ПОСТАНОВА

Іменем України

11 травня 2023 року м. Кропивницький

справа № 404/1049/21

провадження № 22-ц/4809/428/23

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Голованя А.М., Дуковського О.Л.,

при секретарі - Федоренко Т.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда у складі судді Павелко І.Л. від 23 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради про визначення місця проживання дітей та відібрання дітей, -

встановив:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради про визначення місця проживання дітей та відібрання дітей.

В обгрутування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що звернулася до суду за захистом порушених її прав та дітей.

Вказувала, що в період шлюбу із відповідачем у них народилися діти: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є громадянами України та зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 .

Зазначала, що за період шлюбу за домовленістю між нею та відповідачем вони проживали на дві країни, тобто в Україні та в Арабській Республіці Єгипет (далі АРЄ).

07.06.2019 відповідач без її згоди вивіз дітей до АРЄ, і з того часу переховує їх, чим порушує законодавство АРЄ та міжнародне законодавство щодо захисту дітей, а також не виконує рішення АРЄ щодо передачі дітей матері - ОСОБА_1

29.07.2020 шлюб між сторонами було розірвано, згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда, яке набрало законної сили.

Вказувала, що із народження дітей саме вона займалася їх вихованням та розвитком, а відповідач у свою чергу не ставив за мету добробут дітей та забезпечення їх інтересів.

Вважає, що діти потребують материнського піклування, а викрадення дітей від матері завдає великої шкоди як дітям, так і їх матері.

Посилається на те, що їй не відомо про фізичний та психічний стан дітей, а всі пояснення дітей відбулися під тиском відповідача.

Тому вважає, що першочергова увага має приділяється інтересам дітей, що передбачено статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) та ратифіковано АРЄ 06.07.1990 (далі - Конвенція).

З уточненнями до позовної заяви просила ОСОБА_1 :

визначити місце проживання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з нею;

зобовязати ОСОБА_2 повернути їй дітей.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда у складі судді Паведко І.Л. від 23 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду ОСОБА_5 , яка представляє інтереси позивача подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив обставини справи та не взяв до уваги офіційні документи, що ОСОБА_2 знаходиться у розшуку у зв`язку із тим, що є рішення судів про кримінальну відповідальність ОСОБА_2 , що підтверджується копією рішення Кримінального суду відділу Каср Ельніл від 23.01.2021, копія рішення Кримінального суду відділу Каср Ельніл від 16.01.2022.

Вважає, що дії відповідача не відповідають інтересам дітей, а навпаки, чинять непоправну їм шкоду, змінюють їх світогляд, руйнують психіку ,оскільки їх батько грубо порушує як міжнародне законодавство, так і законодавство України.

Вказує, що пояснення дітей, які вони дали в судовому засіданні Кіровського районного суду (в режимі відеоконференції) щодо їх не бажання проживати із матір?ю не відповідають їх волевиявленню, а були дані під тиском їх батька.

Проте, суд першої інстанції врахував ці пояснення дітей.

Посилається на те, що відповідач намагається налаштувати дітей проти матері, навчити або примусити їх говорити неправду.

Крім того, посилається на те, що дії відповідача спрямовані на те щоб діти втратили емоційний зв?язок із матір?ю.

Також відповідач не надав до суду належних документів, які б підтвердили, що діти навчаються у закладах освіти, тобто відсутні належні докази щодо отримання дітьми освіти.

Крім того вважає, що висновки - психологів, які надані до суду представником відповідача є неналежним доказом.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 06.02.2023 відкрито апеляційне провадження у справі за даною апеляційною скаргою.

Справу призначено до розгляду з повідомленням (викликом) учасників справи.

01.03.2023 від відповідача, через засоби поштового зв`язку, надійшла заява про те, що йому стало відомо із сайту Судова влада України про розгляд даної справи в суді апеляційної інстанції.

Вказаною заявою відповідач повідомив, що представника своїх прав в Україні не має, а з 02.05.2009 він проживає в АРЄ та перебуває на тимчасовому консульському обліку у Посольстві України в АРЄ.

За місцем зареєстрованого місця його проживання в Україні, а саме АДРЕСА_2 , він не проживає, оскільки у зв`язку із військовою агресією житло непридатне для проживання.

Крім того зазначав, що рішенням судді у невідкладних спеціальних справах накладено заборону на виїзд із Єгипту як йому так і дітям Ахмету та Аміру.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Замедянської Н.М., яка представляє інтереси позивача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів апеляційного суду погоджується із доводами скарги і вважає їх обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване рішення не відповідає зазначеним нормам процесуального законодавства з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що є неможливим визначати місце проживання дітей, які знаходяться як і їх батьки в іншій країні.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що сторони мають громадянство як України так і Єгипту.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції та наслідками правового розв?язання спору.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.07.2020. Дане рішення набрало законної сили.

В період шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони та їх діти є громадянами України.

Згідно довідки Квартального комітету №3 Фортечного району м. Кропивницький від 26.12.2020 №307 сторони та їх діти зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 в будинку, який належить матері позивачки.

Відповідач у 2008 році прийняв громадянство України та отримав паспорт громадянина України.

З довідки №28994/22/23 від 03.03.2008 вбачається, що відповідачу роз?яснено, що громадянство Єгипту вважається втраченим від дати набуття громадянства України.

Суд першої інстанції помилково послався на те, що сторони є громадянами України та і Єгипту.

Згідно ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Встановлено, що за період шлюбу сторони проживали як в Україні так і в Єгипті.

Відповідач перебуває на тимчасовому консульському обліку у Посольстві України в АРЄ з 02.05.2009.

Звернувшись із даним позовом позивачка вказувала, що відповідач 07.06.2019 вивіз дітей в невідомому напрямку без її згоди.

Відповідно до копії рішення Апеляційного суду м. Каїр у справах сім`ї від 05.01.2021 залишено рішення суду від 29.10.2019 без змін де зазначено возз`єднати двох малолітніх дітей з матір`ю з повним правом її опіки над ними та зобов`язати відповідача повернути дітей позивачу та сплатити необхідні витрати (а.с.164-184 том 1).

Крім того колегія суддів встановила, що:

-протягом тривалого часу відповідач - військовозобов`язаний України, переховується з неповнолітніми дітьми за кордоном (а.с. 26, 30,32,157,158 том 1);

-порушує права і свободи дітей і матері щодо їх спілкування і матеріально - духовного зв`язку (а.с. 41 том 1);

- має судимість з цього приводу, оголошений у розшук, нехтує законодавством АРЄ та України, не виконує приписів суду і правоохоронних органів (а. с. 164-185 том 1);

-відсутні докази про місце роботи відповідача, фінансових джерел його існування, способи і форми навчання дітей, їх фізичного та психологічного стану (а.с. 77,79 том1).

Задовольняючі позов ОСОБА_1 , колегія суддів виходить із наступного: позивачка послідовно та наполегливо відстоює як права дітей так і свої материнські права та обов`язки.

Встановлено, що позивачка здатна забезпечити дітям фізичний, матеріальний та духовний розвиток, має достатні побутові умови ( а.с. 8 , 64 том 1).

Матеріалами справи доведено, що відповідач своїм ставленням до сімейних цінностей, ролі жінки у сім?ї та ігноруванням Закону, створює у дітей спотворений образ майбутньої громадянської поведінки в сім?ї та суспільстві (а.с. 66-68 том 1).

Колегія суддів вважає, що права та інтереси дітей порушено у зв?язку із протиправною поведінкою відповідача, що встановлено вироком (а.с. 164-185 том 1).

Згідно висновку психолога діти громадяни України і мають виховуватися у звичному середовищі, тобто разом з матір?ю ( а.с. 128- 134 том 2).

Ураховуючи поведінку та спосіб життя відповідача - батька дітей, подальше їх перебування під його «опікою» радше свідчить про «антисоціалізацію» ніж соціалізацію дітей, та не відповідає ст. ст. 9, 11, 29 Конвенції про права дитини схваленої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989.

Також слід зазначити, що судом І інстанції помилково було відмовлено позивачці в уточненні позовних вимог, оскільки вони спрямовані лише на обгрунтування способу реалізації права, не містять додаткових позовних вимог і обґрунтовують можливість примусового виконання судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SЕRYАVIN АND ОТНЕRS V. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У зв`язку із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2270,00 грн. сплаченого судового збору за подання позовної заяви та подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради про визначення місця проживання дітей та відібрання дітей задовольнити.

Визначити місце проживання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_1 .

Відібрати у ОСОБА_2 , дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та передати дітей ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 2270 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді:

О.А. Письменний А.М. Головань О.Л. Дуковський