ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/1137/22Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/817/456/23 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Дикун С. І., Хома М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представника відповідача - Шклярук Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 594/1137/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 16 березня 2023 року (ухвалене суддею Губішем О.А.) в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) про відшкодування шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивачі покликалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Верхняківці Борщівського району Тернопільської області відбулась ДТП, в якій автомобіль марки «Citroen Jumpy», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Sharan», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 . Внаслідок ДТП пасажир автомобіля марки «Citroen Jumpy», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Оскільки ОСОБА_4 є дружиною загиблого, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - його дітьми, то у зв`язку із його смертю їм спричинена значна та непоправна моральна шкода.

У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Volkswagen Sharan», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 на момент дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, то МТСБУ є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілими, яким він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому порядку відповідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У зв`язку з наведеним позивачі просили суд стягнути з відповідача на користь кожного з них по 24 000.00 грн. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду та 15000.00 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 16.03.2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 подали на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказують, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду, завдану ними в розумінні ст.ст.1166, 1187 ЦКУ, а не пішоходи чи пасажири, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди. Предметом розгляду ДТП є виключно дії учасників дорожнього руху (водіїв, пішоходів, пасажирів), які мали місце під час руху транспортного засобу, внаслідок якого було завдано шкоди.

Згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слідує те, що страховик має право самостійно витребувати необхідні йому документи. А тому покладення відповідачем на позивача свого обов`язку щодо отримання документів про обставини скоєння ДТП, є нічим іншим як затягуванням виплати страхового відшкодування. На думку апелянтів, призупинення відповідачем розгляду заяви на виплату страхового відшкодування та виплати страхового відшкодування є грубим порушенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Також звертають увагу на те, що вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування.

У зв`язку з наведеним просять рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 16.03.2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.

28.04.2023 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від МТСБУ надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що обов`язок відшкодувати шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Як зазначалось у відзиві на позов, відповідно до обставин справи, вказана ДТП мала місце з участю двох транспортних засобів: автомобіля «Citroen Jumper» р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 та автомобіля «Volkswagen Sharan» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 . Отже, шкода могла бути заподіяна неправомірними діями як ОСОБА_8 , так і іншого водія - ОСОБА_7 , кожний з яких, (в розумінні ст.1187 ЦК України), є володільцем джерела підвищеної небезпеки.

За фактом вказаної ДТП відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, 18.03.2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000128, що підтверджується відповідним витягом, доданим позивачами до позовної заяви.

Як на момент звернення позивачів до суду із позовом, так і станом на дату подання відзиву на апеляційну скаргу, кримінальне провадження № 0000128 по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.4 ст.286-1 КК України (справа № 594/250/22), перебуває на розгляді Борщівського районного суду Тернопільської області та рішення в даній справі не прийняте.

Зазначає, що, винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 , як заподіювача шкоди, (так і винуватість/невинуватість іншого учасника ДТП - ОСОБА_7 , діями якого також могла бути заподіяна шкода), у визначеному законом порядку не встановлена.

На думку відповідача, на теперішній час особу винуватця ДТП (заподіювача шкоди) рішенням суду, яке б набрало законної сили, не встановлено, що унеможливлює звернення до МТСБУ з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Звертає увагу на те, що МТСБУ не є страховиком, а відповідно для нього ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено вичерпний перелік випадків, коли заподіяна моральна шкода відшкодовується за рахунок коштів централізованих фондів МТСБУ, однак ОСОБА_8 не належить до такої категорії осіб, що виключає таку підставу для застосування у даній справі.

У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_10 проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, однак належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно інформації, яка міститься у витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000128 від 18.03.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.286-1 КК України, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 о 11 год. 20 хв. на 211 км автомобільної дороги Р-24 «Татарів - Косів - Коломия - Борщів - Кам`янець-Подільський», неподалік с.Верхняківці Борщівської територіальної громади Чортківського району, водій ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Volkswagen Sharan», д.н.з. НОМЕР_2 та рухаючись у напрямку м.Борщів, виїхав на смугу зустрічного руху, допустив зіткнення з автомобілем «Citroen Jumpy», д.н.з. НОМЕР_1 , який під керуванням ОСОБА_7 рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП, водій ОСОБА_8 та пасажири автомобіля «Citroen Jumpy» ОСОБА_9 та ОСОБА_11 загинули, а водій ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження.

Внаслідок ДПТ, загинув пасажир автомобіля «Citroen Jumpy», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 , що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №459208, копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Борщівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано - Франківськ) 25.03.2021 року.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, свідоцтв про народження дітей та свідоцтва про одруження позивачки ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_9 на час смерті перебував у шлюбі із позивачкою ОСОБА_4 та був батьком дочки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 .

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Volkswagen Sharan», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 на момент ДТП застрахована не була.

20.05.2021 року представник позивачів по довіреності ОСОБА_12 подав МТСБУ повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а також заяви на виплату страхового відшкодування, пов`язаного з виплатою моральної шкоди позивачам, як дружині та, відповідно, дітям загиблого, у розмірі по 24000.00 грн. кожному, що підтверджується відповідними заявами, доданими до позовної заяви.

У відповідь на зазначені заяви, відповідачем надіслано листа за №3-01-а/19791 від 03.06.2021 року, в якому зазначено, що відповідно до підпункту «а» пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом (далі - ТЗ), власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Крім цього зазначено, що в МТСБУ відсутні підстави для виплати моральної шкоди, оскільки згідно пункту 27.3 статті 27 Закону така шкода відшкодовується у випадках, передбачених підпунктом «г» статті 41.1 та підпункту «в» пункту 41.2 статті 41.

Відповідно до п.27.4 ст.27 Закону, МТСБУ здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання МТСБУ документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, у зв`язку з чим, просив надати до МТСБУ копію свідоцтва про смерть, завірену нотаріально та оригінали документів, що підтверджують витрати на поховання.

Також зазначив, що для прийняття рішення щодо відшкодування шкоди МТСБУ необхідно отримати завірений належним чином документ складений відповідною повноважною установою (вирок суду, постанова про відмову в порушенні кримінальної справи), що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП. Після отримання зазначених вище документів МТСБУ повернеться до розгляду питання щодо відшкодування заподіяної шкоди.

Станом на даний час виплата страхового відшкодування відповідачем не проведена, у зв`язку з чим, представник позивачів, вказуючи на наявність підстав для виплати позивачам, відповідачем страхового відшкодування, звернувся до суду за захистом порушеного права останніх з даним позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно ст.26-1 Закону № 1961-ІУ, страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Статтею 27 Закону № 1961-ІУ регулюються питання відшкодування шкоди, пов`язаною із смертю потерпілого.

Зокрема передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.п.27.1- 27.3).

Згідно з пунктом 39.1 статті 39 Закону № 1961-IV МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Закон № 1961-IV чітко визначає умови, за яких МТСБУ здійснює відшкодування страхових коштів.

Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закон № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

За положеннями підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону (учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом);

ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

в) транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат «Зелена картка», що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка».

Регламентні виплати, зазначені у підпунктах «а» та «в» цього пункту, розподіляються рівними частками між повними членами МТСБУ.

Звертаючись до суду із даним позовом позивачі посилалися на те, що на момент скоєння ДТП водій ОСОБА_8 , з вини якого сталася ДТП, не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а тому просили з МТСБУ стягнути моральну шкоду.

Апеляційний суд наголошує, що обов`язок МТСБУ відшкодувати позивачам моральну шкоду на підставі п. 27.3 статті 27 Закону № 1961-IV можливий лише за наявності певних умов. Право на відшкодування позивачам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 моральної шкоди у зв`язку зі смертю чоловіка та батька - ОСОБА_9 внаслідок ДТП за рахунок МТСБУ не є абсолютним.

Судом правильно встановлено, що на момент прийняття оскаржуваного судового рішення даних щодо встановлення вини ОСОБА_8 у ДТП відповідним судовим рішенням надано не було.

Більше того, колегія суддів зазначає, що ні в позовній заяві та ні в апеляційній скарзі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не вказують, який підпункт «г», «ґ» пункту 41.1 чи підпункт «в» пункті 41.2 статті 41 Закон № 1961-IV служить підставою для відшкодування позивачам моральної шкоди.

Оскільки з матеріалів справи не вбачається, що винний у ДТП ОСОБА_8 мав спеціальний статус особи, передбачений п.13.1 ст.13 Закону № 1961-IV (п.п. «г» п.14.1), або існувала інформація про те, що недостатньо коштів та майна страховика - учасника МТСБУ (п.п. «ґ» п.14.1), або шкода заподіяна транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат «Зелена картка» (п.п. «в» п.41.2), суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення з МТСБУ на їх користь відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю чоловіка та батька - ОСОБА_9 внаслідок ДТП.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у позовній заяві, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 16 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови - 12 червня 2023 року.

Головуючий

Судді