ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 червня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 735/397/23

Головуючий у першій інстанції - Грушко О. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/930/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем - Шкарупою Ю.В.,

учасники справи: заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 18 травня 2023 року (місце ухвалення - смт Короп) у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Тахтай Є.М. звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. В обґрунтування позову посилався на те, що ОСОБА_1 проживає разом з ОСОБА_2 з 2008 року як дружина та чоловік, без реєстрації шлюбу.

Вказує, що вони ведуть спільне господарство, мають спільний сімейний бюджет, займаються благоустроєм будинку і за час спільного проживання придбали певну кількість майна, яке є їх спільною сумісною власністю.

Як зазначає заявник, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 на підставі Указу Президента України № 64/2022, в державі триває загальна мобілізація. Оскільки ОСОБА_2 є особою, яка підлягає мобілізації, та наразі перебуває на захисті Батьківщини, з метою недопущення позбавлення права на спадщину, у разі загибелі, необхідно встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу.

У позові представник ОСОБА_1 - адвокат Тахтай Є.М., посилаючись на положення ст. 15, 16 ЦК України та ст. 315-318 ЦК України, просив встановити факт, що ОСОБА_1 проживає разом з ОСОБА_2 однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з 2008 року до теперішнього часу.

Рішенням Коропського районного суду від 18.05.2023 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що ні в заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, ні в судовому засіданні, стороною заявника не обґрунтовано, для відновлення яких саме порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів їм необхідно, щоб суд встановив факт спільного проживання. За висновком суду, у поданій заяві відсутня мета встановлення юридичного факту, а саме мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

При ухваленні рішення судом враховані правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 02.10.2019 у справі № 175/2317/16-ц.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Тахтай Є.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Коропського районного суду від 18.05.2023 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

За доводами скарги оскаржуване рішення є необґрунтованим внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, та неправильного застосування норм матеріального права.

В обґрунтування незаконності оскаржуваного рішення суду заявник посилається на те, що судом першої інстанції неповно досліджено заяву про встановлення юридичного факту, оскільки в заяві чітко сформульовано мету звернення до суду, а саме: набуття Заявником та Заінтересованою особою прав та обов`язків подружжя передбачених главами 6, 7, 8, 9 СК України, серед яких і особисті немайнові права та обов`язки подружжя; право особистої приватної власності дружини та чоловіка; право спільної сумісної власності подружжя; права та обов`язки подружжя по утриманню.

Вказує, що судом не враховано той факт, що укладення шлюбу не матиме жодних правових наслідків для сторін з 2008 року по момент укладення шлюбу і не спричинить набуття прав та обов`язків подружжя, за вказаний період. Тому вважає, що якщо не встановлювати факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, а зобов`язати їх зареєструвати шлюб, то залишається неврегульованою та сфера правовідносин, які виникли з моменту початку їх спільного проживання, в даному випадку з 2008 року, до моменту укладення шлюбу. Встановлення даного факту є уникнення в майбутньому можливих спірних спадкових та майнових питань щодо поділу спільно нажитого майна, оскільки заявник ОСОБА_1 та зацікавлена особа ОСОБА_2 вносили грошовий вклад у спільний бюджет за час спільного проживання, і встановлення факту проживання гарантує захист їх майнових прав у майбутньому та убезпечить сторін у майбутньому від судових спорів.

Судом не враховано, що в судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали згоду на встановлення такого факту.

В обґрунтування доводів скарги, заявник посилається на правові позиції, викладені в рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 12.12.2014 у справі № 761/33511/14-ц, у рішенні Київського районного суду м. Харкова від 20.04.2016 у справі № 640/4014/16-ц, у рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21.05.2013 у справі № 760/8089/13-ц, у рішенні Личаківського районного суду м. Львова від 10.09.2013 у справі № 463/4118/13-ц, у постанові Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 531/295/19.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання 13.06.2023 заявниця ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та надали заяви про розгляд справи у їх відсутність (а.с. 83-, 85).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання, за участю представника ОСОБА_1 - адвоката Дубини Д.В. в режимі відеоконференції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Дубини Д.В., обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що у травні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Тахтай Є.М. звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Звертаючись із вказаною заявою, заявник посилався на те, що з метою недопущення позбавлення права на спадщину, у разі загибелі, необхідно встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що ні в заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, ні в судовому засіданні, стороною заявника не обґрунтовано, для відновлення яких саме порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів їм необхідно, щоб суд встановив факт спільного проживання. За висновком суду, у поданій заяві відсутня мета встановлення юридичного факту, а саме мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

При ухваленні рішення судом враховані правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 02.10.2019 у справі № 175/2317/16-ц.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтуються на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні матеріалів справи, доказів, наданих суду першої інстанції та відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України.

Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Процесуальний закон передбачає умови, за яких в окремому провадженні можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, зокрема: факти, що підлягають установленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (частина третя статті 294 ЦПК України).

Згідно зі статтею 315 цього Кодексу суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Вимоги до змісту та форми заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, визначені статтею 318 ЦПК України. Згідно з положеннями цієї процесуальної норми у заяві повинно бути зазначено:

1) який факт заявник просить встановити та з якою метою;

2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

3) докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Тобто, в заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, вказується мета встановлення юридичного факту, оскільки вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Апеляційний суд враховує, що факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

У заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою і причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт.

Як убачається з матеріалів справи, встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідне ОСОБА_1 з метою уникнення в майбутньому можливих спірних спадкових і майнових питань щодо поділу спільного майна, враховуючи, що ОСОБА_2 перебуває у складі Збройних Сил України у зв`язку з оголошенням військового стану в Україні через збройну агресію російської федерації.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що у заяві про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, заявник не обґрунтовував, для відновлення яких саме порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів йому необхідно, щоб суд встановив факт того, що ОСОБА_1 проживає разом з ОСОБА_2 однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу у період з 2008 року до теперішнього часу.

Отже, ОСОБА_1 просить встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу з ОСОБА_2 для уникнення можливих спірних спадкових і майнових питань у майбутньому та які натепер не настали.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з правильним висновком суду першої інстанції, що у поданій заяві відсутня мета встановлення юридичного факту, а саме мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки, які існують на момент подання такої заяви.

Крім того, апеляційний суд враховує, що заявниця ОСОБА_1 не позбавлена можливості у встановленому законом порядку або зареєструвати шлюб з ОСОБА_2 і після укладення шлюбу вирішити спірні майнові та спадкові питання щодо спільно нажитого майна, на що послався суд першої інстанції при ухваленні судового рішення, або звернутись до нотаріальної контори для складання заповіту.

Посилання в апеляційній скарзі на правові позиції, викладені в рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 12.12.2014 у справі № 761/33511/14-ц, у рішенні Київського районного суду м. Харкова від 20.04.2016 у справі № 640/4014/16-ц, у рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21.05.2013 у справі № 760/8089/13-ц, у рішенні Личаківського районного суду м. Львова від 10.09.2013 у справі № 463/4118/13-ц не можуть бути підставою для скасування правильного рішення суду першої інстанції, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги про ухвалення оскаржуваного рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 531/295/19 є необґрунтованими, оскільки встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, у цих справах і у справі, яка переглядається, є різними.

Твердження заявника про те, що ОСОБА_2 надав згоду на встановлення такого факту та просив задовольнити заяву апеляційним судом відхиляються як необґрунтовані, оскільки згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 25.05.2022 у справі № 675/2136/19, суди не мають права покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, в даному випадку заяви, не дослідивши при цьому обставини справи.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 18 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний тест постанови складений 14.06.2023.

Головуючий Судді: