Справа № 396/299/23
Провадження № 2/396/164/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2023 року м. Новоукраїнка

Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого - судді Цесельської О.С., за участю секретаря судового засідання Тодеріци К.Ю., представника позивача - адвоката Кривенко М.П., представника відповідача - адвоката Дмитрух Д.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні під час судового розгляду в залі суду в м. Новоукраїнка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21.03.2013 року він передав відповідачу 35000 гривень в якості оплати за земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,89 га з кадастровим номером 020033199:3:35, що належить йому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії КР №028903. Відповідач склав відповідну заяву, яка посвідчена приватним нотаріусом 21.03.2013 року. Відповідач в рахунок отриманих грошових коштів зобов"язався переоформити право власності на земельну ділянку в майбутньому на позивача після зняття заборони на відчудження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, тобто укласти договір купівлі - продажу письмово. Разом з тим, з часу набрання чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обігу земель сільськогосподарського призначення", відповідач відмовляється відчужувати земельну ділянку чи повертати отримані гроші, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Також позивач прохає врахувати та стягнути інфляційні нарахування на суму 35000 гривень - з врахуванням індексу інфляції 100229 гривень - з розрахунку з 22.03.2013 року до 12.02.2023 року та 110399 гривень 32 копійки як 3% річних.

Ухвалою суду від 01.03.2023 року відкрито провадження у справі, 11.05.2023 року справу призначено до судового розгляду у підготовчому розгляді.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача не визнавши позов, надав відзив на позовну заяву (а.с.35-37), відповідно якого зазначив що 21.03.2013 року відповідач отримав від позивача 35000 гривень в якості орендної плати за земельну ділянку, належну йому на підставі Державного акту на землю КР № 028903, площею 3,89 га. Вказав що сторони дійшли згоди щодо повернення грошей шляхом укладення договору оренди з ТОВ "Нива - Н" та надання позивачу довіреності на отримання орендної плати в погашення боргу згідно укладеного договору оренди. 02 липня 2014 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 бути його представником щодо розпорядження та користування вищезазначеною земельною ділянкою.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або стеження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно заяви ОСОБА_2 , яка посвідчена нотаріально 21.03.2013 року, 21.03.2013 року він отримав від ОСОБА_1 35000 гривень в якості оплати за земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,89 га з кадастровим номером 020033199:3:35, що належить йому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії КР № 028903. У вказаній заяві ОСОБА_2 зазначає, що в разі зняття мораторію на розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, по першій вимозі ОСОБА_1 переоформити вказану земельну ділянку на нього, або на вказану ним особу. (а.с.11).

Відповідно довіреності від 02.07.2014 року, строком дії до 2.07.2024 року, ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_1 бути представником в усіх державних, громадських та інших органах і організаціях, а також представляти його інтереси з питань користування та розпорядження земельною ділянкою площею 3,89 га з кадастровим номером 020033199:3:35, що належить йому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії КР №028903. (а.с.17)

Відповідно договорів оренди вищезазначеної ділянки від 18.08.2012 року та 18.07.2021 року між ОСОБА_2 та ТОВ "Нива - Н", визначено умови такої оренди, порядок і строки внесення орендної плати ТОВ "Нива - Н" в натуральній та грошовій формі, визначені інші умови. (а.с.58-60, 61-64)

Оцінюючи заперечення проти позову відповідача щодо повернення грошових коштів позивачу шляхом укладення договорів оренди з ТОВ "Нива - Н" та надання позивачу довіреності на отримання орендної плати в погашення боргу згідно укладеного договору оренди, суд приходить до висновку про необгрунтованість таких заперечень, оскільки зміст вищезазначеної довіреності від 02.07.2014 року і зміст укладених договорів оренди від 18.08.2012 року та 18.07.2021 року не містять умов про повернення коштів ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем доведено той факт, що відповідач безпідставно набув майно, а саме: кошти позивача, які були отримані в якості орендної плати за договором оренди землі, а тому відповідач зобов`язаний повернути позивачу ці кошти.

Відповідачем вказані обставини не спростовані доказами в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормами статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивача безпідставно отриманих коштів, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині стягнення із відповідача на користь позивача інфляційних збитків, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як просить врахувати позивач, з відповідача підлягають стягненню також інфляційні нарахування на суму 35000 гривень, тому, з врахуванням індексу інфляції до стягнення підлягають кошти в розмірі 100229 гривень - з розрахунку з 22.03.2013 року до 12.02.2013 року та 110399 гривень 32 копійки як 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за безпідставне користування коштами та інфляційні витрати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення на підставі ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Разом з тим, такі позовні вимоги на підставі ст. 536 ЦК України позивачем не заявлено та ніяких обставин для застосування цієї норми права у справі не наведено і доказів не надано, а суд відповідно до ст. 11 ЦПК України при розгляді справи не вправі вийти за межі заявлених ними вимог.

Також суд приходить до висновку, що посилання позивача на виникнення обов"язку повернути отримані кошти відповідачем на наступний, після їх отримання, день, є безпідставним, оскільки такі вимоги не грунтуються на умовах, викладених у заяві про отримання коштів від 21.03.2013 року.

Доказів, які б свідчили про звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з вимогами про повернення коштів чи про необхідність переоформлення земельної ділянки, позивачем не надано.

Отже на вказані правовідносини не поширюються і положення ст. 530 ЦК України та як наслідок стягнення 3% річних та інфляційних втрат з часу пред`явлення позивачем вимоги до відповідача, оскільки положення ст. 530 ЦК України стосується строку виконання зобов`язань (що пов`язується з певним строком, подією, яка має неминуче настати, моментом пред`явлення вимоги). У вказаному випадку вимоги позивача про повернення коштів не є строком у розумінні положень ст. 530 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В обгрунтування необхідності стягнення витрат на правову допомогу позивачем долучено договір про надання правової допомоги від 22 лютого 2023 року, акт № 2 прийняття - передачі правової допомоги до вказаного договору про надання правової допомоги та додатка № 2 до нього, відповідно до якого вартість гонорару 25000 гривень складається з участі адвоката у розгляді справи судом першої інстанції - 20000 гривень, складання позову, підготовка процесуальних документів після відкриття провадження у справі, систематизація, групування доказів - 4000 гривень, надання усного висновку з питань правозастосування з урахуванням судової практики - 1000 гривень.

Враховуючи часткове задоволення позовної заяви - у розмірі 24 % від ціни позову, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 6000 гривень відшкодування витрат, понесених на правову допомогу.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений за подання позовної заяви про стягнення безпідставно набутих грошових коштів судовий збір в сумі 1457 грн.

Керуючись ст.ст. 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 1212 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) безпідставно отримані грошові кошти в сумі 35000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 , ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі сплаченого судового збору 1457 гривень та 6000 гривень витрат на правову допомогу.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 07 червня 2023 року.

Суддя: О. С. Цесельська