Справа № 309/5602/22
Провадження № 2/309/1049/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2023 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Піцура Я.Я.,

секретар судового засідання Росоха Д.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 05.06.2022 близько 21 години собака відповідача породи Ротвейлер напала на неї та покусала, спричинивши множинні укушено-рвані рани лівого ліктьового суглобу, лівого передпліччя та кисті. Внаслідок чого вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 05.06.2022 по 27.06.2022. На відповідача ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №169404 від 30.06.2022, де дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.2 ст. 154 КУпАП, однак провадження у даній справі закрито. Отже діями відповідача їй нанесено майнову та моральну шкоду. Жодних дій на відшкодування шкоди відповідач не вчиняв.

Зокрема кожен день її стаціонарного лікування коштував 1000 грн. і тому на лікування вона потратила 21 000 грн. Моральну шкоду вона оцінює у 50 000 грн.

У відзиві на позов представник відповідача ОСОБА_4 просить позов задовольнити частково, стягнути з відповідача 12 000 грн. майнової шкоди та 3000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування посилається на те, що справа про адміністративне правопорушення відносно відповідача була закрита за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Вказує, що відповідач собаку ніде не вигулював, собака знаходилася у вольєрі на подвір`ї будинку, і вирвалася за межі подвір`я випадковим чином, коли відповідач подавав їй корм. Відповідач, будучи людиною похилого віку та інвалідом ІІІ групи, не успів належним чином зреагувати на дії своєї собаки, у зв`язку з чим собака породи Ротвейлер вибігла на проїзну частину дороги де і напала на позивачку. Твердження позивачки про те, що зі сторони відповідача не було жодної допомоги чи пропозиції відшкодувати шкоду не відповідає дійсності, оскільки відповідач пропонував матеріальну компенсацію, однак дочка позивачки з погрозами вимагає компенсацію у розмірі 1000 доларів США. Звертає увагу, що нічим не підтверджено той факт, що кожен день стаціонарного лікування позивача коштував 1000 грн. і тому матеріальна шкода становить 21 000 грн. Указує, що розмір матеріальної та моральної шкоди не підтверджений жодними доказами. Підкреслює, що відповідач добросовісно та справедливо намагався піти на поступки позивачці, пропонував їй матеріальну компенсацію. Собака мала усі необхідні вакцини, і після інциденту її було поміщено на карантин. Відповідач є пенсіонером, інвалідом ІІІ групи, проживає з дружиною, яка також є пенсіонером, фактично ніде не працює, і такі великі суми відшкодування не в змозі буде оплатити. Водночас визнаючи, що все таки неприємний інцидент відбувся і позивачці було завдано шкоди її здоров`ю, погоджується на часткове задоволення позову.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала та просила його задовольнити. Вказує, що вона йшла додому і на неї напала собака відповідача. Додому вона прийшла сама. Сусідка допомогла накласти їй джгут. Від відповідача ніхто до неї не приходив, ніякої допомоги не пропонували. Потім уже пропонував 20 тис. грн. після позову.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 просила позов задовольнити у повному обсязі. Зазначила, що 05.06. собака відповідача «ротвейлер» напала на позивачку і покусала її, що призвело до множинних укушено-рваних ран лівого ліктьового суглобу, лівого передпліччя та кисті. Позивачка змушена була перебувати на стаціонарному лікуванні 21 день. На відповідача було складено протокол, але судом дану справу було закрито. Щодо 5000 грн., які відповідач направив поштовим переказом після пред`явлення позову, то такі позивачка не отримала, однак не заперечила можливість отримання указаних коштів у відділенні «Укрпошти».

У судовому засіданні відповідач позов визнав частково. Пояснив, що 05.06 пішов у вольєр, однак собака вибігла на вулицю і напала на ОСОБА_1 . Він відтягнув собаку і наклав джгут, викликали швидку. Він пропонував відповідачці гроші під час лікування, однак та відмовилася, бо хотіла більше. На даний момент він частково оплатив певну суму.

У судому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 позов визнав частково. Зазначив, що мав місце інцидент, бо на позивача напала собака відповідача. У відзиві відповідач позов визнавав частково на 12 000 грн. матеріальної та 3000 грн. моральної шкоди. При цьому відповідач намагався добровільно відшкодувати шкоду та пропонував 25 000 грн., але ОСОБА_1 не погодилася. Також під час інциденту ОСОБА_3 відтягував собаку та надавав допомогу. Наразі собаку усипили. На даний момент відповідач визнає позов лише на 5000 грн. майнової шкоди та 3000 грн. моральної шкоди, і майнову шкоду у 5000 грн. уже відшкодовано шляхом грошового переказу.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позову, суд дійшов наступних висновків.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до приписів ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Хустського районного суду від 11.08.2022 у справі №309/2721/22 закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 154 КУпАП відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.5-7). З даної постанови суду вбачається, що відносно ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 154 КУпАП, відповідно до якого 05.06.2022 близько 21 год. 00 хв., собака ОСОБА_3 (породи «Ротвейлер») вкусила гр. ОСОБА_1 . Також як слідує з даної постанови, підставою для закриття провадження стало виключно те, що протокол відносно ОСОБА_3 складено за ч.2 ст. 154 КУпАП за ознакою повторності, і водночас до нього не було долучено постанови про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 154 КУпАП.

А отже дана постанова суду не виключає того, що обставини, описані у протоколі про адміністративне правопорушення, які узгоджуються зі змістом позовної заяви, щодо спричинення позивачці собакою відповідача укусів, мали місце.

При цьому відповідач та його представник як у відзиві на позов так і в судовому засіданні визнали той факт, що 05.06.2022 собака відповідача породи «Ротвейлер» напала на позивача та покусала її, спричинивши їй ушкодження здоров`ю, у зв`язку з чим дані обставини, відповідно до приписів ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доведенню та вважаються встановленими.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №6365 ОСОБА_1 у період з 05.06.2022 по 27.06.2022 перебувала на лікуванні у КНП «Хустська центральна лікарня імені Віцинського Остапа» з діагнозом: множинні укушено-рвані рани лівого ліктьового суглобу, лівого передпліччя та кисті відомою собакою (а.с.4).

Згідно з ч. 2 ст. 180 ЦК України, правила поводження з тваринами встановлюються законом.

Статтею 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» встановлено, що особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; при супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

А згідно ст. 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), згідно якого шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до п. 4 вказаної Постанови джерелом підвищеної небезпеки, належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України ). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є заподіювача шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відносини, що виникають у результаті завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, традиційно виділяють у спеціальний делікт у зв`язку з особливостями механізму завдання шкоди, а також умовами виникнення обов`язку таку шкоду відшкодувати.

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди; наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об`єкта буде зобов`язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Судом встановлено, що собака, яка покусала позивача, була породи «ротвейлер», вказана порода відноситься до Переліку порід собак, відповідальність власників яких підлягає обов`язковому страхуванню за шкоду, яка може бути заподіяна третім особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2002 N 944.

Отже, відповідач на підставі ст. 1184 ЦК України, повинна відшкодувати шкоду, завдану внаслідок нападу собаки бійцівської породи.

Суд зазначає, що утримуючи собаку, її господар має знати і розуміти не тільки свої права, але й обов`язки, і усвідомлювати необхідність їх узгодження з правами і свободами інших людей. Не дотримуючись цих принципових положень, порушуючи відповідні правила поводження з собаками, ставлячи життя і здоров`я інших людей в небезпеку, господар собаки порушує свій конституційний обов`язок, закріплений у ст. 68 Конституції України, де зазначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. А згідно зі ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний відшкодовувати завдані ним збитки.

Щодо визначення суми майнової шкоди в сумі 21 000,00 грн, то у позові зазначено, що вартість одного дня стаціонарного лікування становить 1000 грн.

Однак як вірно зазначено представником відповідача у відзиві це жодними належними доказами не підтверджено.

У підготовчому судовому засіданні представником позивача було долучено до справи копії квитанції, які однак є нечитабельними, на що суд звернув увагу, і позивач разом з представником зазначили, що оригінали відповідних квитанцій будуть надані для огляду в судовому засіданні.

У судовому засіданні судом було оглянуто відповідні оригінали квитанцій, які з огляду на низьку якість їх друку, не можуть бути скопійовані та долучені до матеріалів справи за підписом судді, у зв`язку з чим суд обмежується констатацією інформації відображеної у вказаних доказах, які безпосередньо досліджені судому присутності сторін, про що вони не заперечили, та підтвердили відповідність такої інформації.

З указаних оригіналів квитанцій вбачається, що: по-перше такі стосуються періоду з 05.06.2022 по 27.06.2022; по-друге квитанції видані на загальну суму 4322,10 грн, а не 21 000 грн. про стягнення якої ставиться питання у позовній заяві.

А отже указані оригінали квитанцій належним чином не підтверджуються вимоги позивача про стягнення майнової шкоди на суму 21 000 грн. Водночас з огляду на те, що представником відповідача у судовому засіданні частково визнається позов, зокрема у частині відшкодування майнової шкоди на суму 5 000 грн., то виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, саме розмір шкоди визнаний представником відповідача у судовому засіданні слід визнати обґрунтованим. При цьому, оскільки як встановлено 10.03.2023 року відповідач ОСОБА_3 здійснив грошовий переказ через АТ «Укрпошта» на адресу позивача ОСОБА_1 на суму 5000 грн, і у судовому засіданні представник позивача не заперечила можливість отримання позивачем указаних коштів у відділенні «Укрпошти», то на думку суду на момент ухвалення рішення майнова шкода уже відшкодована, а отже для додаткового стягнення такої шкоди рішенням суду відсутні підстави.

Щодо розміру моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала у випадку якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: 1) характеру правопорушення; 2) глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; 3) ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; 4) інших обставин, які мають істотне значення.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Так, відповідно до п. 3 Постанови, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, наміру, з яким діяв відповідач.

Таким чином, судом встановлено, що у зв`язку з спричиненням позивачці ушкодження здоров`я собакою, власником якої є відповідач, їй завдано моральної шкоди.

Враховуючи вимоги розумності, справедливості та ступінь моральних страждань позивача, яка є літньою людиною, пенсіонеркою, суд доходить висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 15 000,00 грн, що підлягає стягненню з відповідача та, на думку суду, є справедливим і достатнім для компенсації понесених ОСОБА_1 страждань та переживань.

Таким чином, в цій частині позовні вимоги також підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивач була звільнена від сплати судового збору за пред`явлення даного позову, який у даному випадку повинен був становити 992,40 грн. Позивачем пред`явлено позов на загальну суму 71 000 грн, і такий позов визнано судом обґрунтованим на суму 20 000 грн (5000 грн. матеріальної шкоди, яку суд визнав обґрунтованою, і яку було сплачено відповідачем після пред`явлення позову також слід врахувати при розподілі судових витрат), що становить 28% від заявлених вимог, а отже з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 277,87 грн (992,40 * 28%).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 6, 7, 12, 13, 43, 76-82, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 23, 180, 1166, 1167, 1184, 1187 Цивільного кодексу України,ст.ст. 9, 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 277 (двісті сімдесят сім) гривень 87 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 )

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано 29.03.2023.

Суддя Хустського

районного суду: Піцур Я.Я.