Справа № 438/1311/18 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/811/1715/22 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
Категорія: 68
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 07 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_5 , про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, уточненим заявою про збільшення позовних вимог, в якому просила поділити майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності її та ОСОБА_3 , як подружжя, з урахуванням належної їй суми компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки Sang Yong Kyron, д.р.н. НОМЕР_1 , наступним чином:

- визнати за нею ( ОСОБА_1 ) право власності на два нежитлових приміщення, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 20,6 кв.м. та 10 кв.м.; 2/3 ідеальних частки в квартирі АДРЕСА_2 , загальною площею 49,2 кв.м.; 1/5 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 79,4 кв.м.;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 4/5 ідеальних частки нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 79,4 кв.м.; автомобіль марки Sang Yong Kyron, д.р.н. НОМЕР_2 ;

- стягнути з ОСОБА_3 на її ( ОСОБА_1 ) користь 1/2 частку доходу від оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , в сумі 150000 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 05 червня 1996 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 15 серпня 2017 року. Після розірвання шлюбу з відповідачем та укладення нового шлюбу, змінила прізвище « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

За час шлюбу подружжям було придбано наступне майно:

1) нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , площею 79,4 кв.м., зареєстроване на відповідача ОСОБА_3 , попередньо визначена ринкова вартість 764400 грн.;

2) два нежитлових приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 20,6 кв.м. та 10 кв.м., зареєстровані на позивачку ОСОБА_8 , попередньо визначена ринкова вартість двох приміщень 352800 грн;

3) 2/3 ідеальних частки в квартирі АДРЕСА_2 , загальна площа квартири 49,2 кв.м, зареєстровані на позивачку ОСОБА_8 , попередньо визначена ринкова вартість квартири в цілому 625240 грн., вартість 2/3 ідеальних часток 416808 грн.;

4) автомобіль марки Sang Yong Kyron, д.р.н. НОМЕР_1 , зареєстрований на відповідача ОСОБА_3 , попередньо визначена ринкова вартість 336000 грн.

Позивач зазначала, що автомобіль марки Sang Yong Kyron, д.р.н. НОМЕР_1 , було придбано під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу №156 від 05.09.2011 року, однак, 22.08.2017 року відповідач продав автомобіль без її згоди, а тому при поділі майна подружжя повинна бути врахована на її користь вартість 1/2 частки спірного автомобіля.

Крім того, зазначала, що на підставі договору оренди від 01.09.2017 року відповідач здає в оренду нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , площею 79,4 кв.м., яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому їй належить 1/2 частина доходу, одержаного від оренди нежитлового приміщення, що становить 150000 грн.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 07 червня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

У порядку поділу спільного майна подружжя, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 20,6 кв.м., на 1/2 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 10 кв.м., на 2/6 ідеальні частки житлового приміщення квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 49,2 кв.м, на 1/2 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 79,4 кв.м.

У порядку поділу спільного майна подружжя, визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 20,6 кв.м., на 1/2 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 10 кв.м., на 2/6 ідеальні частки житлового приміщення квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 49,2 кв.м., на 1/2 ідеальну частку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 79,4 кв.м.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Квака В.В., просить його скасувати в частині встановленого порядку поділу спільного майна подружжя та в частині, в якій було відмовлено в задоволенні позову, ухвалити в цій частині нове рішення, яким поділити майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , з урахуванням належної ОСОБА_1 суми компенсації за 1/2 частку автомобіля марки Sang Yong Kyron, д.р.н. НОМЕР_1 , та стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 частину доходу від оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , в сумі 150000 грн.

Апелянт вказує, що при визначенні порядку поділу майна подружжя суд повинен був врахувати вартість належної позивачці 1/2 частини автомобіля марки Song Yong Kyron, д.р.н. НОМЕР_2 ., 122276 грн., зважаючи на те, що відповідач відчужив автомобіль на свій розсуд проти волі іншого з подружжя.

Вважає, що суд при визначенні порядку поділу спільного майна подружжя не врахував вартість об`єктів нерухомості та існуючу реєстрацію права власності на такі приміщення.

Наголошує, що згідно чинних правовстановлюючих документів, за позивачем зареєстровано майно на суму 488281 грн., а за відповідачем майно на суму 589621 грн., на загальну суму 1077902 грн., тому, за позицією апелянта, для забезпечення рівності часток співвласників при поділі майна (без урахування суми компенсації за автомобіль), їй додатково має бути передано майно на суму 50670 грн., а з урахуванням компенсації вартості за 1/2 частину автомобіля 122276 грн., її частка в приміщенні аптеки в АДРЕСА_3 , повинна становити 29%.

Звертає увагу, що їй також належить 150000 грн., як 1/2 доходу, одержаного від оренди об`єкта спільної сумісної власності подружжя.

02 вересня 2022 року відповідач ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта.

Заслухавши пояснення сторони позивача ОСОБА_1 в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Перелік об`єктів права спільної сумісної власності визначений статтею 61 СК України.

Відповідно до вимог статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, визначений статтею 57 СК України, до якого, зокрема, входить: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За правилами частини першої статті 69 та частини першої статті 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, той з подружжя, хто вважає майно своїм особистим, повинен належними та допустимими доказами це довести.

Крім того, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Отже, застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Судом встановлено, що шлюб між позивачкою ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_9 ) та відповідачем ОСОБА_3 було зареєстровано 05 червня 1996 року (а.с.7 т.1), після реєстрації якого позивач змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 15 серпня 2017 року у справі №438/576/17 шлюб між сторонами розірвано (а.с.8-9, 77 т.1), зокрема, встановлено, що більше чотирьох років сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть.

У 2014 році позивачка змінила прізвище « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_10 », а в 2017 році, у зв`язку з укладенням шлюбу, на « ОСОБА_7 », що стверджується копіями свідоцтва про зміну імені від 12.06.2014 року та свідоцтва про шлюб від 21.10.2017 року (а.с.11,12 т.1).

Під час шлюбу сторін було придбане наступне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 20,6 кв.м. та 10,0 кв.м., право власності на які зареєстроване за позивачкою ОСОБА_8 (а.с.13, 14 т.1); 2/3 ідеальних частки в квартирі АДРЕСА_4 , право власності на яку зареєстроване за позивачкою ОСОБА_8 (а.с.17, 58-59 т.1); нежитлове приміщення, площею 79,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на яке зареєстроване за відповідачем ОСОБА_3 (а.с.19, 34-38 т.1).

Враховуючи наведені вище норми закону й принцип рівності часток подружжя у спільному майні, а також те, що сторони не досягли між собою домовленості щодо поділу вказаного нерухомого майна, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про поділ між ними цього нерухомого майна у рівних частках.

З матеріалів справи встановлено, що 05 вересня 2011 року ОСОБА_3 купив автомобіль марки Sang Yong Kyron, що підтверджується договором купівлі-продажу №156, укладеним між ІП «АІС-Захід» та ОСОБА_3 , загальна вартість якого становила 180900 грн. (а.с.60-62 т.1).

Цього ж дня, 05 вересня 2011 року, відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №8561/Р, відповідно до умов якого, ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 54000 грн. для здійснення часткової оплати вказаного автомобіля (а.с.66-67 т.1).

Відповідно до договору поруки №8561/Р/S-1 від 05 вересня 2011 року, поручителем за кредитними зобов`язаннями відповідача ОСОБА_3 , виступила його дружина ОСОБА_11 (а.с.64 т.1).

Судом першої інстанції встановлено, що після припинення шлюбних відносин спірний автомобіль залишився у користуванні відповідача ОСОБА_3 , який 22 серпня 2017 року продав спірний автомобіль ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу 4648/2017/592894 за ціною 49540 грн. (а.с.79 т.1), а тому правильним є висновок суду про відмову у задоволенні вимоги позивачки про визнання за відповідачем права власності на спірний автомобіль.

При цьому, суд виходив із того, що відповідач, після розірвання шлюбу, розпорядився спільним сумісним майном подружжя без згоди на це позивачки ОСОБА_1 , а кошти у сумі 49540 грн., отримані від продажу спірного автомобіля, були використані не в інтересах сім`ї, тому позивачка має право на стягнення грошової компенсації вартості належної їй 1/2 частини автомобіля, однак, вона такої вимоги до відповідача не пред`являла, а тому висновки суду в цій частині вирішення спору є також правильними.

Окрім того, встановлено, що після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_3 здавав в оренду належне сторонам на праві спільної сумісної власності нежитлове приміщення по АДРЕСА_3 , на підставі договору оренди від 01.09.2017 року, укладеного між ним та ТОВ «Західна фармацевтична компанія», однак, належних доказів на підтвердження одержаного ним від оренди приміщення доходу позивач не надала, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність вимог позивачки в цій частині.

Таким чином, суд правильно встановив характер спірних правовідносин і фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, які сторони подали в обґрунтування своїх вимог та заперечень, застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, і не допустив порушення норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 07 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 07 квітня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич