АПЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 року

м. Чернівці

справа № 725/1512/23

провадження №22-ц/822/618/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Лисака І.Н., Одинака О.О.

секретаря Скулеба А.І.

з участю представника відповідача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Бацей Тетяни Миколаївни

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватне підприємство «Полекс Люкс», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна

апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк», на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 червня 2023 року, головуючий у першій інстанції Войтун О.Б.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у березні 2023 року звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг» з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного підприємства «Полекс Люкс», приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про визнання договору іпотеки недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Просив визнати договір між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг» іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Каримовою Н.В. 17 листопада 2016 року, недійсним.

Визнати рішення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Куніциної І.Є. про держану реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 35898052 від 28 червня 2017 року про реєстрацію за Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» права власності на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 01, що знаходиться по АДРЕСА_1 , незаконним та скасувати.

ОСОБА_1 у червні 2023 року звернувся до суду з заявою про забезпечення позову.

Зазначав, що законний інтерес останнього полягає в поверненні спірного майна у власність Приватного підприємства «Полекс Люкс» для звернення стягнення та задоволення вимог за виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Балацьким О.О. 13 вересня 2016 року №382.

Просив заборонити відчуження об`єкту нерухомого майна реєстраційний номер 01, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 14 червня 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Постановлено заборонити відчуження об`єкту нерухомого майна реєстраційний номер 01, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» в апеляційній скарзі просить ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівці від 14 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає, що заявником не зазначено про існування об`єктивних обставин, що дають підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Посилається на наявність договору між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та Приватним підприємством «Полекс-Люкс» іпотеки від 18 липня 2008 року №E/V082737, предметом якого є торгівельний комплекс, розташований по АДРЕСА_1 .

Вказує, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 02 червня 2011 року в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на нерухоме майно торгівельний комплекс, розташований по АДРЕСА_1 , шляхом продажу Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-ким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

На підставі судового рішення між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» від імені приватного підприємства «Полекс Люкс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна торгівельного комплексу, розташованого по АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І. М.18 жовтня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за №9127.

Вважає, що ОСОБА_1 не доведено право на задоволення своїх вимог за рахунок майна, переданого в іпотеку, порушення права оспорюваним правочином.

Судом першої інстанції не вирішено питання щодо зустрічного забезпечення.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1, 2 ст.149, п.1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України та дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову у вигляді заборони відчуження об`єкту нерухомого майна реєстраційний номер 01, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Також суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до вчинення нової реєстраційної дії щодо спірного нерухомого майна, яка може стати предметом позову, що унеможливить виконання рішення суду і захист прав та інтересів у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

13 вересня 2016 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_4 було вчинено виконавчий напис №3682 про стягнення з приватного підприємства «Полекс Люкс» на користь ОСОБА_1 плати в розмірі 50000 грн. та витрат у розмірі 1900 грн.

Постановою головного держаного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області Антишиною Г. М. від 22 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Балацького О.О. від 13 вересня 2016 року №3682 про стягнення з приватного підприємства «Полекс Люкс» на користь ОСОБА_1 плати в розмірі 50000 грн. та витрат у розмірі 1900 грн.

Після чого постановою головного держаного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області Антишиною Г. М. від 3 жовтня 2016 року накладено арешт на все нерухоме майно боржника приватного підприємства «Полекс Люкс».

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 05 лютого 2018 року визнано договір між публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» від імені приватного підприємства «Полекс Люкс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг» купівлі-продажу нерухомого майна торгівельного комплексу, розташованого по вул.Руська,205-в м.Чернівці, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І. М. 18 жовтня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за №9127 недійсним.

Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Каримовою Н.В. 17 листопада 2016 року.

Рішенням приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Куніциної І.Є. про держану реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 35898052 від 28 червня 2017 року зареєстровано за Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» права власності на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 01, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

На підставі ч.1ст.367 ЦК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303ЦПКУкраїни лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов`язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

Відповідно до частини сьомої статті 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Так, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Мотивованість судового рішення - це відображення всіх мотивів та обґрунтувань судового рішення у його змісті.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції не навів мотивів та підстави вжиття заходів забезпечення позову.

На підставі ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частина 2 ст.149 ЦПК України передбачає, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Крім того, відповідно правової позиції, викладеної у рішенні Конституційного Суду України від 31.05.2011 у справі № 4-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України: "З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини цього рішення).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в господарському судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року № 753/22860/17, провадження № 14 - 88цс20).

Пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18.

Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 жовтня 2018 по справі №183/5864/17-ц.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.

Предметом позову ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є визнання договору між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг» іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Каримовою Н.В. 17 листопада 2016 року, недійсним; визнання рішення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Куніциної І.Є. про держану реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 35898052 від 28 червня 2017 року про реєстрацію за Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» права власності на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 01, що знаходиться по АДРЕСА_1 , незаконним та скасувати.

На обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на порушення права у зв`язку із незаконною реалізацією спірного майна третім особам, що позбавило можливості отримати задоволення своїх вимог за виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Балацьким О.О. 13 вересня 2016 року №382.

Водночас ОСОБА_1 у клопотанні про забезпечення позову зазначено, що законний інтерес останнього полягає в поверненні спірного майна у власність Приватного підприємства «Полекс Люкс» для звернення стягнення та задоволення вимог за виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Балацьким О.О. 13 вересня 2016 року №382.

Отже, ОСОБА_1 заявлено вимогу немайнового характеру про визнання договору між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг» іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Каримовою Н.В. 17 листопада 2016 року, недійсним; визнання рішення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Куніциної І.Є. про держану реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 35898052 від 28 червня 2017 року незаконним та скасувати, яке не підлягає примусовому виконанню.

Разом з тим ОСОБА_1 у клопотанні про забезпечення позову не зазначається наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

За таких обставин клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову ґрунтується лише на припущеннях щодо істотно ускладнення чи неможливості виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів у разі задоволення позову.

У матеріалах справи відсутні докази того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ОСОБА_1 , за захистом яких він звернувся до суду.

Невжиття заявленого заходу забезпечення позову не призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав або інтересів ОСОБА_1 з визнання договору між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг» іпотеки від 17 листопада 2016 року недійсним, визнання рішення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Куніциної І.Є. про держану реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 35898052 від 28 червня 2017 року незаконним та скасування, оскільки ОСОБА_1 зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.

Виконання в майбутньому судового рішення у разі задоволення позовних вимог безпосередньо не залежить від тієї обставини, чи буде наявно у Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» нерухоме майно реєстраційний номер 01, що знаходиться по АДРЕСА_1.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом заборони відчуження об`єкту нерухомого майна реєстраційний номер 01, що знаходиться по АДРЕСА_1 , на порушення норм процесуального права.

Не заслуговують на увагу доводи Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банку», на які є посилання в апеляційній скарзі, щодо не вирішення судом першої інстанції питання зустрічного забезпечення.

Відповідно до частини сьомої статті 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно із частиною першою статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд має право, проте не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення передбачені частиною третьою статті 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Крім того, положеннями частини шостої статті 154 ЦПК України передбачено право відповідача звернутись до суду першої інстанції з клопотанням про вжиття заходів зустрічного забезпечення та надати докази, які на його думку підтверджують наявність обставин для такого забезпечення.

У постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року в справі № 569/13105/18 (провадження № 61-46461св18) вказано, що «доводи про незаконність ухвали, оскільки у заяві про забезпечення позову не зазначені пропозиції із зустрічного забезпечення позову і суд не вирішив питання про зустрічне забезпечення, Верховний Суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке. Відповідно до частин першої, другої, пункту 1 частини третьої, частини шостої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має іншого зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Таким чином, заявник не позбавлений права подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову. Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову. Також суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України».

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року в справі № 753/18814/19 (провадження № 61-7575св20), від 05 листопада 2020 року в справі № 753/20666/16 (провадження № 61-5231св20).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене ухвала Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 червня 2023 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 червня 2023 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 04 серпня 2023 року.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді І. Н. Лисак

О. О. Одинак