ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Абрамова П.С., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

відповідач ОСОБА_1

представник відповідача - адвокат Гайтота І.М.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 листопада 2022 року, ухвалене суддею Чувановою А.М., повний текст рішення складено -05 грудня 2022 року

у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк»; третя особа: ОСОБА_2 , про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

22 вересня 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог, просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №1601/0808/98-147 від 05.08.2008 року у розмірі 23 694,62 доларів США та 70 257,79 гривень, з яких: сума заборгованості за кредитом 16 148,55 доларів США (еквівалент у національній валюті 413 072,50 гривень), сума заборгованості за відсотками - 7 546,07 доларів США (еквівалент у національній валюті 193 025,00 гривень), розмір пені 70 257,79 гривень (еквівалент у валюті кредиту - 2 746,64 доларів США), та витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» відповідно до чинного законодавства України був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. У свою чергу 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Згідно зазначених угод (договорів) відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №1601/0808/98-147 від 05.08.2008 року, який було укладено між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Альфа-Банк». Так, 05.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №1601/0808/98-147. Відповідно до умов вказаного кредитного договору банк зобов`язується надати відповідачу кредит у розмірі 24 000 доларів США, а відповідач зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування у розмірі, строки і на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком №1 до нього графіком погашення кредиту. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредит у розмірі 24 000 доларів США. У порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у результаті чого станом на 31.07.2014 року має прострочену заборгованість за кредитом 16 148,55 доларів США, що за курсом НБУ на 31.07.2014 року складає 195 353,02 гривень, за відсотками 826,90 доларів США, що за офіційним курсом на дату розрахунку складає 10 003,21 гривень. У зв`язку з систематичним порушенням боржником своїх зобов`язань зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору, йому була нарахована неустойка. На 31.07.2014 року розмір неустойки (пеня) становила 36,30 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складала 439,13 грн. У забезпечення виконання зобов`язань позичальника 06.01.2011 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №1601/0808/98-147-Р-1. Відповідно до умов договору поруки відповідачі відповідають перед позивачем за порушення обов`язків за договором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. На виконання умов кредитного договору відповідачам була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана.

В заяві про збільшення позовних вимог від 26.09.2017 року, у порядку ст.ст. 27,31 ЦПК України, позивач зазначив, що первинно заявлені позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» ґрунтуються на заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №1601/0808/98-147 від 05.08.2008 року станом на 31.07.2014 року, яка становила 205 795,36 гривень. З огляду на те, що тривалий часу даній справі рішення не прийнято, а також систематичне невиконання своїх зобов`язань позичальником та поручителем, заборгованість фактично є такою, що змінилась в сторону збільшення. Так, станом на 31.08.2017 року заборгованість становить 23 694,62 доларів США та 70 257,79 гривень, з яких: сума заборгованості за кредитом 16 148,55 доларів США (еквівалент у національній валюті 413 072,50 гривень), сума заборгованості за відсотками - 7 546,07 доларів США (еквівалент у національній валюті 193 025,00 гривень), розмір пені 70 257,79 гривень (еквівалент у валюті кредиту - 2 746,64 доларів США).

22 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: ОСОБА_2 , про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, в якій з урахуванням уточнень просив суд визнати порушеним право ОСОБА_1 як споживача фінансових послуг, визнати недійсним кредитний договір №1601/0808/98-147 від 05.08.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», право вимоги за яким відступлено Публічному акціонерному товариству «Альфа-Банк» із застосуванням наслідків недійсності такого договору; визнати недійсним іпотечний договір від 05.08.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», що посвідчений 05.08.2008 року Гурою Л.Б., приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №2083; визнати недійсним договір поруки №1601/0808/98-147-Р-1 від 06.01.2011 року, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Сведбанк».

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що 05.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ним було укладено кредитний договір №1601/0808/98-147 з наступними змінами від 06.01.2011 року. За умовами договору банк зобов`язувався видати ОСОБА_1 кредит у розмірі 24 000 доларів США з терміном повернення до 05.08.2018 року. Кредит було надано на споживчі цілі. У забезпечення по кредиту 05.08.2008 року між ОСОБА_1 як іпотекодавцем та ВАТ «Сведбанк» як іпотекодержателем було укладено іпотечний договір . Відповідно до п.2 договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно: двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також, 06.01.2011 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_1 як позичальником та ОСОБА_2 як поручителем було укладено договір поруки №1601/0808/98-147-Р-1. Зазначав, що зустрічна позовна заява подається у межах строків позовної давності, оскільки про порушення своїх прав зі сторони банку під час укладення кредитного договору, а також у період дії такого договору, позивач дізнався лише у січні 2015 року після подачі банком позову до нього з вимогою стягнути кредитну заборгованість. Звертає увагу на те, що відповідно до листа Національного банку України «Щодо інформації з ЄІС «Реєстр позичальників» від 18.05.2016 року в ЄІС «Реєстр позичальників» відсутня інформація щодо його простроченої заборгованості перед банками України. Стверджує, що банк не провів з ним переддоговірну роботу, як того, зокрема, вимагають положення ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», внаслідок якого банк не повідомив позивачу інформацію, яка впливає на прийняття рішення про укладення договору, і в пункти кредитного договору була внесена низка обманних положень, що спотворюють зміст і правову природу кредитного договору та створюють істотний дисбаланс економічних наслідків правочину на користь відповідача. Позичальник уклав договір з невигідною схемою погашення заборгованості. Позичальник не міг навіть припустити, на скільки відбудеться подорожчання кредиту при вказаній у кредитному договорі схемі погашення кредиту. Відповідачем не було дотримано вимог ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.2 постанови правління НБУ №168, зокрема, не було надано у письмовій формі усіх можливих схем погашення кредиту, що призвело до порушення його прав як споживача фінансових послуг та, відповідно, до введення його в оману щодо подорожчання кредиту та реальної відсоткової ставки. Умова кредитного договору п. 6.5 прямо суперечить нормі п. 3.6 Постанови правління НБУ №168, є несправедливою умовою договору. У результаті не проведення переддоговірної роботи та маніпуляцій з додатковими платами на користь банку 05.08.2008 року сума кредиту, яка зазначена у п.1.2 договору, повинна зменшитися на 240 доларів США та дорівнювати 23 760 доларів США. Відсутня така істотна умова договору як ціна. Позивача не було повідомлено про те, що він має право на часткове скасування податку на доходи фізичних осіб. Так, він міг би одержати від держави відшкодування у розмірі 2 301,54 доларів США у вигляді повернення частини податку на доходи фізичних осіб. Відсутність графіка погашення кредиту (неналежний графік) та відсутність сукупної вартості кредиту вказує на відсутність істотної умови договору відсутня ціна договору, сукупна вартість та реальна процентна ставка та графік платежів по погашенню кредиту. Кредитний договір не містить такої суттєвої умови договору як рахунок, призначений для виконання цього правочину обома сторонами. Оспорюваний кредитний договір є недійсним, оскільки містить ознаки агресивної підприємницької діяльності та втягує позичальника у протиправну діяльність банку. Вважає, що при укладенні кредитного договору ОСОБА_1 було введено в оману щодо фактичних істотних умов кредитного договору, визначених у ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» та постанові НБУ №168.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 листопада 2022 року позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості- задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №1601/0808/98-147 від 05.08.2008 року у розмірі 23 694,62 доларів США та 70 257,79 гривень, з яких: сума заборгованості за кредитом 16 148,55 доларів США (еквівалент у національній валюті 413 072,50 гривень), сума заборгованості за відсотками - 7 546,07 доларів США (еквівалент у національній валюті 193 025,00 гривень), розмір пені 70 257,79 гривень (еквівалент у валюті кредиту - 2 746,64 доларів США).

