Справа № 700/349/23
Провадження № 2/700/131/23
09 червня 2023 р. Лисянський районний суд Черкаської області у складі
головуючого судді Пічкура С.Д.,
за участю секретаря судового засідання Кравець І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Лисянка цивільну справу №700/349/23 (провадження №2/700/131/26) за позовною заявою ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Нєсвєтов Вадим Геннадійович до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказав, що 01.01.2023 року позивач позичив ОСОБА_2 кошти в сумі 200000 грн. (двісті тисяч гривень) строком до 01.03.2023 року, що підтверджується розпискою. У встановлений строк відповідач суму боргу позивачу не повернув. Станом на момент складання позовної заяви вказана вище сума боргу позивачу не повернута.
Останній місяць відповідач не відповідає на телефонні дзвінки позивача, що свідчить про свідоме ухилення від виконання зобов`язання.
З урахуванням вищенаведеного просить стягнути із відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 200000 грн. та судові витрати в сумі 2000 грн.
Позивач та представник позивача у судове засідання не прибули, однак представник позивача звернувся до суду із заявою в якій просив розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлявся про дату та час, місце розгляду справи шляхом повідомлення на офіційному веб сайті Лисянського районного суду Черкаської області, заяв про відкладення розгляду не надходило, відзиву на позовну заяву подано не було.
За таких обставин, суд дійшов висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних доказів у справі, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних пiдстав.
Статтями 1,2 ЦПК України, передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.ст.15,16 ЦК України, ст.4 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.
З розписки від 01.01.2023 року вбачається, що ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 кошти у сумі 200000 грн. та зобов`язувався повернути вищевказану суму до 01.01.2023 року.
Представник позивача зазначив, що станом на момент складання позовної заяви вказана вище сума боргу позивачу не повернута. Останній місяць відповідач не відповідає на телефонні дзвінки позивача.
Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Аналіз частини другої ативно-правовий акт № 435-IV від 16.01.2003" статті 1047 ЦК України, дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Суд, надавши оцінку всім наявним доказам, наданими сторонами у справі, проаналізовавши в тому числі зміст розписок про отримання коштів відповідачем від позивача, приходить до висновку, що між відповідачем і позивачем був укладений договір позики, оформлений розпискою від 01.01.2023 року власноручно складаної і підписаної ОСОБА_2 із зазначенням отримання коштів в борг в сумі 200000 грн. та строку їх повернення.
Зміст розписки містить відомості про отримання грошових коштів відповідачем у борг.
Відповідно до статті 1046 ЦК України, розписка, відповідача від 01.01.2023 року підтверджує факт передачі та отримання ним грошових коштів, розпискою зазначені зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму та такий договір є укладеним з моменту передання грошей, що підтверджується підписом відповідача на розписці.
Відповідач повідомлявся про розгляд справи у встановленому законом порядку, однак від нього не надходило до суду будь-яких заперечень чи відзиву на позовну заяву.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, суд вважає доведеним позивачем, що укладений сторонами договір позики, оформлений розпискою від 01.01.2023 року є не лише фактом укладення договору позики, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, і як наслідок виникнення у відповідача боргового зобов`язання.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 і від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.
Відповідачем жодних належних і допустимих доказів в підтвердження обставин того, що між ним та позивачем виникли правовідносини пов`язані з іншими обставинами, а не із договору позики грошових коштів оформлених розпискою від 01.01.2023 року, яка містить відомості, що відповідач отримав кошти в борг із зобов`язанням повернення, а не отримав їх на іншій підставі суду не надано.
Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання.
Частиною 2 ст.615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
За розпискою від 01.01.2023 року - виконання зобов`язання з повернення грошових коштів зазначено строк до 01.03.2023 року. Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 200000 грн. в рахунок стягнення боргу за договором позики.
За правилами ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2000 грн..
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 12, 13,15, 16, 81, 133, 141, 280, 284, 354 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 545, 610, 615, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Нєсвєтов Вадим Геннадійович до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової карти платників податків: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової карти платників податків: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , грошові кошти у сумі 200000 грн. (двісті тисяч гривень).
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень).
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Лисянським районним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.Д.Пічкур