Номер провадження: 22-ц/813/2032/23
Справа № 522/4029/21
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Цюри Т.В.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Комлевої О.С.,

За участю секретаря судового засідання: Трофименко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду від 22 вересня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною, відшкодування моральної та матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

09 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною, відшкодування моральної та матеріальної шкоди (а.с.1-11).

22 вересня 2021 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси узадоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління держгеокадастру в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною, відшкодування моральної та матеріальної шкоди відмовлено (а.с.183-192).

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд рішення першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог позивача (а.с.195-197а).

01 листопада 2021 року Одеським апеляційним судом отримано пояснення до апеляційної скарги від ОСОБА_1 . Апелянт вказує, що при наборі апеляційної скарги стався збій в комп`ютері та частина тексту пропала, саме тому ним подано вказані доповнення. Апелянт викладає положення, зазначені в Порядку ведення Державного земельного кадастру щодо закриття Поземельної книги та вказує, що на підставі викладеного судове рішення не може вважатися таким, що відповідає вимогам матеріального права. (а.с.202-202а).

14 грудня 2021 року Одеським апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу від Головного управління Держгеокадастру в Одеській області. У поданому відзиві відповідач вказує, що Головне управління належним чином та в повному обсязі виконало зобов`язання шляхом скасування державної реєстрації вищезазначених земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідач вважає, що ним виконано всі судові рішення, які вказує апелянт в своїй апеляційній скарзі. Відповідач зауважує, що відсутність у позивача Витягу із Державного земельного кадастру або Інформаційної довідки про скасування державної реєстрації земельних ділянок, які на думку позивача мають бути видані, не перешкоджає йому у реалізації права на отримання кадастрового номеру на належну йому земельну ділянку. Відповідачем також наголошується на безпідставності вимог щодо стягнення моральної шкоди через ненадання позивачем доказів, що саме діями чи бездіяльністю відповідача йому завдано моральних страждань та не надано будь-яких медичних довідок, тощо. З огляду на вказане, відповідач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін (а.с.209а-210в).

10 січня 2022 року Одеським апеляційним судом отримано відповідь на відзив від ОСОБА_1 в якій апелянт вказує, що саме суд створює правову колізію, оскільки поновити державну реєстрацію земельних ділянок неможливо, а визнати процедуру скасування державної реєстрації та перенесення земельних ділянок до архівного шару протиправним (для мотивування скасування судового рішення) є суттю позову по даній справі. Апелянт наголошує, що ним буде подано новий позов щодо процедури скасування державної реєстрації земельних ділянок за наслідками розгляду апеляційної скарги, що, на думку апелянта, і є доказом матеріальних втрат та моральних страждань ОСОБА_1 (а.с.217-219).

В судове засідання, призначене на 23 травня 2023 року об 14 год 50 хв, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується довідками, наявними в матеріалах справи.

23 травня 2023 року Одеським апеляційним судом отримано заяву ОСОБА_1 , в якій апелянт просить суд розгляд його апеляційної скарги проводити без участі апелянта, також просить суд взяти до уваги пояснення до апеляційної скарги, направлені ним раніше та які викладає в тексті поданої заяви.

На адресу апеляційного суду надійшла заява представника Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з проханням про перенесення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні.

Дослідивши отримане клопотання, колегія суддів приходить до висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 372 ЦПК України, апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

При цьому суд враховує, що відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