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» витрати по сплаті судового збору в сумі 10 145,32 гривень: по 5 072,66 гривень з кожного.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: ОСОБА_2 , про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щовідповідачами не спростовано вимог позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. З відповідачів підлягає стягненню солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором №1601/0808/98-147 від 05.08.2008 року у розмірі 23 694,62 доларів США та 70 257,79 гривень. Заперечення сторони відповідача проти задоволення позовних вимог у зв`язку з недотриманням позивачем порядку, передбаченого Законом України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10.06.2017 року, суд визнав безпідставними. При цьому, суд визнав, що сторони погодили усі істотні умови договору, укладання між сторонами 05.08.2008 року правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Матеріали справи не містять інформації щодо звернення ОСОБА_1 до банку із заявами про надання додаткової інформації або роз`яснення певних положень договору, а також відсутні докази, що позивач скористався правом на відкликання згоди на укладення договору. Крім того, викладаючи свою позицію у справі щодо визнання недійсним кредитного договору, позивач не спростував фактичну обставину отримання коштів у позику. Обравши спосіб захисту своїх прав шляхом визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог, проте, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту не надання відповідачем інформації про умови кредитування та на підтвердження того, що оспорені ним умови є несправедливими. Матеріали справи не дають підстав вважати, що дії банку при укладанні кредитного договору суперечили волевиявленню ОСОБА_1 та вимогам закону. Тобто, вимоги ОСОБА_1 про недійсність умов кредитного договору з підстав, заявлених в зустрічній позовній заяві, не знайшли свого підтвердження. З огляду на викладене, суд визнав необґрунтованими доводи ОСОБА_1 про те, що перед укладенням договору він не був ознайомлений з інформацією про умови кредитування, оскільки, звернувшись до ВАТ «Сведбанк» як первісного кредитора із заявою на отримання кредиту та підписавши договір, із змісту якого вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування та на укладання саме такого договору, позивач погодився, засвідчив той факт, що він обізнаний з правилами, та підписав договір. Вирішуючи даний спір, судом першої інстанції також враховано рішення судів, які набрали законної сили, а саме: рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25.09.2018 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ВАТ «Сведбанк», ПАТ «Дельта Банк», третя особа: ПАТ «Альфа Банк», про визнання недійсним договору купівлі-продажу права вимоги від 25.05.2012 року; рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24.12.2020 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання припиненою поруки за договором № 1601/0808/98-147-Р-1 від 06.01.2011 року, укладеним між ПАТ «Сведбанк» та нею; постанова Полтавського апеляційного суду від 07.04.2021 року, якою рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24.12.2020 року залишено без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ «Альфа Банк» відмовити у повному обсязі, зустрічні позовні вимоги - задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою та за спожитим кредитом на придбання житла - шістдесяти днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Наведене дає підстави вважати, що згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, зазначає, що якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом про повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, не виконавши вимоги ч.10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Крім того вважає, що суд першої інстанції повинен був відмовити у позові АТ «Альфа Банк» у зв`язку з проведенням останнім реструктуризації, тобто зміни зобов`язань за кредитним договором№1601/0808/98-147 від 05.08.2008 року, стягнення заборгованості по якому є предметом даного спору. Зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті. Крім того, вважає, що АТ «Альфа Банк» є неналежним позивачем та взагалі не має права вимоги, оскільки додаток №1, який є невід`ємною частиною договору купівлі-продажу права вимоги, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 25.05.2012 року, а також і витяг №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк», не містить відомостей про передачу права вимоги по договору поруки №1601/0808/98-147-147 Р-1 від 05 серпня 2008 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 05.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1601/0808/98-147, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 24 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% річних на строк до 05.08.2018 року включно, на споживчі цілі, зі сплатою щомісячного платежу у розмірі 200 доларів США згідно з графіком погашення кредиту, що є додатком №1 до кредитного договору та його невід`ємною частиною (т.1 а.с. 5-9, 16-17).

При цьому, суд першої інстанції визнав, що випискою по рахунку ОСОБА_1 підтверджується видача кредиту (т.3 а.с. 171-180).

06.01.2011 року між ПАТ «Сведбанк» (правонаступник ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №1601/0808/98-147 від 05.08.2008 року, яким кредитний договір викладений у новій редакції (т.1 а.с. 11-15).

Пунктом 1.3. внесених змін зазначено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 12,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні цього договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього договору, у випадку і у порядку, встановленому п.8.4. цього договору (т.1 а.с. 11).

Пунктом 8.4. договору про внесення змін та доповнень №1 сторони кредитного договору домовились, що без укладання будь-якої додаткової угоди до договору, у випадку невиконання зобов`язань, що передбачені п. 5.6., 5.7., а також порушення подання документів про реєстрацію прав власності на об`єкт нерухомості та порушення строків передачі в іпотеку об`єкта нерухомості, передбачених розділом 2 цього договору (якщо такі строки встановлені договором) порядок змін умов договору із відповідною зміною відсоткової ставки відбувається у порядку, передбаченому п. 8.4.1., а саме: відсоткова ставка підвищується на 1 (один) % за кожен факт такого порушення від поточної ставки на дату порушення зобов`язання позичальника. Відсоткова ставка підвищується наступного за днем порушення строків, виконання зобов`язання передбаченого 5.6., 5.7., а також порушення строків подання документів про реєстрацію прав власності на об`єкт нерухомості та порушення строків передачі в іпотеку об`єкта нерухомості, передбачених розділом 2 цього договору (якщо такі строки встановлені договором). У випадку, якщо такий день припадає на небанківський, то відсоткова ставка збільшується з першого наступного банківського дня, без укладання додаткової угоди (т.1 а.с. 13 зворот).

06.01.2011 року з метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №1601/0808/98-147-Р-1, згідно п.1 якого поручитель зобов`язалась перед банком відповідати за виконання зобов`язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику за кредитним договором №1601/0808/98-147 від 05.08.2008 року у вигляді кредиту, згідно з кредитним договором №1601/0808/98-147 від 05 серпня 2008 року, у розмірі 24 000 доларів США строком до 05.08.2023 року, з процентною ставкою 12,5 річних за їх використання.

Вказаний кредитний договір, а також додаткові угоди до нього, які будуть укладені між банком та позичальником, та будуть невід`ємною частиною кредитного договору, надалі іменуються у договорі поруки, як «основне зобов`язання».

Пунктом 11 договору поруки №1601/0808/98-147-Р-1 від 06.01.2011 року визначено, що сторони не мають права в односторонньому порядку відмовитися від прийнятих на себе зобов`язань за цим договором або змінити його умови. Сторони домовились, що будь-які зміни до основного зобов`язання, крім змін, наслідком яких є збільшення обсягу відповідальності поручителя за цим договором, погоджуються між позичальником та банком самостійно без повідомлення поручителя про такі зміни.

Пунктом 13 вказаного договору поруки визначено, що усі зміни та доповнення до цього договору дійсні у тому випадку, якщо вони оформлені письмово і підписані сторонами.

Пунктом 15 договору поруки №1601/0808/98-147-Р-1 від 06.01.2011 року визначено, що поручитель підтверджує, що ознайомлений з усіма умовами кредитного договору від 05.08.2008 року та повністю погоджується з цими умовами (т.1 а.с. 20).

06.01.2011 між ПАТ «Сведбанк» (правонаступник ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору, яким домовились внести зміни до абзацу 1 пункту 3.1.1. кредитного договору та викласти його в такій редакції: « 3.1.1. Починаючи з 10 лютого 2011 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п.3.2. цього договору, шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 242,35 доларів США у чітко встановлений цим договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору.

До настання терміну вказаного в абзаці першому цього пункту п.3.1. позичальник сплачує фактично нараховані відсотки за період користування кредитом не пізніше 10 числа місяця, починаючи з місяця укладання даного договору» (т.1 а.с. 10).

Договір про внесення змін та доповнень №2 містить запис про надання згоди 06.01.2011 року ОСОБА_2 на укладення її чоловіком ОСОБА_1 договору про внесення змін та доповнень, який виступає забезпеченням зобов`язань по кредитному договору №1601/0808/98-147 від 05 серпня 2008 року на будь-яких умовах за його розсудом.

Також судом першої інстанції встановлено, що 05.08.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» укладено іпотечний договір, який посвідчений 05.08.2008 року Гурою Л.Б., приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №2083 (т.1 а.с. 101-104).

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» відповідно до чинного законодавства України був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. У свою чергу 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором (т.1 а.с. 26-33).

Згідно зазначених угод (договорів) відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №1601/0808/98-147 від 05.08.2008 року, що було укладено між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Альфа-Банк» (т.1 а.с. 34- витяг з додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 року).

Позивач стверджує, що у зв`язку із невиконанням позичальником та поручителем взятих на себе зобов`язань станом на 31.07.2014 року утворилась заборгованість, 22.08.2014 року банком направлено на адресу останніх вимоги про усунення порушень. Однак, заборгованість за кредитним договором не погашена.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що матеріали справи містять копію вимоги про усунення порушень зобов`язань від 22.08.2014 року із вимогою про сплату заборгованості за кредитним договором у розмірі 17 011,75 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 205 795,36 гривень ( т.1 а.с. 24).

У подальшому у вересні 2014 року банк звернувся до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення простроченої заборгованості за кредитом, по відсотках та пені.

Скориставшись своїм правом, передбаченим ст.ст. 27,31 ЦПК України, позивач збільшив позовні вимоги 26.09.2017 року.

Стверджує, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах та в строки, передбачені кредитним договором №1601/0808/98-147 від 05.08.2008 року. Натомість, відповідач, всупереч умов кредитного договору, у процесі користування кредитними коштами, належним чином не здійснював платежі для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам за користування кредитними коштами, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання.

З розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням кредитної заборгованості по кредитному договору №1601/0808/98-147 від 05.08.2008 року вбачається, що станом на 31.08.2017 року така вже становить 23 694,62 доларів США та 70 257,79 гривень, з яких: сума заборгованості за кредитом 16 148,55 доларів США (еквівалент у національній валюті 413 072,50 гривень), сума заборгованості за відсотками - 7 546,07 доларів США (еквівалент у національній валюті 193 025,00 гривень), розмір пені 70 257,79 гривень (еквівалент у валюті кредиту - 2 746,64 доларів США) (т.3 а.с. 97).

Заперечення сторони відповідача проти задоволення позовних вимог у зв`язку з недотриманням позивачем порядку, передбаченого Законом України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10.06.2017 року, суд першої інстанції визнав безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно ч. 10 ст. 11 Законом України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року) встановлено обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 409/1398/18.

Крім того, судом першої інстанції враховано, що Верховний Суд у постанові від 06 березня 2019 року у справі №203/4947/15-ц (провадження № 61-19344ск18) зазначив, що визначення правової природи письмової вимоги кредитора до боржника та, відповідно, правових наслідків її надіслання залежить від змісту такої вимоги.

Якщо вимога за своїм змістом є нагадуванням чи інформуванням про існування заборгованості, а також містить прохання про погашення поточної заборгованості, то така вимога є досудовою претензією.

Якщо письмове звернення кредитора до боржника містить вимогу про дострокове повернення усієї суми заборгованості як простроченої, так і поточної, то таке звернення є вимогою про дострокове повернення кредиту, наслідком надіслання якої є зміна строку виконання основного зобов`язання відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України.

Згідно матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що відповідачем не здійснюється повернення суми кредиту та сплата процентів за користування кредитом, внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість. Правова природа заборгованості за тілом кредиту та відсотками, а саме прострочена, має суттєве значення для вирішення первісного спору. Так, хоч матеріали справи і містять вимогу банку до відповідачів про усунення порушень зобов`язань, однак така носить фактично інформаційний характер.

Що стосується доводів сторони відповідача на лист Національного банку України про відсутність інформації щодо простроченої заборгованості у ОСОБА_1 , то суд першої інстанції зазначив, що інформація, що міститься у ЄІС «Реєстрація позичальників» є похідною від тієї інформації, що була надана (або не надана) підрозділу Національного банку України (адміністратору ЄІС «Реєстрація позичальників») на добровільних (договірних) засадах з метою зменшення ризиків, що виникають при обслуговуванні клієнтів у банках України внаслідок неповної інформації про клієнта. Тому, такий лист не може слугувати доказом відсутності у ОСОБА_1 простроченої заборгованості по кредиту.

З приводу посилань ОСОБА_1 на обов`язковість проведення реструктуризації за кредитним договором №1601/0808/98-147від 05.08.2008 року, то суд першої інстанції встановив наступне.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Оскільки норма Закону України «Про споживче кредитування» щодо обов`язкової реструктуризації зобов`язань, передбачених договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, є нормою імперативною, ПАТ «Альфа Банк» не ухиляється від проведення реструктуризації, а ОСОБА_1 не погодився із запропонованими умовами правочину, суд першої інстанції визнав, що зазначене не є підставою для відмови у стягненні кредитної заборгованості.

Щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 05.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ним було укладено кредитний договір №1601/0808/98-147 з наступними змінами від 06.01.2011 року. За умовами договору банк зобов`язувався видати йому кредит у розмірі 24 000 доларів США з терміном повернення до 05.08.2018 року. Кредит було надано на споживчі цілі.

У забезпечення по кредиту 05.08.2008 року між ОСОБА_1 як іпотекодавцем та ВАТ «Сведбанк» як іпотекодержателем було укладено іпотечний договір. Також, 06.01.2011 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_1 як позичальником та ОСОБА_2 як поручителем було укладено договір поруки №1601/0808/98-147-Р-1.

Позивач просив визнати недійсними кредитний договір №1601/0808/98-147 від 05.08.2008 року, іпотечний договір від 05.08.2008 року та договір поруки №1601/0808/98-147-Р-1 від 06.01.2011 року .

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовував тим, що банк не провів з ним переддоговірну роботу, в пункти кредитного договору була внесена низка обманних положень, що спотворюють зміст і правову природу кредитного договору та створюють істотний дисбаланс економічних наслідків правочину на користь відповідача; відсутня ціна договору, сукупна вартість та реальна процентна ставка та графік платежів по погашенню кредиту.

За результатами розгляду справи по суті зустрічних позовних вимог, судом першої інстанції встановлено, що згідно п.9.1. кредитного договору №1601/0808/98-147 від 05.08.2008 року передбачено, що укладаючи цей договір, позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Позичальник свідчить, що під час укладання та виконання цього договору позичальник не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу обставин.

Відповідно до пункту 9.9. цей договір вступає в силу з моменту його укладення в письмовій формі та діє до повного погашення кредиту, сплати процентів, можливих неустойок, відшкодування банку збитків, завданих порушенням умов цього договору, та повного виконання позичальником усіх інших умов цього договору.

Згідно п.9.10. сторони цього договору погодили, що з укладанням цього договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору.

Відповідно до п.9.12. підписанням цього договору позичальник підтверджує, що перед укладанням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладанні кредитного договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168 10.05.2007 року, в повному обсязі.

У п.10. договору зазначені реквізити та підписи сторін, а саме: підпис ОСОБА_1 та підпис ВАТ «Сведбанк» в особі Полтавського відділення регіонального департаменту ВАТ «Сведбанк» директора ОСОБА_3 .

Тобто, як свідчить копія кредитного договору, сторони погодили усі істотні умови договору, укладання між сторонами 05.08.2008 року правочину підтверджено належними та допустимими доказами.

Суд першої інстанції встановив, що матеріали справи не містять інформації щодо звернення ОСОБА_1 до банку із заявами про надання додаткової інформації або роз`яснення певних положень договору, а також відсутні докази, що позивач скористався правом на відкликання згоди на укладення договору. Крім того, викладаючи свою позицію у справі щодо визнання недійсним кредитного договору, позивач не спростував фактичну обставину отримання коштів у позику.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що обравши спосіб захисту своїх прав шляхом визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених статтями 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

Проте, позивачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту не надання відповідачем інформації про умови кредитування та на підтвердження того, що оспорені ним умови є несправедливими.

Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір згідно зі ст. 629 ЦК Україниє обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Матеріали справи не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні кредитного договору суперечили волевиявленню позивача та вимогам закону. Тобто вимоги позивача про недійсність умов кредитного договору з підстав, заявлених у зустрічній позовній заяві, не знайшли свого підтвердження.

З огляду на викладене, суд визнав необґрунтованими доводи ОСОБА_1 про те, що перед укладенням договору він не був ознайомлений з інформацією про умови кредитування, оскільки, звернувшись до ВАТ «Сведбанк» як первісного кредитора із заявою на отримання кредиту та підписавши договір, із змісту якого вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування та на укладання саме такого договору позивач погодився, засвідчив той факт, що він обізнаний з правилами та підписав договір.

При цьому, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту ненадання відповідачем інформації про умови кредитування, на підтвердження того, що оспорені ним умови є несправедливими, а також, що під час укладення кредитного договору з боку банку не надано або надано у нечіткий, незрозумілий або у двозначний спосіб інформацію, необхідну для здійснення свідомого вибору.

З врахування викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги про визнання недійсними кредитного договору, а також договору іпотеки та договору поруки не підлягають задоволенню.

