Справа № 752/8458/23
Провадження № 2/752/4829/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 серпня 2023 року місто Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Ольшевської І.О.,

за участю секретаря судових засідань Стороженко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в судове засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Штокало Тарас Володимирович, до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», третя особа ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в особі свого представника Штокало Тараса Володимировича , звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» та просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальні збитки в розмірі 109 558,99 гривень та судові витрати в розмірі 26 095,59 грн., обґрунтовуючи позовні вимоги наступним.

09.07.2021 року о 13год. 40 хв. ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124КУпАП, а саме: керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN, державний номерний знак НОМЕР_1 , по автодорозі М-05 Київ-Одеса 19 км, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем TOYOTA RAV4, державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався попереду, в результаті автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відповідно до постанови Києво-Святошинсьюго районного суду Київської області від 20.09.2021 року у справі 369/9900/21 встановлено, що водій ТЗ марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 (VIN код НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 є відповідальним за спричиненні внаслідок ДТП збитки. Цивільно-правова відповідальність водія ТЗ марки "Volkswagen", д.н.з. НОМЕР_4 (VIN код НОМЕР_3 ), на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-204531409. Листом від 06.12.2021 року за вихідним номером 1256 ТОВ «Страхова група «Оберіг» відмовлено ОСОБА_1 , у здійсненні виплати страхового відшкодування. Рішення ТОВ «Страхова група «Оберіг» мотивовано тим, що із відповіді Державної митної служби України щодо перетину митного кордону України транспортним засобом Volkswagen Golf н.з. НОМЕР_4 (VIN-code НОМЕР_5 ) вбачається, що вищезазначений транспортний засіб ввезено не ОСОБА_2 , а відтак, останній не мав права користуватися транспортним засобом Volkswagen Golf н.з. НОМЕР_4 (VIN-code НОМЕР_5 ) у зв`язку з чим на час настання ДТП автомобіль Volkswagen Golf н.з. НОМЕР_4 , зазначений в полісі, не може вважатися забезпеченим, а водій ОСОБА_2 не є особою, відповідальність якої застрахована згідно Полісу № ЕР-204531409. Однак, позивач не погоджується із даною відмовою, вважає її протиправною, наданою внаслідок довільного тлумачення норм законодавства України, а тому просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді від 03.05.2023 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання.

09.06.2023р. на адресу суду надійшов відзив представника відповідача ТОВ «СК «Оберіг», яким представник заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначаючи про правомірність відмови страхової компанії у відшкодуванні матеріальної шкоди, оскільки ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», керуючись п. 34.1 ст. 34, п. 56.1 ст. 56 Закону № 1961-IV в рамках проведеного розслідування було отримано відповідь від Державної митної служби Украйни щодо перетину митного кордону України транспортним засобом ТЗ марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_4 (VIN крд НОМЕР_3 ). З наданої відповіді вбачається, що ввезення вказаного ТЗ на митну територію України було здійснено не третьою особою ОСОБА_2 , який керував вказаним транспортним засобом при вищевказаній ДТП. Державною митною службою України у відповіді було також зазначено, що за відомостями з інформаційних баз даних Держмитслужби, останнє переміщення через митний кордон України транспортним засобом марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_4 (VIN код НОМЕР_3 ) здійснювалось 23.11.2017 року за призначенням - в`їзд на митну територію України в режимі «Тимчасове ввезення до 1 року». Станом на 06.10.2021 року (направлення Відповідачем запиту), інформації щодо митного оформлення зазначеного транспортного засобу не виявлена, а також інформація про державну реєстрації зазначеного вище транспортного засобу в уповноважених державних органах та Держмитслужбі відсутня. Отже, на час настання ДТП за кермом ТЗ марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_4 (VIN код НОМЕР_3 ), перебував водій ОСОБА_2 , який не мав права користуватися зазначеним транспортним засобом, у відповідності із чинним законодавством України. Таким чином, на час настання ДТП - ОСОБА_2 не є особою, відповідальність якої застрахована згідно Полісу № ЕР-204531409, а ТЗ марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_4 (VIN код НОМЕР_3 ), зазначений в полісі не може вважатися забезпеченим, оскільки експлуатувався даною особою.

До суду надійшла відповідь на відзив, якою позивач вважає, що доводи, викладені в позовній заяві, жодним чином не спростовані. Позивач вважає, що основним питанням, яке підлягає вирішенню в даній справі, є протиправність відмови відповідача у виплаті матеріальних збитків позивачеві. Щодо даного питання відповідач у відзиві, розуміючи протиправність такого рішення, лише дублює лист від 06.12.2021 про відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування.

Третя особа про відкриття провадження у справі повідомлялась належним чином, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження та примірнику позовної заяви за адресую, яка відома суду.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Так, ОСОБА_2 09 липня 2021 року о 13год.40 хв. вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, а саме: керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN, державний номерний знак НОМЕР_1 , по автодорозі М-05 Київ-Одеса 19 км, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем TOYOTA RAV4, державний номерний знак НОМЕР_6 , який рухався попереду, в результаті автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.09.2021р. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (протокол від 09 липня 2021 року серії ДПР18 № 333455 про адміністративне правопорушення) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень в дохід держави.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 є власником транспортного засобу TOYOTA RAV4, державний номерний знак НОМЕР_6 .

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 13/12-21 від 24.01.2022р. судового експерту Опанасюка О.Є. вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ ОСОБА_1 при пошкодженні автомобіля TOYOTA RAV4, державний номер НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 09 липня 2021 року, станом на дату ДТП, складає: 60056,06 (шістдесят тисяч п`ятдесят шість грн. 06 коп.) грн.

З листа ТДВ «Страхова група «Оберіг» від 06.12.2021 р. вбачається, що позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки на час настання ДТП водій ОСОБА_2 не є особою, відповідальність якої застрахована згідно Полісу № ЕР-204531409, а ТЗ «VOLKSWAGEN GOLF» н.з. НОМЕР_4 (VIN-code НОМЕР_3 ), зазначений в полісі, не може вважатися забезпеченим, оскільки експлуатувався ОСОБА_2 , а не особою якою було тимчасово ввезено ТЗ «VOLKSWAGEN GOLF» на територію України.

Однак зазначене твердження спростовується самим полісом № НОМЕР_7 , з якого вбачається, що ТЗ «VOLKSWAGEN GOLF», номерний знак НОМЕР_8 , 2001 року випуску, є забезпеченим транспортним засобом, а ОСОБА_2 - страхувальником. Строк дії договору з 18.06.2021 р. по 17.08.2021 р. включно.

Тобто, укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з умовами щодо відповідного страхового платежу, що повинен здійснити страхувальник, який є особою, відмінною від тієї, яка тимчасово ввезла автомобіль на територію України з метою використання в особистих цілях, страховик повинен був усвідомлювати ризик тих наслідків, які можуть випливати з укладення такого договору щодо обов`язковості виконання зобов`язання сторонами.

Пунктом 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Згідно висновком Верховного Суду, наданого в постанові від 08.04.2019 у справі № 910/14693/17 за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Виходячи з положень статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик (ТДВ «СГ «Оберіг») на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. При цьому, на думку суду, при укладанні ТДВ «СГ «Оберіг» з ОСОБА_2 страхового полісу, страховик здійснював розумну обачність, уклавши його, а тому саме на страховика покладаються певні обов`язки з виконання даного полісу при настанні страхового випадку.

Доводи ТДВ «СГ «Оберіг» про відсутність ОСОБА_1 права на отримання страхового відшкодування у зв`язку з неправомірним володінням ОСОБА_2 транспортним засобом є необґрунтованим.

Таким чином, деліктне зобов`язання заподіювача шкоди виникло з факту завдання шкоди й буде припинено належним виконанням відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі.

А тому суд бере до уваги надані позивачем докази.

Суд виходить з того, що позивач має право на повне відшкодування завданої йому шкоди, яка полягає в пошкодженні майна (автомобіля).

Розмір шкоди визначається за дійсною вартістю відновлювального ремонту, і якщо для його проведення необхідна заміна певних деталей, які відновити у інший спосіб неможливо чи недоцільно чи які не можуть бути відремонтовані, - то потерпілий має право і на відшкодування таких витрат (без урахування зносу окремих деталей), що в цілому відповідає принципу повного відшкодування і захисту прав власника пошкодженої речі.

Позивачем визначений розмір шкоди, завданої внаслідок ДТП, на підставі висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 13/12-21 від 24.01.2022 р., у розмірі 60056,06 грн., при цьому представником відповідача у заперечення вказаного розміру відшкодування у відзиві зазначено, що експертом неправомірно включено до даного розміру суми ПДВ.

Дійсно, висновок експерта містить посилання про те, що калькуляція відновлювального ремонту складена за допомогою програмно-технічного комплексту «AudaNet», у якій врахована вартість ПДВ 20%.

При цьому матеріали справи не містять відомостей про відновлювальний ремонт автомобіля TOYOTA RAV4.

Отже, розрахунок страхового відшкодування здійснюється судом із урахуванням ст. 36.2 Закону України якою встановлено, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

За результатами проведеного експертного дослідження експертом складено висновок про розмір матеріального збитку у сумі 60056,06 грн. з ПДВ, тому на користь позивача з відповідача підлягає до стягнення суму у розмірі (60056,06 - (60056грн. 06 коп.*20%) = 48044 грн. 85 коп.), оскільки, позивачем не надано документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту, наприклад, акту виконаних робіт, квитанції до прибуткового ордеру, рахунку-фактури тощо.

При цьому суд враховує, що розмір страхового відшкодування має бути зменшений на розмір франшизи, визначеній у полісі, а саме на 2500 грн.

Тобто, за розрахунком суду, відповідач мав би відшкодувати позивачу спричинену матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, яка відбулась 09.07.2021, у розмірі 45 544,85 грн.

Відповідно до ст. 988 ЦК України та ст. 20 Закону України Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк встановлений договором.

Матеріали справи не містять копії договору страхування, укладеного ТДВ «СГ «Оберіг» та ОСОБА_2 , а тому суд не має можливості встановити строк, протягом якого ТДВ «СГ «Оберіг» має зобов`язання здійснити виплату страхового відшкодування, а тому розрахунок відповідальності за прострочення сплати грошового зобов`язання буде проведений з наступного дня за днем відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування тобто з 07.12.2021р по день звернення до суду із указаним позовом тобто 28.04.2023 р.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 36.5 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплат страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Отже, за розрахунком складеним судом за прострочення виплати страхового відшкодування позивачу, з відповідача слід стягнути: інфляційні витрати у розмірі 14 338,47 грн.; 3% річних у розмірі 1 901,65 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення пені.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму.

Аналіз норм ст. 266 та ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Отже, пеня за прострочення виконання зобов`язання по сплаті страхового відшкодування має розраховуватись за останні 12 місяців, тобто з 28.04.2022 року по 28.04.2023 року та складатиме суму у розмірі 21 487,19 грн. в межа строку позовної давності до основної вимоги.

З огляду на це, загальна сума яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає суму в розмірі 83272,16 грн., що є 76,01 % від заявлених позовних вимог.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, враховуючи що судом позов задоволений у частині 76,01 % від заявлених вимог, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 832,77 грн.

Поряд із цим, позивачем заявлений розмір інших судових витрат, зокрема оплату за проведення експертного автотоварознавчого дослідження щодо вартості матеріального збитку, завданого позивачу при пошкодженні автомобіля TOYOTA у розмірі - 5000 грн., що підтверджено квитанцією про оплату від 12.01.2022 р. та витрат на професійну правничу правову допомогу у розмірі 20000 грн., що підтверджується:

копією Договору про надання необхідної юридичної допомоги від 01.12.2021 року укладеного між ОСОБА_1 , та Штокало Т.В. ;

копією Акту приймання-передачі послуг від 14.06.2023 року за Договором про надання необхідної юридичної допомоги від 01.12.2021 року укладеного між ОСОБА_1 , та Штокало Т.В. ;

копією квитанції про оплату № 212419995 згідно Акту приймання-передачі послуг від 14.06.2023 року за Договором про надання необхідної юридичної допомоги від 01.12.2021 року.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що відповідачем зроблено не було.

Разом з тим, фіксація розміру гонорару відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в Постанові від 20 січня 2021 року по справі № 357/11023/18 (провадження № 61-18258св19), у якій зазначено, що «… саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності».

У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131св19 судом також зроблено висновок про те, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Враховуючи, що розмір судових витрат підтверджений належними доказами, відповідач не оспорив розміру понесених позивачем судових витрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати, однак в порядку п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто (20000+ 5000)*76,01%= 19 002,5 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 80, 81, 89, 141, 263-268, 280, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Штокало Тарас Володимирович, до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», третя особа ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на користь ОСОБА_1 45 544 (сорок п`ять тисяч п`ятсот сорок чотири) грн. 85 коп. - страхового відшкодування; 14 338 (чотирнадцять тисяч триста тридцять вісім) грн. 47 коп. інфляційних витрат; 1901 (одна тисяча дев`ятсот одна) грн. 65 коп. - три відсотки річних; 21487 (двадцять одна тисяча чотириста вісімдесят сім) грн. 19 коп. пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ; 832 (вісімсот тридцять дві) грн. 77 коп. - судового збору; 19002 (дев`ятнадцять тисяч дві) грн.. 5 коп. - витрат пов`язаних із розглядом справи, що загалом становить суму в розмірі 103107 (сто три тисячі сто сім) грн. 43 коп.

3. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», місцезнаходження вул. Васильківська, 14, м. Київ, 03040, код за .

Третя особа: ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено та підписано 29.08.2023 р.

Суддя І.О. Ольшевська