Номер провадження: 22-ц/813/3120/23
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

23.03.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/10385/19

Номер провадження: 22-ц/813/3120/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

- за участю секретаря судового засідання Власенко С.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката Бороденка Михайла Сергійовича, діючого від імені ОСОБА_2 , про закриття провадження у справі під час розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про позбавлення права користування квартирою, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Донцова Д.Ю. 03 грудня 2019 року об 11 годині 25 хвилині, повний текст рішення складений 05 грудня 2019 року,

встановив:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_2 з 2012 року не проживає у вищевказаній квартирі. Позивач разом із дружиною - ОСОБА_3 постійно проживає у цій квартирі, сплачують комунальні послуги, витрати по утриманню житла. Реєстрація відповідача у спірній квартирі створює позивачу перешкоди в реалізації його прав щодо користування вказаною квартирою та призводить до зайвих витрат по сплаті житлово-комунальних послуг (Т. 1, а. с. 3 - 4).

ОСОБА_2 не надавав до суду першої інстанції відзиву на позов.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2019 року відмовлено в задоволені вищевказаних позовних вимог ОСОБА_1 ..

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про не проживання відповідача за місцем реєстрації понад встановлені статтею 71 Житлового кодексу Української РСР строки. Крім того, ОСОБА_1 не є належним позивачем у справі, оскільки він у позові зазначив, що ОСОБА_4 , яка є відповідальною особою і на ім`я якої відкрито особовий рахунок, померла у 1993 році, проте доказів про смерть ОСОБА_4 суду не надав.

У зв`язку із вказаним, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог (Т. 1, а. с. 71 - 73).

У грудні 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2019 року. Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апелянт обґрунтовує вимоги апеляційної скарги тим, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03.12.2019 року ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

ОСОБА_1 посилається на те, що згідно зібраним доказам, відповідач на спірній житловій площі не проживає більше шести місяців, належних останньому речей в квартирі немає. Суд першої інстанції не в повній мірі визначився з природою спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи (Т. 1, а. с. 76 - 78).

Постановою Одеського апеляційного суду від 15 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Постанова Одеського апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував пояснення позивача та не дослідив належним чином наданий ним письмовий доказ про не проживання відповідача у спірному житлі з січня 2012 року, який не спростований відповідачем. З урахування зазначених доказів, позивач довів належним чином, що відповідач втратив право користування спірним житлом (Т. 1, а. с 115 - 124).

У лютому 2021 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, яку неодноразово уточнював, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 червня 2020 року. Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції (Т. 2, а. с. 2 - 5, 12 - 17, 27 - 31).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2022 року задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_2 .. Постанову Одеського апеляційного суду від 15 червня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова касаційного цивільного суду мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_2 не брав участі у розгляді справи у судах першої та апеляційної інстанцій, належним чином не був сповіщений про розгляд справи та не мав можливості надати докази на спростування позовних вимог (Т. 2, а. с. 97 - 101).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.06.2022 року прийнято до свого провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2019 року та призначено справу до розгляду (Т. 2, а. с. 104).

10.11.2022 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_2 вказує, що наданий позивачем акт про не проживання відповідача у спірній квартирі з 2012 року жодним чином не доводить, що відповідач втратив право користування спірним житлом. У зв`язку із тим, що спірна квартира була приведена у непридатний для проживання стан, ОСОБА_2 був змушений тимчасово проживати у друзів. Проте відповідачем, станом на сьогоднішній день особисто до ЖКС «Порто-Франківський» сплачується вартість обслуговування квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується квитанцією про оплату послуг ЖКС «Порто-Франківський». Іншого житла у відповідача не має (Т. 2, а. с. 120 - 122).

29.11.2022 року від адвоката Бороденка М.С., діючого від імені ОСОБА_2 , надійшло клопотання про закриття провадження у справі. Клопотання обґрунтоване тим, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №522/13164/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи, такою що втратила право на користування житлом. За результатами розгляду справи рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.11.2018 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 19.12.2019 року, в задоволені позову було відмовлено. Представник відповідача зазначає, що предмет і підстави позову, визначені у даній справі, є тими ж самими, що були вказані в обґрунтування позовних вимог у справі №522/13164/17. Тому, з огляду на вказане, просить закрити провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

16.03.2023 року від адвоката Бороденка М.С., діючого від імені ОСОБА_2 , надійшла заява про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.03.2023 року задоволено клопотання адвоката Бороденка М.С., діючого від імені ОСОБА_2 , про розгляд справи в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні адвокат Бороденко М.С., діючий від імені ОСОБА_2 , просив задовольнити клопотання про закриття апеляційного провадження.

Інші учасники справиу судове засідання не з`явились. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки не повідомив, заяв та клопотань щодо відкладення розгляду справи не надходило.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення сторонами своєї правової позиції у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути клопотання про закриття провадження у справі за відсутності її інших учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи клопотання про закриття провадження у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що клопотання адвоката Бороденка М.С., діючого від імені ОСОБА_2 , про закриття провадження не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення змісту пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі допускається за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України», заява № 48553/99, від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, констатовано існування усталеної практики конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява № 24465/04, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Дослідивши клопотання про закриття провадження у справі, перевіривши доводи клопотання, дослідивши матеріали вказаної цивільної справи, колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.11.2018 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 19.12.2019 року, в іншій цивільній справі № 522/13164/17 відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи, такою що втратила право на користування житлом.

Сторонами у справі № 522/13164/17 є: позивач ОСОБА_1 ; - відповідач ОСОБА_2 .

Як встановлено, предметом іншої цивільної справи 522/13164/17 є - визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Підставами, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги у справі №522/13164/17, зазначено, що квартиру АДРЕСА_1 надано 5 серпня 1985 року ОСОБА_4 на склад сім`ї з трьох осіб. Основний квартиронаймач - ОСОБА_4 померла у 1993 році. В квартирі залишилися бути зареєстрованими він, її племінник ОСОБА_1 , та її син, ОСОБА_2 . Посилаючись на те, що з січня 2012 року ОСОБА_2 у квартирі не проживає, участі в утриманні житла не несе, позивач ОСОБА_1 просив на підставі статей 71,72 ЖК України визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом у квартирі АДРЕСА_1 .

На підтвердження позовних вимог позивач надав акт від 14 червня 2017 року про не проживання ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 більше п`яти років. Даний факт підтверджується сусідами та ОСОБА_1 .. Підписи сусідів та ОСОБА_1 посвідчені начальником виробничої дільниці №6 КП ЖКС «Порто-Франківський».

У даній справі № 522/10385/19 учасниками справи є: - позивач ОСОБА_1 ; - відповідач ОСОБА_2 ; - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 .

Предметом спору у цивільній справі 522/10385/19 є - визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги у справі 522/10385/19 тим, що квартиру АДРЕСА_1 надано 5 серпня 1985 року ОСОБА_4 на склад сім`ї з трьох осіб. Основний квартиронаймач - ОСОБА_4 померла у 1993 році. Позивач постійно проживає з дружиною - ОСОБА_3 у спірній квартирі, сплачує комунальні послуги, витрати з утримання житла. Реєстрація ОСОБА_2 у квартирі створює перешкоди в реалізації його прав щодо користування квартирою та призводить до зайвих витрат зі сплати житлово-комунальних послуг. Починаючи з 2012 року відповідач за місцем реєстрації не проживає, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивач надав акт про не проживання від 13 червня 2019 року, завірений начальником виробничої дільниці №6 Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський», згідно з яким ОСОБА_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 з січня 2012 року до часу звернення до суду, його особисті речі у квартирі відсутні.

Колегія суддів звертає увагу заявника, що суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду в постанові від 25 квітня 2019 року по справі №540/406/19 чи мала кількість справ, які є в провадженні суду/судів, ще не є достатньою підставою для того, щоб вважати ці справи типовими. Поняття «аналогічні» вимоги і підстави позову не можна ототожнювати з поняттям «однакові» вимоги і підстави позову. Окрім цього, Верховний Суд в своїй постанові від 22 травня 2019 року у справі №640/7778/18 (провадження № 61-48585св18) зазначив, що закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Отже, з вищевказаного слідує, що у даній справі, яка перебуває в провадженні апеляційного суду, підставами позову, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, охвачений період з 2012 року по 13 червня 2019 рік (відповідно до акту про не проживання), що відрізняється від періоду, який був визначений у попередній справі №522/13164/17, оскільки у вказаній справі період був охвачений з 2012 року по 2017 роки.

З огляду на вищевказане колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання адвоката Бороденка М.С., діючого від імені ОСОБА_2 , про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвала апеляційного суду про відмову у закритті провадження у справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 255, 367, 368, 389, ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ухвалив:

У задоволенні клопотання адвоката Бороденка Михайла Сергійовича, діючого від імені ОСОБА_2 , про закриття провадження у справі відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складений 29 березня 2023 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе