01 січня року, що слідує за розрахунковим роком.

Відповідно до видаткового касового ордера № 715 від 21 травня 2020 року ТОВ «Агрофірма «Маяк» сплатило кошти за користування земельною ділянкою ОСОБА_2 , за 2020 р. у розмірі 19304, 90 грн, про що свідчить підпис останньої на касовому ордері (а.с. 112)

Касовий ордер є належним доказом виплати грошових коштів, оскільки відповідно до вимог п. 1.10 постанови правління Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» касовий ордер є первинним документом, що засвідчується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси.

Отже, зазначений касовий ордер свідчать про те, що відповідач виплатив орендодавцю орендну плата за 2020 роки за користування земельною ділянкою на підставі договору від 12 травня 2020 року.

Доводи апеляційної скарги, що відомості, зазначені в касовому ордері № 715, не свідчать про виплату орендної плати саме за спірним договором, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем на підтвердження здійснення оплати надано касові ордери № 715, № 716 від 21 травня 2020 р. що вказує про сплату орендної плати і за іншим договором (112, 167).

Суд першої інстанції вірно врахував, що за життя ОСОБА_2 питання про розірвання договору у зв`язку з несплатою орендної плати не ставила. Отже підстав вважати, що ОСОБА_2 не отримувала орендної плати за спірним договором немає.

Відповідно до вимог ст. 148-1 Земельного Кодексу до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням:

кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки;

найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника;

місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси;

платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

Повідомлення про перехід права власності від держави до територіальної громади або навпаки підлягає опублікуванню у друкованих медіа місцевої сфери розповсюдження із зазначенням кадастрового номера, місця розташування та площі земельної ділянки.

Встановлено, що 29.10.2021 року ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :00:004:0818, про що 02.12.2021 року, через свого представника повідомив ТОВ «Агрофірма «Маяк». В свою чергу, повідомлення не містило банківських реквізитів для перерахунку плати за користування земельною (а.с. 13). У зв`язку з чим відповідачем орендну плату було направлено за вказаною в повідомленні адресою, проте кошти на поштову адресу ОСОБА_1 повернулися з відміткою «неможливо відшукати одержувача». На підтвердження факту перерахування коштів відповідачем надано список згрупованих поштових переказів поданих в ВПЗ Котельва від 22.12.2021.

У зв`язку з відсутністю даних для перерахування грошових коштів за користування земельною ділянкою, 26.01.2022 року ТОВ «Агрофірма «Маяк», просило уповноважену особу представника надати такі дані, проте необхідних відомостей представник позивача, та і сам позивач не надали (а.с. 115-19)

Таким чином, відповідач з незалежних від нього причин був позбавлений можливості виконати обов`язок щодо виплати орендної плати позивачу.

На підставі викладеного встановлено, що відповідачем виконувався обов`язок щодо виплати коштів за спірним договором у 2020 році. Ним також вживалися заходи для виконання своїх зобов`язань перед новим землекористувачем.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що згідно з положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі», частини другої статті 651 ЦК України відсутні підстави для розірвання договору оренди землі у зв`язку з систематичною несплатою орендної плати та порушення орендарем умов договору.

Оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено систематичну (два і більше випадків) несплату орендної плати, то відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень закону про наслідки істотного порушення умов договору у зв`язку із систематичною несплатою орендних платежів.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених вище підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення районного суду залишенню без змін.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 07 вересня 2022 року,

залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29/08/2023 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді О.В. Прядкіна

В.П. Пікуль