Справа № 168/656/23
Провадження № 2-о/168/20/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2023 року смт. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Малюти А.В.,

секретаря судових засідань- Сулеви Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Смідинська сільська рада Ковельського району Волинської області, про встановлення факту прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт прийняття нею спадщини, що відкрилася після смерті тітки ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла рідна сестра її батька ОСОБА_3 - ОСОБА_2 . Тітка одруженою не була, жила одиноко, дітей не мала. При житті заповіту не складала. Після смерті ОСОБА_2 батько заявниці ОСОБА_3 провів її поховання, отримав свідоцтво про смерть забрав її речі з будинку та документи. Тобто вступив у фактичне користування та володіння будинком, використовував його для своїх потреб та для ведення господарства. Заявниця, як племінниця спадкодавиці, не мала можливості та права подати заяву про прийняття спадщини. Оскільки на той момент правовідносини регулювалися нормами ЦК УРСР (в редакції 1963 року), де було лише дві черги спадковості. Заявниця оформила право власності на спадкове майно після смерті своїх батьків. Фактично вступила в володіння та розпорядження тітчиним будинком: оплачувала послуги з надання електроенергії. Проте нотаріусом в усній формі їй було відмовлено, в зв`язку з необхідністю підтвердження факту прийняття спадщини. Тому просила суд встановити факт прийняття нею спадщини після смерті тітки ОСОБА_2 .

Заявниця у судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Заяву підтримала та просила її задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Смідинської сільської ради Ковельського району Волинської області у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Заяву визнав.

Враховуючи, що в судове засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 3 статті 12 ЦПК України доказами у цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 81 ЦПК України).

В силу вимог статей 4, 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що має юридичне значення.

Згідно з частиною 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини.

Відповідно до статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно з положеннями статті 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з блоку батька, так і з боку матері (друга черга).

Відповідно до рекомендацій листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 частини 1 статті 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом.

Відповідно до пункту 113 "Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" (в редакції 1994 р.) "Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном".

Згідно з положеннями статті 548 ЦК УРСР від 1963 року, які були чинні на час відкриття спадщини, визнається, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР від 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" заява про встановлення факту прийняття спадщини може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном.

При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини суд має виходити з положень статті 549 ЦК УРСР (1963 року), за якою діями, що свідчать про прийняття спадщини є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

З матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Проживала в АДРЕСА_1 . В будинку разом із ОСОБА_2 була зареєстрована дружина її брата - матір заявниці ОСОБА_4 . При житті ОСОБА_2 заповіту не складала.

Заявниця ОСОБА_1 являється рідною племінницею ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами справи.

Згідно витягу з погосподарської книги № 6 за 2022 рік Смідинської сільської ради будинок з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 належав ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_2 батько заявниці ОСОБА_3 провів поховання своєї сестри, отримав свідоцтво про смерть, забрав речі з будинку та документи. Тобто вступив у фактичне користування та володіння будинком, використовував його для своїх потреб та для ведення господарства. Проте своїх спадкових прав не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько заявниці ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла матір заявниці ОСОБА_4 . До майна померлої ОСОБА_4 спадкова справа не заводилася, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру та повідомленням Волинського обласного державного нотаріального архіву від 14 серпня 2023 року.

Як встановлено при розгляді справи, після смерті ОСОБА_2 її брат ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину, оскільки доглядав за належним померлій житловим будинком, розпоряджалася на власний розсуд її речами, утримував у себе та зберігав правовстановлюючі документи на майно, тобто вчинив всі дії, що свідчать про прийняття спадщини.

Заявниця ОСОБА_1 спадщину після смерті своїх батьків прийняла. Що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 і ОСОБА_3 та копією спадкової справи після смерті ОСОБА_3 .

На момент смерті ОСОБА_2 правовідносини регулювалися нормами ЦК УРСР ( в редакції 1963 року), де було лише дві черги спадкування. Спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_2 не було. Заявниця, як племінниця спадкодавиці, не мала можливості та права подати заяву про прийняття спадщини.

Після смерті батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заявниця фактично вступила в управління та володіння будинком, що належав спадкодавиці (тітці) ОСОБА_2 , оплачувала за електроенергію. Що підтверджується копією договору про користування електричною енергією від 10 липня 2000 року, укладеного між ВАТ «Волиньобленерго» та ОСОБА_1 .

Як встановлено в судовому засіданні, підтвердження факту прийняття спадщини заявниці необхідне для оформлення спадкових прав.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм процесуального права, враховуючи, що ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , заявниця оформила право власності після смерті своїх батьків, надані заявницею докази у контексті положень статей 77-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про спадкове майно, а тому суд дійшов до висновку, що заява ОСОБА_1 є підставною та підлягає до задоволення.

Будь-які докази, які свідчать про протилежне, у суду відсутні. Іншого способу захистити свої права у заявника не має.

Відповідно до частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 77-80, 247, 263, 264, 265, 268, 273, 293, 294, 315, 354 ЦПК України,

статтями 526, 529, 530 548, 549 ЦК УРСР України ( в редакції 1963 року),

суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Смідинська сільська рада Ковельського району Волинської області, про встановлення факту прийняття спадщини - задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 , що відкрилася після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його винесення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяА.В.Малюта