Номер провадження: 22-ц/813/5117/23
Справа № 501/3136/21
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» - Кудрявського Сергія Миколайовича на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30 листопада 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди з урахуванням інфляційного збільшення боргу, пені, 3% річних, -

ВСТАНОВИВ:

08 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» про відшкодування шкоди з урахуванням інфляційного збільшення боргу у розмірі 20239,96 грн, пені у розмірі 26191,77 грн, 3% річних у розмірі 7693,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 19 серпня 2017 року, близько 21 год. 05 хв., по вулиці Парусна, м. Чорноморськ Одеської області трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Mercedes-BenzVito», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження. Постановою слідчого СВ Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області від 24 квітня 2019 року кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 серпня 2017 року - закрито. В зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно полісу в Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС», ОСОБА_1 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявами про виплату страхового відшкодування пов`язаного зі стійкою втратою працездатності та понесеними витратами на лікування. Листом від 30 квітня 2020 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» відмовило позивачу у виплаті відшкодування, оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу не настала, отже відсутні правові підстави для виплати відшкодування (а. с. 1-29).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», про відшкодування шкоди з урахуванням інфляційного збільшення боргу, пені, 3% річних, задоволено частково. Стягнено з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» на користь ОСОБА_1 суму 3% річних - 7693 грн, інфляційні витрати - 20239,96 грн, пеню - 26191,77 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а. с. 135-144).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» - Кудрявський Сергій Миколайович звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30 листопада 2022 року, судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, стягнути з позивача. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення було ухвалено без повного та всебічного з`ясувань обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт пояснює, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30 червня 2021 року позовні вимоги було задоволено та стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» на користь позивача 200 000 грн страхового відшкодування та 18000 грн витрат на правову допомогу, а також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 2000 грн, яке набрало законної сили 31 липня 2021 року. Таким чином, рішення, на підставі якого прийнято рішення про виплату страхового відшкодування набрало законної сили 31 липня 2021 року, а отже стягнення штрафних санкцій з 01 травня 2020 року є безпідставним та необґрунтованим. Також вказаним оскаржуваним рішенням вирішено стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні витрати, проте, слід зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове зобов`язання, тому нарахування відсотків на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. З огляду на вищезазначене, на думку апелянта 3 % річних не підлягають стягненню, оскільки діючим законодавством передбачено лише сплата пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, у разі наявності прострочення строку виплати страхового відшкодування (а. с. 152-154).

Від представника позивача - ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник зазначив, що оскаржуване рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи в межах наданих суду повноважень та вірно застосовано судом як норми процесуального права, так і норми матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення цивільного спору. Представник звертає увагу на те, що судом відповідно до поданого позивачем розрахунку стягнуто пеню за однорічний період, який передував даті стягнення відшкодування. Відповідач розрахунок не оскаржував. Також представник позивача зазначає, що правовідношення, в якому страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату в разі настання страхового випадку є грошовим зобов`язанням на суму якого в разі прострочення його виконання страховиком нараховуються суми, передбачені законом і договором страхування, зокрема пеня, 3% річних та інфляційній втрати. Для 3% річних та інфляційних втрат застосовується загальний строк позовної давності тривалістю в три роки і такий строк не був пропущений. Тому представник позивача просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги (а.с. 174-176).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 11, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Сторони в судове засідання не викликались.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що з наданим позивачем розрахунком суми інфляційного збільшення боргу, пені, 3% річних суд погодився, при цьому відповідач означені розрахунки не оскаржив. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Позовні вимоги щодо стягнення штрафних санкцій за невиконання зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування заявлено у межах строку позовної давності, тому посилання відповідача про сплив строку позовної давності є помилковими, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України.

Заявником не надано належних та допустимих доказів в підтвердження сплати витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн, зокрема, не надано відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого іншого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку. Тому суд відмовив в задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи

Як було встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось сторонами в процесі розгляду справи 19 серпня 2017 року, близько 21 год 05 хв., по вулиці Парусна, м. Чорноморськ Одеської області трапилась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу марки «Mercedes-BenzVito», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав важкі тілесні ушкодження (а.с. 11,12).

Постановою слідчого СВ Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області від 24.04.2019 про закриття кримінального провадження, кримінальне провадження №000112, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.08.2017 закрито.

В зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Mercedes-BenzVito», д.н.з. НОМЕР_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно полісу №АК/5963974 в Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС», ОСОБА_1 звернувся до страховика з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявами про виплату страхового відшкодування, пов`язаного зі стійкою втратою працездатності й понесеними витратами на лікування (а.с.10-12).

Листом за вих. №06370/7120 від 30.04.2020 Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» відмовило ОСОБА_1 у виплаті відшкодування, в зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Mercedes-BenzVito» д.н.з. НОМЕР_1 не настала, отже відсутні правові підстави для виплати відшкодування (а.с.13).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30.06.2021 у цивільній справі № 501/1641/20 позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування за шкоду заподіяну здоров`ю в розмірі 200 000 грн (а.с.14-18). Рішення набрало законної сили та в подальшому не оскаржувалось.

12.08.2021 страховик виконав вказане рішення суду (а.с. 19).

Нормативно-правова база та оцінка апеляційного суду

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За ч. 5 цієї статті особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

Тому на такі грошові зобов`язання поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, постанова Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вище наведене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо того, що положення ст. 625 ЦК України не поширюються на спірні правовідносини.

За обставинами даної справи рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30.06.2021 у цивільній справі № 501/1641/20 були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 та суд вирішив стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» страхове відшкодування за шкоду заподіяну здоров`ю в розмірі 200 000 грн. Тобто, суд дійшов висновку про неправомірність дій страховика з відмови у виплаті страхового відшкодування та зобов`язав страховика здійснити таку виплату на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або про відмову в виплаті.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Вище вказана позиція узгоджується з висновком КЦС ВС в постанові від 19.02.2020 в справі № 758/16044/16.

Оскільки суд в рамках цивільної справи № 501/1641/20 встановив, що страховик був зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 страхове відшкодування за його заявою, страховик вважається таким, що прострочив виконання свого зобов`язання в строки, встановлені законом, а тому на нього покладається обов`язок сплатити грошові кошти в порядку ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»та 625 ЦК України.

За обставинами даної справи суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги частково та стягнув з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 7693 грн за період з 30.04.2020 по 11.08.2021, інфляційні витрати в сумі 20239,96 грн за вказаний період, а також пеню в сумі 26191,77 грн за період з 12.08.2020 по 11.08.2021, тобто в межах річного строку позовної давності в частині вимог щодо пені відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України, що спростовує доводи апеляційної скарги в частині пропуску строку позовної давності.

Щодо інших доводів апеляційної скарги. Відповідно до ч. 3 ст. 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Позови, що виникають із відносин відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, пред`являються до суду за загальними правилами підсудності, визначеними главою 1 розділу III ЦПК. При цьому суд має враховувати право позивача на пред`явлення позову про відшкодування шкоди також за його зареєстрованим місцем проживання чи перебування, або за місцем завдання шкоди, чи виконання договору у разі виникнення спору із договору страхування (п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

Враховуючи наведене, оскільки в даній справі спір стосується відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, доводи апелянта щодо порушення правил підсудності відхиляються апеляційним судом. Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правову кваліфікацію правовідносин та вирішення спору по суті, а тому відхиляються апеляційним судом.

Таким чином, з врахуванням вище наведеного, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» - Кудрявського Сергія Миколайовича -залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

С.М. Сегеда

Р.Д. Громік