Вирішуючи даний спір, судом першої інстанції також враховано рішення судів, які набрали законної сили, а саме: рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25.09.2018 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ВАТ «Сведбанк», ПАТ «Дельта Банк», третя особа: ПАТ «Альфа Банк», про визнання недійсним договору купівлі-продажу права вимоги від 25.05.2012 року; рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24.12.2020 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання припиненою поруки за договором №1601/0808/98-147-Р-1 від 06.01.2011 року, укладеним між ПАТ «Сведбанк» та нею; постанова Полтавського апеляційного суду від 07.04.2021 року, якою рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24.12.2020 року залишено без змін (т.4 а.с.9-14).

За таких обставин, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, та правові норми, що їх регулюють, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, враховуючи, що всі істотні умови сторонами були погоджені, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання договорів недійсними та, відповідно, і для задоволення зустрічного позову.

Що стосується заяви ПАТ «Альфа Банк» про застосування строків позовної давності при розгляді зустрічного позову, суд першої інстанції зазначив, що оскільки прав та охоронюваних законом інтересів позивача, про захист яких він просить у позові, відповідачем не порушено, і суд відмовляє позивачу ОСОБА_1 у позові по суті в зв`язку з безпідставністю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та доводи сторін, суд першої інстанції визнав первісні позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачами не спростовано вимог позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та не доведено належними доказами наявність підстав для застосування строку позовної давності, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову, виходячи з наступного.

Згідно частини другої статті 627 ЦК Україниу договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів) споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року в справі № 6-223цс16 зроблено висновок, що «визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів».

Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, 05.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1601/0808/98-147, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 24 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% річних, на строк до 05.08.2018 року включно, на споживчі цілі, зі сплатою щомісячного платежу у розмірі 200 доларів США згідно з графіком погашення кредиту, що є додатком №1 до кредитного договору та його невід`ємною частиною (т. 1 а.с. 5-9).

Пунктом 1.5. кредитного договору передбачено, що він надається на споживчі цілі.

05.08.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» укладено іпотечний договір, який посвідчений 05.08.2008 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гурою Л.Б. та зареєстрований в реєстрі за №2083 (т.1 а.с. 101-104).

06.01.2011 року між ПАТ «Сведбанк» (правонаступник ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №1601/0808/98-147 від 05.08.2008 року, яким кредитний договір викладений у новій редакції (т.1 а.с. 11-15).

06.01.2011 року з метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 укладено договір поруки №1601/0808/98-147-Р-1, згідно п.1 якого поручитель зобов`язалась перед банком відповідати за виконання зобов`язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику за кредитним договором №1601/0808/98-147 від 05.08.2008 року у вигляді кредиту, згідно з кредитним договором № 1601/0808/98-147 від 05 серпня 2008 року, у розмірі 24 000 доларів США строком до 05.08.2023 року, з процентною ставкою 12,5 річних за їх використання (т.1 а.с. 20).

Згідно з п. 7.2. кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов 7.1. та/або п.п 3.5.2. п.3.5. цього договору та/або умов договору іпотеки, зазначеного п.4.1. цього договору, та/або у випадку настання обставин, передбачених п. 4.4. цього договору, та/або у випадку порушення позичальником строків платежів, встановлених п.1.3. та/або 3.1. цього договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за користування ним, а позичальник зобов`язаний виконати зазначені зобов`язання в порядку, передбаченому цим пунктом договору.

При цьому сторони погодили, що вимога про виконання порушеного зобов`язання направляється банком позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом тридцяти календарних днів з моменту її надіслання банком за адресою позичальника, зазначеною в реквізитах цього договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного тридцятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні листа з повідомленням про вручення або дата, зазначена в повідомлені, яке отримане позичальником особисто у банку (пункт 7.2. договору, 2 абз.).

Пунктом 9.6. договору передбачено, що будь-які повідомлення, що направляються сторонами одна одній, повинні бути здійснені у письмовій формі. Такі повідомлення вважаються направленим належним чином, якщо вони доставлені адресату посильним, цінним листом, телексом, чи телефаксом за адресою, вказаною у розділі 10 цього договору, або адресою повідомленою позичальником відповідно до п.п.6.1.2. п.6.1. цього договору.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) зроблено висновок, що «частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором»; «…суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту»; «…порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами».

Як вбачається із повідомлення-вимоги від 22.08.2014 року про усунення порушень кредитного договору та дострокове повернення всієї суми кредиту, воно було надіслано на адресу боржника та поручителя 28.08.2014 року, яка зазначена у кредитному договорі (т.1 а.с. 24).

Разом з тим, позовна заява до суду банком була направлена засобами поштового зв`язку 17.09.2014 року, про що свідчить штамп пошти на конверті. Тобто з позовом Банк звернувся передчасно, до спливу тридцятиденного строку, встановленого договором (т.1 а.с. 42).

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що банк не дотримався передбаченого зазначеним договором та законом досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а тому у АТ «Альфа-Банк» відсутнє право вимоги дострокового погашення всієї суми кредиту з позичальника та поручителя.

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволені позову АТ «Альфа-Банк» з вищевказаних підстав (п.3, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положення ч.1 ст. 627 ЦК встановлюють свободу договору з посиланням на ст.6 даного кодексу із зазначенням того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто свобода договору означає право громадян та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Також принцип свободи полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що при укладенні спірного кредитного договору від 05.08.2008 року, договору іпотеки від 05.08.2008 року та договору поруки від 06.01.2011 року сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договорів та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Так, підписавши договір, ОСОБА_1 засвідчив, що він погодився з його умовами. Більш того, до 2014 року вносив кошти по договору та своєї згоди на укладення договору не відкликав.

Отже, відсутні правові підстави для визнання оспорюваних договорів недійсними відповідно до положень статей 203, 215, 230 ЦК України як укладених унаслідок введення в оману позичальника з боку банку та положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо нечесної підприємницької діяльності та несправедливих умов договорів, оскільки ці норми є самостійними підставами визнання договорів недійсними, а позивач не довів введення його в оману під час укладання договору, оскільки перед їх підписанням він мав можливість ознайомитися з текстами та умовами договору та власноручно їх підписав.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №305/1683/15-ц (провадження № 61-6753св18), Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №295/4305/16-ц (провадження №61-21332св18), Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №752/4740/16-ц (провадження №43226св18).

Враховуючи текстове наповнення укладеного між сторонами кредитного договору та додатків до кредитного договору, він відповідає вимогам ст.203 ЦК України щодо загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а також містить всі необхідні умови кредитування, в тому числі, і визначені законодавством про захист прав споживачів.

Отже, сторони при укладання договору дійсно дійшли згоди щодо усіх його істотних умов.

Підписанням кредитного договору позичальник засвідчив, що він до укладення правочину ознайомився з усіма умовами, на яких ПАТ «Сведбанк» здійснювало кредитування фізичних осіб та свідомо обрав умови кредитування.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що відмовляючи позивачу ОСОБА_1 у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши усі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження підстав для визнання оспорюваних договорів недійсними.

Доводи апеляційної скарги щодо обов`язкової реструктуризації зобов`язання, як передбачено договором про споживчий кредит, який наданий в іноземній валюті, то такі доводи не дають підстав для визнання укладених договорів недійсними, оскільки реструктуризація зобов`язань за договорами здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом. У справі, яка переглядається, встановлено та сторонами не заперечується щодо наявності підстав для проведення реструктуризації зобов`язання, передбаченого укладеним між сторонами кредитним договором від 05 серпня 2008 року, проте, ОСОБА_1 не погодився на запропоновані умови реструктуризації та одночасне стягнення заборгованості, що виникла.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи не містять підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи в частині зустрічних позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно матеріалів справи, при подачі апеляційної скарги оплаті підлягав судовий збір у розмірі 15 217,98 грн. (10 145,32 грн. *150%). Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 06 березня 2023 року клопотання ОСОБА_1 задоволено, зменшено ОСОБА_1 сплату судового збору за подачу апеляційної скарги до розміру 2 818,63 грн., тому з АТ «Альфа Банк» необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір при подачі апеляційної скарги у розмірі 2 818,63 грн., решту у розмірі 12 399,35 грн. стягнути на користь держави.

Керуючись ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п. 2, 376 ч.1 п. 3, 4, 381 -384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 листопада 2022 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення .

У задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 листопада 2022 року - залишити без змін.

Стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір при подачі апеляційної скарги у розмірі 2 818,63 грн.

Стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 12 399,35 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 червня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош П.С. Абрамов В. М. Триголов