Провадження № 22-ц/802/606/23 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л.В., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділення в натурі частки земельної ділянки, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року позивач ОСОБА_3 звернулася в суд із зазначеним позовом.

Покликалася на те, що на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 липня 2007 року їй належить 1/2 частина будинковолодіння, а саме приміщення за номерами 1-7, 1-8, 1-9, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке розташовано на земельній ділянці загальною площею 0,0649 га, з кадастровим номером :22:121:0012. Іншим співвласником будинковолодіння є відповідач ОСОБА_4 .

Згідно відомостей з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку спірна земельна ділянка з кадастровиим номером :22:121:0012 належить їй ОСОБА_3 та відповідачу ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності.

Також позивач вказувала, що вона провела добудову до виділеної їй судом частини житлового будинку приміщення за номерами 1-10, 1-11, 1-12, 1-13, 1-14, яку не може зареєструвати, оскільки відповідач чинить їй у цьому перешкоди.

Добровільно провести поділ зазначеної земельної ділянки в натурі у рівних частках відповідач ОСОБА_4 не бажає і це є причиною існуючого між ними спору з приводу виділення в натурі земельної ділянки та припинення режиму спільної сумісної власності на неї.

У зв`язку із наведеним позивач ОСОБА_3 , уточнивши позовні вимоги, просила суд припинити режим спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0649 га, з кадастровим номером :22:121:0012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , виділити в натурі їй у власність 1/2 частку цієї земельної ділянки з максимальним наближення до забезпечення користування належною їй часткою будинку і добудови до нього та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2023 року позов задоволено. Припинено режим спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0649 га, з кадастровим номером :22:121:0012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділено в натурі 1/2 частки із земельної ділянки з кадастровим номером :22:121:0012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 згідно висновку експерта за результатами проведеної судової оціночно-земельної та земельно-технічної експертизи Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №8868 від 07 листопада 2022 року, виготовленого судовим експертом ОСОБА_5 , а саме: відповідачу ОСОБА_4 , земельну ділянку, площею 321 м.кв. (на схемі поділу земельної ділянки позначена жовтим кольором), в межах: 1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-13-14-15-16-17-18-19-20-21-22-27-28-29-30-31-32-1; позивачу ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 328 м.кв (на схемі поділу земельної ділянки позначена червоним кольором), в межах: 1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-13-14-15-16-17-18-19-20-21-22-23-24-25-26-1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за відхилення від ідеальної частки у розмірі 2721 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, просив його скасувати і ухвалити нове рішення, про поділ спірної земельної ділянки, шляхом виділення в натурі її часток співвласникам згідно запропонованого ним варіанту та припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права, а саме, не задовольнив його клопотання про проведення повторної земельно-технічної експертизи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване відповідачем рішення суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_4 підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача ОСОБА_3 про виділ належної їй 1/2 частки спірної земельної ділянки, яка є їх спільною сумісною з відповідачем власністю, є підставними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна.

Встановлено, що згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 11 липня 2007 року у цивільні справі за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ житлового будинку в натурі та зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку в натурі та прибудинкових господарських споруд, первісний позов було задоволено та виділено ОСОБА_3 в натурі 1/2 частини (50/100) житлового будинку, згідно технічного паспорта, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму в розмірі - 792 грн. 35 коп. понесених витрат по сплаті судового збору і 30 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 336 грн понесених витрат за проведення експертизи. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 задоволено частково, виділено останньому в натурі 1/2 частини (50/100) житлового будинку, згідно технічного паспорта, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , стягнуто з ОСОБА_3 на його користь 527 грн 96 коп. грошову компенсацію за відхилення від вартості, яка приходиться на ідеальні частки житлового будинку (а. с. 7 - 8).

З рішення Луцької міської ради від 29листопада 2011 року №16/6 «Про перейменування вулиць міста Луцька», слідує, що АДРЕСА_3 , а вказаному вище житловому будинку присвоєно АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Також, з наявної в матеріалах справи копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВЛ №032205 від 31 березня 2005 року встановлено, що спірна земельна ділянка площею 0,0649 га, з кадастровим номером :22:121:0012, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить сторонам спору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 тобто знаходиться у їх спільній сумісній власності (а.с. 10).

Висновком судової оціночно-земельної та земельно-технічної експертизи № 8868 від 07 листопада 2022 року встановлена можливість проведення поділу спірної земельної ділянки в частках наближених до ідеальних та запропоновано варіант поділу цієї земельної ділянки між її співвласниками сторонами судового спору ОСОБА_4 і ОСОБА_3 із сплатою позивачем відповідачу грошової компенсації в сумі 2721 грн за відхилення від ідеальної частки (а.с. 53-70).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Для застосування того чи іншого способу захисту, порушеного права підлягають встановленню саме обставини, що свідчать про те, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких саме прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту насамперед враховується його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Отже, встановленню підлягають наступні обставини: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах.

Поняття спільної сумісної власності визначено у частині першій статті 368 ЦК України як власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до частини третьої цієї статті кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно статті 370 цього Кодексу співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до вимог ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що «відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій на наведене уваги не звернули, не врахували, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється».

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17.

У справі, що переглядається, ОСОБА_3 пред`явила позовні вимоги саме про виділ належної їй частки в праві спільної сумісної власності земельної ділянки за правилами статті 370 ЦК України та визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками відповідно до часток у нерухомому майні. Позовних вимог про поділ земельної ділянки в натурі між сторонами в порядку статті 372 ЦК України ОСОБА_3 не заявляла.

Установивши, що земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності лише двом співвласникам, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, не врахував, що виділ частки в цьому майні є неможливим, а отже позивачем у даному випадку обрано неефективний спосіб захисту порушеного права, у зв`язку з чим зробив помилковий висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи і як наслідок неправильним застосуванням норм матеріального права, в силу вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2023 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділення в натурі частки земельної ділянки відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді