Ухвала

Іменем України

27 березня 2023 року

місто Київ

справа № 533/594/16-ц

провадження № 61-3178ск23

Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Козельщинська державна нотаріальна контора Полтавської області,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року, постановлену суддею Кривчун Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

ОСОБА_1 у червні 2016 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просив усунути спадкоємця від права спадкування за законом на частину спадкового майна.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням від 08 червня 2017 року Козельщинський районний суд Полтавської області відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Ухвалою від 14 лютого 2019 року Полтавський апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 08 червня 2017 року.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції зробив висновок про відсутність підстав для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, оскільки позивач був належно повідомлений про розгляд цієї справи, будучи присутнім під час проголошення оскаржуваного рішення суду та отримавши його копію, у передбачений законом строк, без наявності будь-яких перешкод та об`єктивних причин, які завадили зверненню до суду з апеляційною скаргою, протягом більш ніж півтора року своїм правом на оскарження судового рішення не скористалися, відомостей про виникнення будь-яких обставин непереборної сили не надав.

Суд апеляційної інстанції не встановив правових підстав для відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 08 червня 2017 року.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 02 березня 2023 року із застосуванням засобів поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Узагальнені доводи осіб, які подали касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується тим, що суд апеляційної інстанції не врахував перебування ОСОБА_1 на лікуванні у зв`язку із контузією, яку він отримав під час захисту територіальної цілісності України у Донецькій області у період з 2016 року до 2017 року. Заявник стверджує, що він перебував на лікуванні у військовому госпіталі у м. Дніпрі, а згодом у м. Одесі.

На переконання заявника, зазначені обставини є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а тому вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з таких підстав.

Обставини, встановлені судом під час вирішення питання відкриття апеляційного провадження

Вирішуючи питання відкриття апеляційного провадження, апеляційний суд зазначив, що відповідно до журналу судового засідання, який є у матеріалах справи № 533/594/16-ц, ОСОБА_1 був присутнім під час оголошення оскаржуваного рішення в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції констатував, що апеляційну скаргу заявник - ОСОБА_1 - подав після спливу більше ніж одного року з дня складення повного тексту рішення суду першої інстанції. Заявник в апеляційній скарзі не навів виключних обставин, визначених частиною другою статті 358 чинного ЦПК України.

Згідно з матеріалами справи копію повного тексу рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 08 червня 2017 рокуОСОБА_1 отримав 12 червня 2017 року.

Право, застосоване судом

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.

Такий висновок Верховний Суд зробив з огляду на таке.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Щодо правил оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за положеннями ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення рішення судом першої інстанції

Згідно з підпунктом 13 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У підпункті 9 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII) зазначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, судові рішення, що ухвалені до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, однак до порядку розгляду таких скарг застосовуються правила, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За правилами частини першої статті 292 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення суду першої інстанції, далі - ЦПК України 2004 року) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Частиною третьою статті 297 ЦПК України 2004 року визначено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження. Незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області постановлене 08 червня 2017 року, отже останнім днем строку апеляційного оскарження цього рішення було 18 червня 2017 року.

Ознайомившись із касаційною скаргою, доданими до неї матеріалами та рішеннями суду, наявними у Єдиному державному реєстрі судових рішень, Верховний Суд зробив висновок, що ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції 08 червня 2017 року та був присутнім під час оголошення рішення, міг самостійно вживати відповідні процесуальні дії з метою забезпечення своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції з відповідною скаргою.

Суд констатує, що заявник раніше 19 січня 2019 року до суду апеляційної інстанції не звертався, будь-яких дій щодо своєчасно оскарження рішення суду першої інстанції не вживав, належно обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження не надавав.

Щодо правил оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за положеннями ЦПК України в редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК Україні).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Частиною четвертою статті 357 ЦПК України встановлено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Верховний Суд зробив висновок, що наведені судом апеляційної інстанції доводи про наявність підстав та доказів вважати, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, є належними та такими, що відповідають дійсності.

Відповідно до статті 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу самостійно цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою із пропуском строку на апеляційне оскарження, наведені заявником причини пропуску строку, які спростовано матеріалами справи, визнав неповажними та відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Суд апеляційної інстанції встановив, що матеріали справи містять докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 був присутнім під час оголошення оскаржуваного рішення суду першої інстанції. У зв`язку з наведеним суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що заявник не виконав свій процесуальний обов`язок добросовісно здійснювати надані процесуальні права та обов`язки, оскільки протягом тривалого періоду часу, починаючи від 12 червня 2017 року (тобто більше 1, 5 року), не скористалася можливістю своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд погодився з висновком апеляційного суду, що ОСОБА_1 , який знав про розгляд справи в суді першої інстанції, не виконав свій процесуальний обов`язок добросовісно здійснювати надані процесуальні права та обов`язки, оскільки протягом тривалого періоду часу (більше 1, 5 року), не скористалася можливістю своєчасно звернутися до суду апеляційної інстанції, хоча така існувала.

З врахуванням викладеного, Суд зробив висновок, що ОСОБА_1 порушив процесуальні строки реалізації своїх повноважень, знаючи про розгляд справи у суді першої інстанції та не цікавлячись його результатами, не подав до апеляційного суду апеляційну скаргу в межах розумних строків оскарження. В результаті такої бездіяльного ставлення до реалізації своїх процесуальних повноважень заявник пропустив строк на апеляційне оскарження рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 08 червня 2017 року.

Отже, обставини, якими ОСОБА_1 обґрунтовує поважність причин пропуску процесуального строку, є такими, що не свідчать про наявність дійсних істотних перешкод чи труднощів, підтверджених достатніми та належними доказами, для звернення з апеляційною скаргою у строки, визначені ЦПК України. Такі доводи не свідчать про наявність одного із двох винятків, за наявності яких суд може поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, який становить більше року, тобто, неповідомлення про розгляд справи або внаслідок виникнення обставин непереборної сили, які зумовили пропуск строку для подання апеляційної скарги, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК України.

Непереборною силою є надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності особи обставина, яку вона хоча і могла передбачити, але не могла попередити. До таких обставин, як правило, відносяться стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі тощо) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не є звичайною обставиною, яка хоча і може спричинити певні труднощі для особи, але не виходить за певні розумні рамки, тобто це має бути екстраординарна подія, яка не є звичайною.

Зазначені ОСОБА_1 обставини не свідчать про наявність обставин непереборної сили, що зумовили пропуск строку на апеляційне оскарження рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 08 червня 2017 року, тому суд апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги здійснив оцінку зазначених заявником обставин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, дійшов правильного висновку, що наведене не свідчить, що такі обставини виникли внаслідок непереборної сили, та підставно відмовив у відкритті апеляційного провадження.

У наведеній правовій ситуації з метою вирішення процесуального питання допуску до апеляційного оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції повинен враховувати, оцінювати та перевіряти наведені заявником виняткові обставини, які зумовили надзвичайно тривалий пропуск строку звернення із касаційною скаргою, тобто ті обставини, які визначені виключно у частині третій статті 358 ЦПК України.

Отже, апеляційна скарга не містить доводів та обґрунтування, що пропуск ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження відбувся внаслідок виникнення обставин непереборної сили або що заявника не повідомлено про розгляд справи.

Виключно встановлення таких винятків могло бути підставою для відкриття апеляційного провадження. Оскільки наявність таких винятків не доведена ОСОБА_1 , тому апеляційний суд правомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Загальні висновки

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція); якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини

(далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

З урахуванням наведеного, Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 лютого 2017 року є необґрунтованою.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 2 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Козельщинська державна нотаріальна контора Полтавської області про усунення спадкоємця від права спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак