Справа № 369/510/23
Провадження № 2/369/2799/23
01.05.2023 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді: Пінкевич Н.С.
при секретарі Соловюк В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про припинення речового права та визнання права власності на земельну ділянку, -
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом.
Позивачі зазначили, що згідно Договору міни квартири на 7/18 частин жилого будинку від 19 січня 2000 року, ОСОБА_6 , який мешкає в АДРЕСА_1 , який діє за дорученням посвідченим приватним нотаріусом К-Святошинського нотаріального округу Федотовою О.В. 07.11.1998р. за р. №7907 від імені гр. ОСОБА_7 , та гр. ОСОБА_1 , яка діє за себе та за свою неповнолітню доньку гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та гр. ОСОБА_8 , які мешкають в АДРЕСА_2 , уклали договір про таке, що ОСОБА_7 міняє належні йому на праві власності 7/18 частин жилого будинку АДРЕСА_1 , на належну ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_8 в рівних частинах кожному.
Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Федотовою О.В. 19.01.2000 року за реєстровим №188 та право власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 зареєстровано Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації 19.07.2000, реєстраційний номер 251 у книзі №20.
Тобто, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 стали власниками по 7/54 частин вищезазначеного будинку.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8 .
Після його смерті спадкоємцями за законом на спадкове майно - 7/54 частки вищезазначеного житлового будинку стали ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .
Позивачі посилаються, що згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 28.06.2022р. посвідчених Люзняк С.В. приватним нотаріусом Фастівського нотаріального округу Київської області ОСОБА_1, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 стали власниками по 7/162 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , кожний.
Таким чином, як зазначають позивачі, на даний час ОСОБА_1 є власником 28/162 частин житлового будинку (7/54 х 3 = 21/162 + 7/162 = 28/162).
ОСОБА_3 також є власником 28/162 частин житлового будинку (7/54 х 3 = 21/162 + 7/162 = 28/162).
А ОСОБА_2 є власником 7/162 частин цього житлового будинку.
А загальна їх частка становить: 28/162 + 28/162 + 7/162 = 63/162
36/162 + 63/162 = 99/162 = 33/54 = 11/18.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.10.2022 гр-ка ОСОБА_5 є власником 4/18 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .
Згідно Державного акту на право приватної власності на землю виданого громадянину України ОСОБА_7 10 серпня 1999 року Боярською міською радою народних депутатів, йому передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0382 гектарів, розташована на території АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3016.
Позивачі вказують, що при відчуженні ОСОБА_7 7/18 частин жилого будинку ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , розташованого в АДРЕСА_1 , вищезазначена земельна ділянка не була їм відчужена та згідно вищезазначеного Державного акту на право приватної власності на землю перебуває у власності ОСОБА_7 .
При цьому порушуються права позивачів щодо права власності на дану земельну ділянку, на якій розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вищезазначений житловий будинок.
Позивачі посилаючись на ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу України, (в редакції, чинній на час укладення договору міни квартири на 7/18 частин жилого будинку від 19 січня 2000 року) зазначають, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Уразі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.
Частиною 2 статі 67 ЗК в редакції 1990 року передбачалося, що розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у містах 0,1 гектара.
Позивачі роблять висновок, що зазначені вище норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Позивачі також послалися на частину першу статті 377 ЦК України до згідно якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Позивачі зазначають, що аналіз вказаних норм права свідчить про те, що перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу "superficies solo cedit" збудоване на землі слідує за нею.
На підставі викладеного, позивачі вважають, що відповідно до ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу України в результаті набуття ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 17.01.2000р. по 7/54 частин вищезазначеного житлового будинку набули і право власності в рівних частинах (по 1/3 частці) на земельну ділянку площею 0,0382 гектарів, розташовану на території АДРЕСА_1 , передану ОСОБА_7 для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, і набуте ним право власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю виданого 10 серпня 1999 року Боярською міською радою народних депутатів, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3016.
В зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 , відкрилась спадщина і на належну йому 1/3 частку вищезазначеної земельної ділянки, право власності на яку належним чином ним оформлено не було.
Підтвердженням того, що спадщину після смерті ОСОБА_8 прийняли позивачі його дружина ОСОБА_1 та діти ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , є отримані ними свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.06.2022р. посвідчені Люзняк С.В. приватним нотаріусом Фастівського нотаріального округу Київської області на 7/162 частки спадкового майна - житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1 , що підтверджується наданням до позову їх копій та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.06.2022.
Позивачі вказують, що приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Люзняк С.В. Постановою від 21.10.2022р. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії про видачу свідоцтва на право на спадщину ОСОБА_2 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 на частину належної померлому земельної ділянки площею 0,0382 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в зв`язку з ненаданням відповідних документів необхідних для видачі зазначеного свідоцтва.
В зв`язку з неможливістю оформити в нотаріальному порядку право власності позивачів на спадкове майно - 1/3 частки земельної ділянки площею 0,0382 гектарів, розташовану на території АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_8 , виникла необхідність вирішити це питання в судовому порядку, тобто звернутись з даним позовом до суду.
Позивачі вважають, що вони успадковують 1/3 частки даної земельної ділянки за законом і частка кожного позивача відповідно становить по 1/9.
Враховуючи, що відповідно до вищезазначених підстав позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 набули право власності по 1/3 частці кожний на земельну ділянку площею 0,0382 гектарів, то вони мають право на визнання за кожним по 4/9 частці земельної ділянки.
Відповідачем у даному позові зазначений ОСОБА_4 , який прийняв спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 , що був власником спірної земельної ділянки і відносно якого 30.08.2006 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа за №316.
На підставі викладеного позивачі просять суд:
Припинити речове право ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,0382 гектарів, розташовану на території АДРЕСА_1 , передану для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, набуте ним на підставі Державного акту на право приватної власності на землю виданого 10 серпня 1999 року Боярською міською радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3016.
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 4/9 частки земельної ділянки площею 0,0382 гектарів, розташованої на території АДРЕСА_1 , за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель.
Визнати за ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 4/9 частки земельної ділянки площею 0,0382 гектарів, розташованої на території АДРЕСА_1 , за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель.
Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 1/9 частки земельної ділянки площею 0,0382 гектарів, розташованої на території АДРЕСА_1 , за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель.
Ухвалою суду від 08.02.2023р. відкрите провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 20.03.2023р. закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні на 12 квітня 2023 року.
Позивачі в судове засідання не з`явилися, представник позивачів подала до суду заяву, в якій просить слухати справу без її участі та без участі позивачів, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився хоч належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не подав.
Третя особа в судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена про місце, дату та час розгляду справи.
За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивачів, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що згідно Договору міни квартири на 7/18 частин жилого будинку від 19 січня 2000 року, ОСОБА_6 , який мешкає в АДРЕСА_1 , який діє за дорученням посвідченим приватним нотаріусом К-Святошинського нотаріального округу Федотовою О.В. 07.11.1998р. за р. №7907 від імені гр. ОСОБА_7 , та гр. ОСОБА_1 , яка діє за себе та за свою неповнолітню доньку гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та гр. ОСОБА_8 , які мешкають в АДРЕСА_2 , уклали договір про таке, що ОСОБА_7 міняє належні йому на праві власності 7/18 частин жилого будинку АДРЕСА_1 , на належну ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_8 в рівних частинах кожному.
Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Федотовою О.В. 19.01.2000 року за реєстровим №188 та право власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 зареєстровано Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації 19.07.2000, реєстраційний номер 251 у книзі №20.
Отже, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 стали власниками по 7/54 частин вищезазначеного будинку.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.05.2003р.
Після його смерті спадкоємцями за законом на спадкове майно - 7/54 частки вищезазначеного житлового будинку стали ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 28.06.2022р. посвідчених Люзняк С.В. приватним нотаріусом Фастівського нотаріального округу Київської області, згідно яких ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 стали власниками по 7/162 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , кожний.
Отже, на даний час ОСОБА_1 є власником 28/162 частин житлового будинку (7/54 х 3 = 21/162 + 7/162 = 28/162), ОСОБА_3 також є власником 28/162 частин житлового будинку (7/54 х 3 = 21/162 + 7/162 = 28/162), а ОСОБА_2 є власником 7/162 частин цього житлового будинку.
Загальна частка позивачів у праві власності на житловий будинок становить: 28/162 + 28/162 + 7/162 = 63/162.
36/162 + 63/162 = 99/162 = 33/54 = 11/18.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.10.2022, третя особа у справі - ОСОБА_5 є власником 4/18 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .
Згідно Державного акту на право приватної власності на землю виданого громадянину України ОСОБА_7 10 серпня 1999 року Боярською міською радою народних депутатів, йому передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0382 гектарів в межах згідно з планом, розташована на території АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3016.
Судом встановлено, що при відчуженні ОСОБА_7 7/18 частин жилого будинку ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , розташованого в АДРЕСА_1 , вищезазначена земельна ділянка не була їм відчужена та згідно вищезазначеного Державного акту на право приватної власності на землю перебувала у власності ОСОБА_7 до його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно матеріалів спадкової справи №316 за 2006р. до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори надійшла заява від неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про прийняття ним спадщини після смерті його дідуся - ОСОБА_7 , по праву представлення (його батько - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 ).
Відповідно до даної спадкової справи ОСОБА_4 не видавалось свідоцтво про право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_7 .
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу України, (в редакції, чинній на час укладення договору міни квартири на 7/18 частин жилого будинку від 19 січня 2000 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Уразі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.
Частиною 2 статі 67 ЗК в редакції 1990 року передбачалося, що розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у містах 0,1 гектара.
Зазначені вище норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Також, згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Отже, аналіз вказаних норм права свідчить про те, що перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу "superficies solo cedit" збудоване на землі слідує за нею.
При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України належить виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 11.02.2015 року у справі N 6-2цс15).
Згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в постанові N 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" в п. 1 зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.
Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній нерухомості діє незалежно від редакцій Земельного кодексу.
Про принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній нерухомості вже прийнято багато постанов Верховного Суду у різних спорах, і Верховний Суд неодноразово підтверджував його важливість.
Цей принцип було закріплено статтею 30 Земельного кодексу України від 1992 р. (що була чинна до 01.01.2002 р.) та в подальшому було закріплено статтею 120 Земельного кодексу України (у редакції від 27.04.2007 р.). Крім того, він був також встановлений статтею 377 Цивільного кодексу України (в редакції від 01.01.2004 р.). Всі ці норми багаторазово змінювались.
Але у період з 2002 р. по 2004 р. законодавство взагалі не встановлювало норми, з якої б випливало, що в разі продажу нерухомості право на земельну ділянку під нею переходить до нового власника нерухомості.
У постанові від 16.06.2020 р. Велика Палата Верховного Суду, застосовуючи статтю 120 Земельного кодексу України у редакції від 01.01.2002 р., вказала, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою. Враховуючи цей принцип Суд зробив висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду фактично поширила дію принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку або споруди на період з 01.01.2002 р. по 01.01.2004 р., хоча чинне у цей період законодавство не містило такої норми.
На підставі викладеного та відповідно до ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу України в результаті набуття ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 17.01.2000р. по 7/54 частин вищезазначеного житлового будинку набули і право власності в рівних частинах (по 1/3 частці) на земельну ділянку площею 0,0382 гектарів, розташовану на території АДРЕСА_1 , передану ОСОБА_7 для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, і набуте ним право власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю виданого 10 серпня 1999 року Боярською міською радою народних депутатів, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3016.
В зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 , відкрилась спадщина і на належну йому 1/3 частку вищезазначеної земельної ділянки, право власності на яку належним чином ним оформлено не було.
Підтвердженням того, що спадщину після смерті ОСОБА_8 прийняли позивачі його дружина ОСОБА_1 та діти ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , є отримані ними свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.06.2022р. посвідчені Люзняк С.В. приватним нотаріусом Фастівського нотаріального округу Київської області на 7/162 частки спадкового майна - житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1 , та витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.06.2022, досліджені судом в судовому засіданні.
Згідно постанови від 21.10.2022р. приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Люзняк С.В. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії про видачу свідоцтва на право на спадщину ОСОБА_2 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 на частину належної померлому земельної ділянки площею 0,0382 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в зв`язку з ненаданням відповідних документів необхідних для видачі зазначеного свідоцтва.
Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР від 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
Частиною першою ст. 529 ЦК УРСР від 1963 року встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.
Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР від 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Частиною першою статті 562 ЦК УРСР від 1963 року, поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом.
Згідно ч. 1 ст. 30 ЗК України 1990 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.
Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.
Вище зазначене правове обгрунтування узгоджується з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17 та від 07.11.2018 року у справі № 336/709/18.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно положень статті 1225 ЦК України Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.
В зв`язку з неможливістю оформити в нотаріальному порядку право власності позивачів на спадкове майно - 1/3 частки земельної ділянки загальною площею 0,0382 гектарів, розташовану на території АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_8 , дане питання підлягає вирішенню в судовому порядку.
Отже, позивачі успадковують 1/3 частки даної земельної ділянки за законом і частка кожного позивача відповідно становить по 1/9.
Враховуючи, що відповідно до вищезазначених підстав позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 набули право власності по 1/3 частці кожний на земельну ділянку загальною площею 0,0382 гектарів, то вони мають право на визнання права власності за кожним по 4/9 частці земельної ділянки.
Відповідно до пункту "б" ч. 1 ст. 140 Земельного кодексу України підставами припинення права власності на земельну ділянку є смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця.
Враховуючи вищезазначене правове обгрунтування про право позивачів на визнання за ними права власності на спірну земельну ділянку та відповідно відсутність права відповідача ОСОБА_4 - спадкоємця померлого власника земельної ділянки ОСОБА_7 на дану земельну ділянку, то суд вважає обгрунтованою позовну вимогу позивачів про припинення речового права ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,0382 гектарів, розташовану на території АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного та повно і всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ч. 1 ст. 30, ч. 2 ст. 67 Земельного кодексу України (в редакції закону від 13.03.1992 року) , ч. 1 ст. 140, ст.120 ЗК України в редакції 2001 року, ст.ст. ст. 524, 529, 549, 562 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст. ст. 15, 16, 328, 377, 1225, 1268, 1296, 1297 ЦК України, ст.4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , про припинення речового права та визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.
Припинити речове право ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,0382 гектарів, розташовану на території АДРЕСА_1 , передану для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, набуте ним на підставі Державного акту на право приватної власності на землю виданого 10 серпня 1999 року Боярською міською радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3016.
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 4/9 частки земельної ділянки загальною площею 0,0382 гектарів, розташованої на території АДРЕСА_1 , за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Визнати за ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 4/9 частки земельної ділянки загальною площею 0,0382 гектарів, розташованої на території АДРЕСА_1 , за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 1/9 частки земельної ділянки загальною площею 0,0382 гектарів, розташованої на території АДРЕСА_1 , за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .
АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .
АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_4 , РНОКПП - невідомий.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений 01 травня 2023 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