При цьому слід зазначити, що розгляд справи неодноразово відкладався,

Таким чином, приймаючи до уваги розумний строк розгляду апеляційної скарги на рішення суду, неодноразове відкладення розгляду справи за клопотаннями учасників справи, керуючись вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представника відповідача, який своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, жодних доказів неможливості приймати участь у розгляді справи останнім не надано. Слід також зазначити, що відповідач на момент ухвалення судового рішення вже подав свої заперечення на апеляційну скаргу.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем вимоги судів, викладені в рішеннях від 28.11.2019 року та від 13.07.2020 року, були виконанні у повному обсязі та станом на 09.03.2021 року (день подання даного позову) бездіяльності відповідача щодо невиконання відповідних рішень судом не встановлено. Також судом вказано, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів щодо підтвердження завдання йому майнової та моральної шкоди з боку відповідача, відсутність таких доказів була підтверджена ним у судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає вірними вказані висновки суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що звертаючись із позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що у 2008 році успадкував від своєї матері дві земельні ділянки АДРЕСА_1 на підставі держактів від 1998 року. Вказував, що у 1998 році кадастрових номерів на земельні ділянки не було, та з 2009 року він не може отримати кадастрові номери на свої земельні ділянки, тому як був виділений перетин його земельної ділянки із земельними ділянками суміжних сусідів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Для усунення перетину потрібно було скасувати державну реєстрацію права власності на земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вказував, що численними рішеннями судів із 2012 року по 2020 рік, Держкомзем в Одеській області було зобов`язано скасувати державну реєстрацію державних актів на земельні ділянки вищевказаних осіб. Проте, за період із 2012 по 2014 рік Держкомзем вказані рішення не виконав, та після його реорганізації Держгеокадастр також не виконує вказані рішення судів, через що позивач не може отримати кадастрові номери на свої успадковані земельні ділянки, не може їх розпоряджатись, чи вважає йому нанесена значна матеріальна та моральна шкоди.

Повністю скасування державної реєстрації земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відбулось лише в січні 2021 року, про що позивачу стало відомо з усної заяви керівника ГУ Держгеокадастру в Одеській області Кукол Л.М.. Письмових відомостей відповідач позивачу не надав, у зв`язку з чим позивач вважав, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 року (справа №2а-9639/10/1570) та постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2020 року (справа №815/4221/14) не виконані і досі, а у державному земельному кадастрі до 05.01.2021 року через бездіяльність відповідача були чинними межі, площі, конфігурація, кадастрові номер, державна реєстрація земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Через невиконання відповідачем виконавчих проваджень, на виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 26.02.2021 року по справі №522/2825/21 Приморським ВП у м. Одеса ГУНП в Одеській області 04.03.2021 року було відкрито кримінальне провадження № 0000280 щодо начальника Головного управління держгеокадастру в Одеській області за фактом злочину проти правосуддя.

За викладеного, позивач звернувся до суду з дійсним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що Одеським окружним адміністративним судом 20 вересня 2012 року прийнято постанову по адміністративній справі №2а-9639/10/1570 про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , а саме:

-Зобов`язано відділ Держкомзему у Біляївському районі Одеської області скасувати в Поземельній книзі та в Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі в паперовому вигляді, державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 701678 від 10 грудня 2008 року на ім`я ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 за реєстраційним номером № 01.08.516.00427;

-Зобов`язано державне підприємство «Центр Державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії ДП «Ценр державного земельного кадастру» внести до державного земельного кадастру в електронному вигляді відомості щодо скасування у Поземельній книзі та в Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі в електронному вигляді державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 701678 від 10 грудня 2008 року на ім`я ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 за реєстраційним номером № 01.08.516.00427 у відповідності до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі».

Ухвалою суду від 28 листопада 2019 року ( №9639/10/1570) заяву ОСОБА_1 про встановлення або зміну способу або порядку виконання судового рішення задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Одеській області внести до Державного земельного кадастру та до Поземельної книги, що є його документом, відомості про недійсність державного акту серії ЯЖ № 701678 від 10 грудня 2008 року, виданого на ім`я ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером №01.08.516.00427. та кадастровим номером :05:001:0623.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Одеській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0623 та місцем розташування: АДРЕСА_1 у Державному земельному кадастрі.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2020 року (справа №9639/10/1570) ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року про заміну сторони у виконавчому провадженні - залишити без змін.

Також судом встановлено, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2014 року по справі №815/4221/14 позов ОСОБА_1 було задоволено, а саме:

-зобов`язано Відділ Держземагенства України у Біляївському районі Одеської області скасувати в Поземельній книзі та в книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі в паперовому вигляді, державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га серії ЯА №288246, виданого 16 травня 2005 року на ім`я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , за реєстраційний номером №01 травня 516.00114, та державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,075 га для ведення особистого селянського господарства, серії ЯА №288247, виданого 16 травня 2005 року на ім`я ОСОБА_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за реєстраційний номером №01 травня 516.00115.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2020 року (справа №815/4221/14) (а.с.46-52) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2020 року в частині, якою відмовлено у задоволені заяви про встановлення або зміну способу або порядку виконання рішення скасовано. Прийнято в вказаній частині нове рішення, яким зобов`язано Головного управління Держгеокадастру в Одеській області скасувати державну реєстрацію земельних ділянок у Державному земельному кадастрі за кадастровими номерами :05:001:0046; :05:001:0047 та місцем розташування: АДРЕСА_1 .. У решті ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2020 року залишено без змін.

Відповідно до наявних в матеріалах справи інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно земельних ділянок з кадастровими номерами:

- від 20.05.2021 року за № 257404476 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0046, пл. 0,25 га, за адресою Августівська сільська рада Біляївського район, Одеська область на підставі рішення Біляївського районного суду від 05.06.2014 року у справі № 1506/5538/2012 державну реєстрацію скасовано 06.06.2018 року;

- від 20.05.2021 року за № 257404832 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0047, пл. 0,0746 га, за адресою Августівська сільська рада Біляївського район, Одеська область на підставі рішення Біляївського районного суду від 05.06.2014 року у справі № 1506/5538/2012 державну реєстрацію скасовано 07.06.2018 року;

- від 20.05.2021 року за № 257403541 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0623, пл. 0,25 га, за адресою Августівська сільська рада Біляївського район, Одеська область на підставі рішення Біляївського районного суду від 15.02.2012 року державну реєстрацію скасовано 13.07.2020 року.

Відповідно до даних Державного земельного кадастру вказанні земельні ділянки з кадастровими номерами :05:001:0046, :05:001:0047, які розташовані на території АДРЕСА_1 , та земельна ділянка :05:001:0623, розташована на території АДРЕСА_2 , знаходяться в архіві.

Звертаючись до суду з позовом, а в подальшому аргументуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилався на бездіяльність відповідача у тривалому та свідомому невиконанні постанов П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2020 року по справі №2а-9639/10/1570, від 13.07.2020 року у справі № 815/4221/14 та ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 року у справі №2а-9639/10/1570 протиправною.

У поданій апеляційній скарзі апелянтом наголошено на тому, що судом першої інстанції не досліджено вищевказані судові рішення про скасування державної реєстрації земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і саме в цьому полягає неуважність суду.

Відхиляючи вказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх неспроможними з огляду на те, що з тексту судового рішення напряму вбачається аналіз вищенаведених судових рішень щодо зобов`язань відповідача вчинити певні дії. Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Апеляційний суд наголошує на наявності в матеріалах справи інформаційних довідок, відповідно до яких записи про державну реєстрацію земельних ділянок, зазначених позивачем, було скасовано на підставі судових рішень, які позивач вважає невиконаними.

Крім того, відповідно до даних Державного земельного кадастру, дані земельні ділянки знаходяться в архіві. Будь-яких доводів щодо незаконного переведення земельних ділянок в архів або неправомірності такого переведення апелянтом не надано.

Про факт скасування державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі ОСОБА_1 було повідомлено листом Головного управління від 11.02.2021 року вих. № Д-7/0-14/6-21, який було долучено самим позивачем до позову (а.с.67), що також визнано позивачем під час судового засідання, вказане вбачається з матеріалів справи.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що Головне управління належним чином та в повному обсязі виконало зобов`язання шляхом скасування державної реєстрації вищевказаних земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Колегія суддів наголошує, що відомості про земельну ділянку наразі є відкритими та загальнодоступними, крім випадків, передбачених зазначеним Законом, та надаються, зокрема у формі витягів з Державного земельного кадастру.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, отримати витяг з Державного земельного кадастру ОСОБА_1 може у письмовій або електронній формі. Для цього слід звернутися до державного кадастрового реєстратора, адміністратора центру надання адміністративних послуг або уповноваженої посадової особи виконавчого органу місцевого самоврядування та подати такі документи:

1) заяву (у паперовій або електронній формі) за формою згідно з додатком 42 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (далі Порядок);

2) документ, що підтверджує оплату послуг з надання витягу з Державного земельного кадастру або засвідченої копії документа Державного земельного кадастру та витягу з нього (крім випадків, визначених пунктом 165 Порядку);

3) документ, що підтверджує повноваження діяти від імені заявника (у разі подання заяви уповноваженою заявником особою).

Також суд погоджується з судом першої інстанції із приводу того, що відсутність у позивача витягу з Державного земельного кадастру або інформаційної довідки про скасування державної реєстрації земельної ділянок, не перешкоджають йому реалізації права на отримання кадастрового номера на належну йому земельну ділянку.

В свою чергу, апелянт вважає, що невиконання вищенаведених судових рішень полягає у ненаданні йому Витягу або Інформаційної довідки з Державного земельного кадастру.

Вказані посилання апелянта на обов`язок Головного управління надати йому Витяг з Державного земельного кадастру або Інформаційну довідку з підписом і печаткою кадастрового реєстратора у якості підтвердження скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі є безпідставним виходячи із наступного.

Так, згідно п.114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, відомості про земельну ділянку у разі скасування її державної реєстрації: - набувають статусу архівних за рішенням Державного кадастрового реєстратора; - відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи; - зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно разом із відомостями про відповідного Державного кадастрового реєстратора, дату та час набуття статусу архівних такими відомостями.

Тому, оскільки державну реєстрацію земельних ділянок було скасовано, вони набули статусу архівних та відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних системи.

Слід наголосити, що відповідно до положень про Державний земельний кадастр, відсутність у ОСОБА_1 витягу із Державного земельного кадастру або Інформаційної довідки не перешкоджає йому в отриманні кадастрового номера на належну йому земельну ділянку.

Як вбачається з матеріалів справи, підтвердженням скасування державної реєстрації є відсутність земельних ділянок на Публічній кадастровій карті Державного земельного кадастру та листом Головного управління від 11.01.2021 року №Д-7/0-14/6-21.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що на час подання позовної заяви позивачем, відсутнє порушення прав ОСОБА_1 з боку Головного управління Держгеокадастру так як вбачається повне виконання судових рішень щодо зобов`язання вчинити певні дії стосовно скасування державної реєстрації земельних ділянок.

Тому, апеляційний суд не вбачає правових підстав для скасування судового рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача.

Щодо вимог про стягнення моральної та матеріальної шкоди слід зазначити наступне.

Так, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що невиконанням судових рішень йому завдано моральних страждань та матеріальну шкоду та просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн та матеріальну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Вказані вимоги є необґрунтованими, а доводи апеляційної скарги в цій частині не мотивовані з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно до положень ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Загальними умовами відповідальності за завдану шкоду є наявність такої шкоди, при цьому, доведення наявності такої шкоди та її розміри покладається на потерпілого.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, судом враховується, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власної ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Викладене узгоджується з правовими висновками, висловленими у постановах Великої палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі №383/596/15 та від 29.05.2019 року у справі №522/1021/16-ц.

При визначенні розміру компенсації моральної шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Апеляційний суд зауважує, що позивачем не було зазначено з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується, а також не пояснено в чому конкретно проявилися моральні страждання, що саме спричинило йому такі страждання і в чому проявляється взаємозв`язок з протиправними, на думку позивача, діями відповідача.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що сам ОСОБА_1 зазначив, що не надає суду будь-яких викладок, розрахунків та медичних довідок на підтвердження завданої шкоди.

Крім того, наявність доведеного факту виконання Головним управлінням Держгеокадастру в повному обсязі рішень судів щодо спірних земельних ділянок, виключає можливість завдання відповідачем моральної та матеріальної шкоди.

Приписами частин 1-4 статті 12, частин 1,6 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції повно та неупереджено досліджено всі наявні відомості та подані докази і ґрунтуючись на засадах рівності та справедливості, прийняте законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на вищевикладене апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, а тому підстави для скасування рішення відсутні.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Тому, так як апеляційний суд не вбачає порушень матеріальних та процесуальних норм права і з огляду на вказане, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду від 22 вересня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною, відшкодування моральної та матеріальної шкоди залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09.06.2023 року.

Головуючий суддя Цюра Т.В.

Судді: Сєвєрова Є.С.

Комлева О.С.