Справа № 161/3608/23
Провадження № 2/161/1723/23
У Х В А Л А

29 березня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Коржик Н.В.

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Луцьку заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Терлецького О.М. про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради, Виробничого управління житлово-комунального господарства с. Княгининок Луцького району Волинської області про визнання недійсним і скасування рішень, припинення речового права та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває вищевказана цивільна справа № 161/3608/23, предметом якої є: визнання недійсним і скасування рішення Луцької міської ради № 30/48 від 30.03.2022 року «Про надання Виробничому управлінню житлово-комунального господарства с. Княгининок Луцького району Волинської області в постійне користування земельної ділянки для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту у с. Милушин Луцького району Волинської області», рішення Княгининівської сільської ради № 64/5.51 від 25.09.2020 року «Про розгляд та затвердження детального плану території земельної ділянки для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту в с. Милушин» та рішення Княгининівської сільської ради № 64/5.52 від 25.09.2020 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту»; припинення речового права постійного користування Виробничого управління житлово-комунального господарства с. Княгининок Луцького району Волинської області на земельну ділянку кадастровий номер :04:001:0040, площею 0,1598 га у селі Милушин, Луцького району, Волинської області; визнання за ОСОБА_1 права приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:001:0040, площею 0,1598 га у селі Милушин, Луцького району, Волинської області.

27.03.2023 року на адресу суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Терлецького О.М. про забезпечення позову. На обґрунтування даної заяви зазначає, що Право на розроблення технічної документації щодо спірної ділянки було надано його довірителю, як учаснику АТО, згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2020 року у справі № 140/2528/19. Разом із тим, починаючи із 2016 року, органи місцевого самоврядування не виконують рішення суду, а тому таке перебуває на примусовому виконанню. Натомість, усі вказані три рішення органу місцевого самоврядування, що є предметом даного спору, прийняті після відкриття 02.06.2020 року виконавчого провадження № 62213666, тобто спрямовані на недопущення виконання судового рішення у справі №140/2528/19. На даний час, на земельній ділянці із кадастровим номером :04:001:0040, площею 0,1598 га у селі Милушин, Луцького району, Волинської області невідомими особами розпочато будівельні роботи. Відтак, забудова спірної земельної ділянки в разі задоволення позову призведе до нових судових процесів, що значно ускладнить виконання рішення суду та набуття і реалізацію права власності позивача на спірну земельну ділянку, а тому є підстави для вжиття заходів забезпечення позову. Враховуючи наведене, просить суд заборонити Луцькій міській раді та Виробничому управлінню житлово-комунального господарства с. Княгининок Луцького району Волинської області здійснювати будь-які земельні та будівельні роботи для облаштування та забудови земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0040.

28.03.2023 року від представника Луцької міської ради надійшли на адресу суду заперечення на вищевказану заяву про забезпечення позову. В обгрунтування своїх доводів останній зазначає, що заявлені стороною позивача заходи забезпечення позову не відповідають приписам процесуального законодавства, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін та за даних фактичних обставин справи є неспіврозмірними із заявленими вимогами, оскільки спричиняють невиправдане обмеження у реалізації відповідачем правомочностей власника та користувача землі за відсутності реальних передумов для висновку про ймовірність утруднення ефективного захисту прав позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечуються накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною 2 ст. 150 ЦПК України передбачено, що суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Забезпечення позову, по своїй суті, застосовується з метою надання гарантії виконання в майбутньому прийнятого судового рішення та виключно в разі такої необхідності, при цьому, такі заходи мають бути співмірними заявленим позивачем вимогам.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі Постанова № 9), - забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою. Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та з урахуванням роз`яснень Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 79, ч. 1 ст. 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Отже, зі змісту ст. ст. 149 та 151 ЦПК України вбачається, що до предмету доказування під час розгляду заяви про забезпечення позову, зокрема входять обставини, які свідчать про те, що невжиття цих заходів може істотно ускладнити чи унеможливити у майбутньому виконання рішення суду.

Суд вказує, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Проте, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не містить жодного обґрунтування наявності обставин, які б свідчили про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також не надає жодних доказів для підтвердження таких обставин, заява обґрунтовується виключно припущеннями, що суперечить ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Зокрема, позивачем до своєї заяви долучено пояснення свідка ОСОБА_2 в яких остання підтверджує проведення певного виду робіт на земельній ділянці, яка знаходиться в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Однак, будь-які докази, які давали б підстави стверджувати, що такі роботи проводяться саме на спірній земельній ділянці матеріали заяви про забезпечення позову не містять.

Суд оцінює критично вищевказані пояснення також з тих міркувань, що ОСОБА_2 не є фахівцем в галузі ремонтно-будівельних робіт, а тому повідомлені нею обставини є виключно її припущенням.

При цьому, суд приймає до уваги положення ст. 41 Конституції України, відповідно до якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Враховуючи вищезазначені положення ст. ст. 149, 150 ЦПК України, відповідні роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України, а також те, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, суд вважає за необхідне у задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-150, 153, 157, 353-354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволені заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Терлецького О.М. про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради, Виробничого управління житлово-комунального господарства с. Княгининок Луцького району Волинської області про визнання недійсним і скасування рішень, припинення речового права та визнання права власності відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала в повному обсязі складена 2 9 березня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська