Справа № 723/307/21
Провадження № 2/723/365/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючої судді Дячук О.О.,

за участю секретаря судового засідання Яворської М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи Державного нотаріуса Сторожинецької державної нотаріальної контори Хоміцької Наталії Георгіївни про визнання недійсним договору дарування будинковолодіння та скасування його державної реєстрації,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третьої особи державного нотаріуса Сторожинецької державної нотаріальної контори Хоміцької Н.Г. про визнання договору дарування недійсними та скасування його державної реєстрації. В позові зазначила, що 22 серпня 2014 року між нею, ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_3 був укладений договір дарування на спірне будинковолодіння, яке розташоване у АДРЕСА_1 . Договір посвідчений державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори Хоміцькою Н.Г. та зареєстрований у реєстрі за номером №1438 від 22.08.2014 року. Державна реєстрація права власності за відповідачем ОСОБА_4 на вказане будинковолодіння проведена 22.08.2014 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 5.

Після укладення оспорюваного договору вона продовжувала та продовжує проживати у спірному будинковолодінні, передача даного майна фактично не відбулася, ключі також нею не передавались, що підтверджує її реальні наміри на укладення договору довічного утримання, а не договору дарування.

Окрім того, спірне будинковолодіння є її єдиним житлом, і вона, в силу свого похилого віку та за станом здоров`я, потребувала та потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, що підтверджується:

- медичною карткою;

- ехокардіографією від 24.12.2013 р.;

- УЗД венозного кровотоку від 24.12.2013 р.;

- КТ головного мозку від 26.06.2014 р.;

- витягом з історії хвороби №7612 від 04.07.2014 р.;

- епікризом №156 від 08.06.2015 р.

З вищевказаних медичних документів вбачається, що вона у період з грудня 2013 року по 04.07.2014 р. важко хворіла, перебувала у безпорадному стані, потребувала сторонньої допомоги, догляду, лікування, обстеження у діагностичному центрі: УЗД, КТ та інших необхідних обстежень. І, що важливо, звертає увагу суду на клінічний діагноз, який зазначений в епікризі №156, а саме УКС Дифузний кардіосклероз. АФК. ГХІІ- 2 ступеню. Ризик 3 (високий).

Звертає увагу на витяг з історії хвороби №7612 від 04.07.2014 р., а саме: діагноз основний: церебральний атеросклероз з артеріальною гіпертензією

III. Дисциркуляторна енцефалопатія II. Гостре порушення мозкового кровообігу (26.06.2014 р) по типу ішемічного інсульту в басейні правої середньої мозкової артерії, з рефлекторно чутливим синдромом зліва. NIHSS = 3 6. Супутній діагноз. ІХС. Дифузний кардіосклероз. СН НА. ФК III. Ангіосклероз судин сітківки. Позагоспітальна правобічна нижньодольова пневмонія ЛН II ст.

Отже, відповідачка - її онука, скористалася її безпорадним станом та використала її слабке здоров`я як шанс заволодіти її будинковолодінням.

Повідомляє суду про те, що після перенесеної важкої хвороби, від якої вона ще рік не могла прийти до тями, її не слухалось тіло, їй важко було пересуватися, кидало в піт час від часу, що вона навіть не могла спрогнозувати, коли і де їй стане темно в очах, запаморочиться в голові та ноги стають ватними, і відповідно, втрата свідомості її супроводжувала не раз. Як пояснили лікарі, що ось такий напівсвідомий стан є нормальним після перенесеної хвороби, оскільки наслідки, після ось таких діагнозів, саме такі.

22 серпня 2014 року, вона взагалі не розуміла що вона робить, які наслідки будуть мати її підписи на документах. Перед входом до нотаріуса ОСОБА_5 її попередила відповідачка та її мати ОСОБА_6 про те, щоб вона кивала головою, щоб з усім погоджувалася та відповідала нотаріусу, що їй все зрозуміло. В той день вона себе дуже погано почувала, вони їхали на автобусі, хоча для такої хворої і старої жінки як вона, могли б і організувати авто, оскільки вона була дуже слабка. В той день було дуже жарко, в автобусі їй було погано декілька разів, терпіла і не подавала виду, тому що розуміла, як вона набридла своїм родичам своєю хворобою і лікарнями. Тому хотіла, щоб швидше вийти із кабінету нотаріуса і думала, що вона вже скоро має померти. Нотаріус щось говорила розумними словами, вона з того мало що розуміла, онука, відповідачка по справі, пояснила, що хата буде онуці, але вона доглядатиме позивачку до смерті. А їй, як старій жінці, на той час лише цього й хотілося. Догляду, лікування, доброго слова та чашку води, щоб хтось подав у глибокій старості.

У неї переламаний хребет, і вона настільки нагнута, що не має фізичної можливості вирівнятися хоч на декілька сантиметрів, вона перенесла інсульт у червні 2014 року та є гіпертоніком, перебуває на диспансерному обліку вже на протязі довготривалого часу, також є діабетиком, де також перебуває на обліку в ендокринолога, а є ще багато інших супутніх хвороб. Всі ці хвороби у неї наявно виражені та неможливо їх прикрити від сторонніх осіб.

У 2015 році її онука перестала спільно проживати із своїм першим громадянським чоловіком - ОСОБА_7 та дуже швидко одружилася із ОСОБА_8 . Її онука, як тільки отримала господарство у власність, через якийсь час почала її зневажати і це все почалося явно виражатись тоді, коли вона вийшла заміж за свого теперішнього чоловіка.

Так ось, її теперішній чоловік - ОСОБА_8 у 2017 році почав знущатися з її сина, ОСОБА_9 , який все своє життя від народження проживав з позивачкою та її чоловіком, вони жили з ним однією сім`єю та вели спільне господарство, разом будували спірний будинок. Він постійно їм допомагав обслуговувати господарство, вони утримували корову, курей, свиней та іншу живність. А також постійно порався як по господарству так і на городі. У неї біля будинку є 0.25 га огороду, який постійно був оброблений, сад. У них завжди були свої овочі, фрукти, ягоди, і все це оброблялось її сином ОСОБА_10 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки. Її колишня невістка ОСОБА_11 , в липні 2011 році заявила синові ОСОБА_10 , що він є п`яницею, вона не бажає з ним проживати, тому його покинула та поїхала на заробітки, на зв`язок з ним не виходила та не спілкувалась. По цій причині син ОСОБА_10 почав зловживати спиртними напоями.

Коли у її будинку появився ОСОБА_12 , чоловік онуки, її онука різко змінила ставлення як до неї самої так і до її сина ОСОБА_10 . Коли він випивав та лягав спати то ОСОБА_12 його піднімав та казав, щоб він вийшов з хати бо від нього смердить цигарками, а також намагався насильно заставити його робити те, що він не хотів, до прикладу він говорив, щоб син лягав спати, натомість син казав, що хоче дивитись телевізор. Все це носило напружений характер у будинку, який вона з чоловіком побудували. Її сина принижували і навіть фізично прикладалися до нього, тобто зв 'язували, душили.

Всі ці дії вона бачила на власні очі, спочатку вона думала, що це все не так серйозно, однак коли ОСОБА_8 у неї на очах на її власному подвір`ї побив її старшого сина ОСОБА_13 та його дружину, вона зрозуміла, що в неї вдома проживає тиран, якого вона почала боятися. З даного приводу у суді проходить розгляд даної кримінальної справи.

ОСОБА_14 так залякав її сина ОСОБА_10 , що він навіть боїться зайти до будинку, а його особисті речі та всі інші, які були придбані ним за час його життя, залишились у будинку та всім цим користується виключно ОСОБА_14 . Її ж сина навіть на поріг будинку не пускають.

ОСОБА_14 неодноразово протягав руки до ОСОБА_10 , а коли його з погрозами вигнали з будинку, а особисті речі викинули до комори, то ОСОБА_15 неодноразово почав протягувати руки й до неї, при чому відповідачка знаючи про це, не вживала жодних заходів, щоб її захистити, а навпаки його підтримує та заявляє їй, що тільки тоді, коли вона особисто буде просити її чоловіка, ОСОБА_16 , щось зробити і він цього захоче, то і вона буде їй допомагати. Даний факт, зафіксований у правоохоронних органах та ведеться слідство по даному випадку.

Вона потребує аби якої допомоги, оскільки ще жива. Однак, її онука - відповідачка по справі їй ні в чому не допомагає, вона не варить їй їду, не купляє позивачці продукти, речі першої необхідності та ліки, які вкрай необхідні, не прибирає її житло, у позивачки на кухні немає питної води і вона вимушена качати воду з криниці, а оскільки горбата, то не має можливості принести собі навіть відро води. У будинок її не впускають, а якщо вона піднімається на сходи, то ОСОБА_12 одразу вибігає та намагається її виштовхати щоб вона впала. Також він її попередив, що вона не має права навіть ручку дверей чіпляти. Натомість її онука взагалі на такі дії не реагує, а навпаки всі його протиправні дії підтримує та ще й цькує його проти позивачки та її сина ОСОБА_10 .

Коли позивачка укладала договір дарування, то думала, що онука її догляне. І вона позивачці клалася, що вона бере на себе всю відповідальність, що буде її утримувати до смерті, а її сина ОСОБА_10 , тобто батька відповідачки, ніколи не буде ображати.

Отже, її обдурили і тепер вона, 80-річна стара, хвора, нещасна людина, змушена ходити по інстанціях та виборювати своє право на життя.

Вона боїться за своє життя, у неї склалось таке враження, що ОСОБА_17 разом із своїм чоловіком всілякими способами бажають настання її смерті, а чи то буде природно, задумується?! І з цього приводу змушена все це викласти у цій заяві та звертається до суду як до останньої інстанції, оскільки поліція, прокуратура, органи місцевого самоврядування не можуть впоратися із тираном ОСОБА_8 , а відповідачка по справі взагалі не має права голосу в хаті, вона підпорядковується тільки ОСОБА_18 .

Її син ОСОБА_10 і надалі наскільки може допомагає їй, однак його теж притісняють, а старшого сина ОСОБА_13 з невісткою, після того, як побили, взагалі не пускають до неї.

Відповідачка з своїм чоловіком оббріхують як її так і її дітей, скрізь поливають брудом. З відповідною завою вона зверталася до органів місцевого самоврядування, як органу опіки та піклування, її заяву розглянуто на виконкомі та рекомендовано з даного приводу звернутися до суду.

Стверджує, що при укладенні оспорюваного договору дарування вона помилилась, а саме, неправильно сприйняла фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення. Відповідачка по справі пояснила, що їй перейде хата, а позивачці від неї догляд. Термінологію нотаріуса вона не зрозуміла, думала, що її мають до смерті доглядати, тобто що мав би бути укладений договір довічного утримання, а не договір дарування. Звертає увагу суду на те, що іншого житла у неї немає і вона розраховувала саме на договір довічного утримання, а не на договір дарування.

Отже, як особа похилого віку, яка за станом здоров`я потребувала стороннього догляду та матеріальної допомоги, погоджувалась на передачу будинку у власність відповідачці лише за умови отримання довічного догляду та утримання, тобто вважала, що по суті укладає договір довічного утримання.

Вважає, що відсутність у неї спірного будинковолодіння, як єдиного житла та продовження нею проживати в спірному будинковолодінні після укладення договору дарування, свідчить про помилку та неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину - договору дарування

Тому просить визнати недійсним договір дарування будинковолодіння від 22.08.2014 року, укладений між нею та відповідачкою ОСОБА_19 , на спірне будинковолодіння, яке розташоване у АДРЕСА_1 , який посвідчений державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори Хоміцькою Н.Г. та зареєстрований у реєстрі за номером №1438, а також скасувати державну реєстрацію права власності на будинковолодіння за ОСОБА_19 , проведену 22.08.2014 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 5. Також просить стягнути судові витрати із відповідачки на її користь в повному обсязі.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_20 позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні окрім цього зазначила, що вона дала відповідачці будинок, а онука (відповідачка) погодилась за нею доглядати коли підписували договір у нотаріуса. На даний час вона розуміє, що вона в суді і по якій причині. Вона сама звернулась до адвоката, яка склала їй позов, вона сама цю позовну заяву підписала. Її невістка ОСОБА_21 до цього не причетна. Ствердила, що вонука ОСОБА_22 та її чоловік ОСОБА_12 знущаються над нею, обзивають, погрожують, не впускають в будинок, де є ванна, щоб помитись, ОСОБА_17 не доглядає її. Тому вона просить договір дарування її будинковолодіння, який вона помилково уклала в 2014 році визнати недійсним.

Відповідачка ОСОБА_23 подала на позовну заяву відзив в якому зазначила, що неодноразово було посягання ОСОБА_24 та ОСОБА_25 шахрайськими методами відібрати будинок у її родини.

Неправдива інформація, описана в позовній заяві, про те, що бабуся зверталася, до органів місцевого самоврядування, тому, що її батько під впливом ОСОБА_26 , під примусом возив бабусю в сільську раду, змушуючи її підписувати брехливі заяви типу: - що вона не варить для бабусі їсти, не прибирає її житло, не купляє продукти і ліки та інше. Після перевірки будинку, посадовими особами сільської ради, які повністю спростували ці брехливі звинувачення, ОСОБА_27 вирішила, за допомогою іншого адвоката, скласти цю позовну заяву і звернутися до суду.

В 2011 році, після того, як її мати поїхала на заробітки заробляти для родини кошти батько почав ходити до іншої жінки, а в кінці 2012 року остаточно перейшов жити громадянським жлюбом до цієї жінки. З того періоду вона підтримувала будинок, робила ремонти, міняла вікна, фінансами їй допомагала мати, а батько не мав змоги допомогти, тому що заробляв небагато, зловживаючи спиртними напоями, витрачав кошти на свою шкідливу звичку та навіть де коли вимагав гроші у бабусі. По своїй природі, в тверезому стані, її батько добра людина, але в стані алкогольного сп`яніння, втрачаючи самоконтроль, часто звинувачув свою маму, і одного разу він спричинив своїй мамі травму, внаслідок якої її бабуся опинилась в лікарні.

Та коли бабуся хворіла, перебувала у безпорадному стані, потребувала сторонньої допомоги та догляду її син ОСОБА_10 через якого це сталося, навіть ні разу не навідався до неї в лікарню, а догляд їй надавали вона і її мати. Про дану подію її бабуся розповіла під відеозапис у суді, який вона долучає, як доказ до даного відзиву.

На цій підставі, бачачи хто саме бабусі забезпечував утримання, харчування, догляд та надання необхідної допомоги, побутові послуги (прання, прасування та інш.), забезпечувала лікарськими засобами за рекомендаціями лікаря, бабуся проявила волевиявлення у формі встановленій законом, пішла до сільської ради і в повному розумі, 14 жовтня 2013 року оформила заповіт на неї, що підтверджують докази долучені до відзиву.

Посилаючись на те що договір дарування нерухомих речей або іншого особливо цінного майна може бути розірвано за вимогою дарувальника, якщо обдарований проявив грубу невдячність (умисно вчинив злочин проти життя, здоров`я, власності дарувальника), зазначила що ні одного з перелічених речей не було та не могло бути, тому що вона любить свою бабусю, вона з нею npожила все своє дитинство, я також любить свого батька, для нього її двері будинку завжди відчинені, і все, що він робить, вона впевнена, він робить під впливом дружини її дядька ОСОБА_27 .

До вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік. Тобто, при розірванні договору дарування на вимогу дарувальника законодавчо передбачений термін, упродовж якого можна звернутися до суду про захист своїх порушених прав, однак в даному випадку сплили всі терміни та строки позовної давності!

Її бабуся ОСОБА_1 , не дивлячись на її похилий вік (73 роки), була в повному розумі, проявила своє волевиявлення, її дії були вільними, без примусу, її свідомість відповідала її внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що були обумовлені в ньому.

Нотаріус ОСОБА_5 , яка оформляла договір дарування, перевірила дієздатність ОСОБА_28 (її бабусі), яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, перевірила надані документи, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності її бабусі усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення бабусі щодо вчинення нотаріальної дії, ОСОБА_29 не визнала бабусю недієздатною чи обмежено дієздатною, її не можна такою визнати і сьогодні, нотаріус декілька раз запитала бабусю, чи усвідомлює вона наслідки своїх дій, вона не замислюючись підтвердила свій намір.

Ще з дитинства її батьки домовилися, що вона буде жити в цьому будинку, який будували вони до розлучення, і вона підтримувала та підтримує його в належному стані, по сьогоднішній день. Від самого народження вона проживала в цьому будинку та проживає до сих пір, вже зі своїми маленькими дітьми, тому що це її єдине житло.

Відповідачка з повною відповідальністю, стверджує що її бабуся договір дарування здійснила за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального, за своїм внутрішнім бажанням спочатку оформила на неї заповіт, але бачачи безвідповідальне, огидне ставлення до неї свого сина ОСОБА_10 , все таки вирішила оформити договір дарування на неї, щоб пожити спокійно на старості років.

Ще хоче звернути увагу суду на те, що в позовній заяві описано, яка бабуся немічна, тим не менш, ніхто не заважав ОСОБА_21 опікуватися цією бабусею, так як вона її невістка, але вона це не робить, а посягає на недоторканість її житла.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 повністю підтримала заперечення викладені у відзиві і на підставі наведеного просить повністю відмовити в задоволенні позову, застосувавши позовну давність.

Третя особа державний нотаріус Сторожинецької державної нотаріальної контори Хоміцька Наталія Георгіївна у судове засідання не з`явилася, надала суду лист, в якому просить справу розглянути без її участі.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності третьої особи.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, відповідачку та її представника, свідків, дослідивши письмові докази, виходячи із встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд вважає за необхідне позов ОСОБА_1 задовольнити повністю з наступних підстав.

В судовому засіданні судом встановлено, що 22 серпня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_30 був укладений договір дарування на будинковолодіння, яке розташоване у АДРЕСА_1 . Договір посвідчений державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори Хоміцькою Наталією Георгіївною та зареєстрований у реєстрі за номером №1438 від 22.08.2014 року. Державна реєстрація права власності за відповідачем ОСОБА_30 на вказане будинковолодіння проведена 22.08.2014 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 5. Власницею вищевказаного майна була ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до акту обстеження матеріально побутових умов від 15.12.2020 року встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована та проживає у будинку під номером АДРЕСА_1 .

Із медичних документів, а саме: медичної картки, ехокардіографії від 24.12.2013 р., УЗД венозного кровотоку від 24.12.2013 р., КТ головного мозку від 26.06.2014 р., витягу з історії хвороби №7612 від 04.07.2014 р., Епікризу №156 від 08.06.2015 р. вбачається, що позивачка у період із грудня 2013 року по 04.07.2014 року важко хворіла, перебувала у безпорадному стані, потребувала сторонньої допомоги, догляду, лікування, обстеження у діагностичному центрі: УЗД, КТ та інших необхідних обстежень.

Відповідно до довідки Чернівецького обласного центру соціально-психологічної допомоги за №04 від 18.08.2021 року та за №33/01-26 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувала у Притулку ОКУ «Чернівецький обласний центр соціально-психологічної допомоги» з 19.07.2021 року по 13.08.2021 року згідно направлення виконавчого комітету Великокучурівської сільської Ради №1225 від 16.07.2021 року, яка постраждала від домашнього насильства. Як вбачається з психологічного дослідження підтверджується факт того, що ОСОБА_31 була жертвою домашнього насильства та була свідком домашнього насильства над іншими членами сім`ї ( її синами).

Свідок ОСОБА_32 в судовому засіданні надав покази суду, що позивачка його мати. Він не претендує на будинок, в якому проживає його мати ОСОБА_1 і йому нічого не потрібно з того господарства. Якщо би він претендував на щось із господарства, то оформив би спадщину після смерті батька ще в 2011 році. Про договір дарування господарства в АДРЕСА_1 дізнався від брата ОСОБА_9 , який також проживав в цьому господарстві. Чому мама подарувала господарство онуці, а не братові, тобто своєму синові, він не знає. ОСОБА_33 мала доглядати за позивачкою, тому що остання їй подарувала будинок, але вони за позивачкою не доглядають, б`ють, їсти не дають. Проблеми почалися після того, як туди прийшов жити другий чоловік відповідачки ОСОБА_34 . Особливо загострились в 2020 році. Він особисто бачив, як ОСОБА_15 , другий чоловік відповідачки, знущався над бабкою, коли остання хотіла дати свідкові зелень.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засідання надав покази, що він є сином позивачки та батьком відповідачки. В 2014 році його мати (позивачка) переписала на його доньку (відповідачку) будинок, але мати була після інсульту і не дуже розуміла, що з нею відбувається. Мати мала намір укласти договір довічного утримання, а не договір дарування. Донька не допомагає бабусі, не готує, не пере та не доглядає за нею. Коли прийшов туди проживати ОСОБА_12 , то взагалі все стало погано, він почав знущатись над нею, не впускати в будинок, навіть застосовував фізичну силу. Це все відбувається зі згоди відповідачки. Донька з зятем хотять, щоб мати скоріше померла і будинок належав їм. Зі слів матері він знає, що донька (відповідачка) зобов`язувалась доглядати за нею. В 2014 році донька проживала у фактичному шлюбі з ОСОБА_35 , на день посвідчення договору вони жили разом і мати розраховувала на їх допомогу, але так не сталось. Відповідачка дала матері половину городу, щоб мати сама садила та себе забезпечувала. Був такий випадок, коли донька (відповідачка) принесла матері їсти, зняла це на відео, а потім забрала назад цю їжу. Потім це відео донька з ОСОБА_36 показували всім «як добре живеться позивачці». Після побиття ОСОБА_36 його брата ОСОБА_13 , йому стало відомо про те, що є договір дарування на доньку.

Свідок ОСОБА_37 в судовому засіданні дала покази суду, що вона бувша невістка позивачки. В 2015 чи в 2016 році позивачка їй говорила, що подарувала будинок онуці, оскільки її сини за нею не доглядають, менший випиває, а відповідачка ОСОБА_22 за нею доглядає і допомагає.

Свідок ОСОБА_38 в судовому засіданні дала покази суду, що десь сім років тому позивачка приходила до сільської ради і говорила, що хоче подарувати свій будинок онуці , оскільки її сини за нею не доглядають. Секретар сільради її відмовляла укладати договір дарування, говорила щоб вона оформила договір довічного утримання. Як складався договір не знає, але вона працювала в сільраді і потім бачила договір дарування. Весною 2021 року вона відвідувала позивачку, тому що надходили в сільраду заяви. В хаті було прибрано і було що їсти. Вона говорила, що Неля за нею доглядає, при цьому була присутня сама ОСОБА_22 (відповідачка).

Свідок ОСОБА_39 в судовому засіданні надав покази, що він в сільській раді є головою комісії при конфліктних ситуаціях, декілька разів виїздив до позивачки. В будинку було прибрано та їсти зварено, але хто це робив чи сама позивачка чи її онука він не знає. Про договір дарування йому стало відомо, коли стався цей конфлікт. Вони складали акт. ОСОБА_12 був при цьому, він показував, що у них все є і дрова, і продукти.

Свідок ОСОБА_40 в судовому засіданні дала покази, що до сільської ради надходили скарги від імені ОСОБА_41 . Вона в складі комісії виїздила на місце, до дому позивачки. В домі було чисто і було що їсти. Позивачка не знала що є скарги. Якщо сина ОСОБА_10 не було поряд, то вона говорила, що все добре з онукою, а коли був він, то навпаки говорила, що погано. В 2014 році позивачка прийшла до сільради та сказала, що хоче укласти договір дарування, секретар їй роз`яснила наслідки, але вона настоювала на тому, що хоче подарувати будинок, тому що любить свою онуку ОСОБА_42 , довіряє їй і та буде її доглядати. Хто доглядає за ОСОБА_43 на даний час вона не знає, чи сама позивачка, чи ОСОБА_22 .

Із вищенаведеного вбачається, що позивачка є людиною похилого віку, хворою, потребує допомоги та догляду, подарований будинок АДРЕСА_1 це єдине її житло. Будучи юридично не освідченою, позивачка погодилася на укладення договору дарування замість договору довічного утримання.

Згідно із ч.3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст.229 ЦК України).

З роз`яснень, які викладені в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

У п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Отже, укладення удаваного правочину само по собі не спричиняє недійсності правочину, оскільки згідно з ч.2 ст.235 ЦК України якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. А тому такий правочин може бути визнаний судом недійсним лише у тому разі, коли буде встановлено, що правочин, який сторони насправді вчинили, не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Так, у справі №6-11872 св 11 касаційний суд, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог щодо визнання договору дарування недійсним, виходив із того, що позивач, який є особою похилого віку, укладаючи договір, мав на меті отримати від відповідача необхідну допомогу та догляд і не мав наміру дарувати будинок сторонній людині, що свідчить про укладення договору під впливом помилки.

Залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій у справі №623652 св 13, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ дійшов висновку про те, що, укладаючи договір дарування будинку, чоловік позивачки помилявся стосовно обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо правової природи цього правочину, прав та обов`язків сторін, оскільки вважав цей правочин договором довічного утримання, відповідно до умов якого друга його сторона зобов`язувалась здійснювати постійний догляд та утримання, а право розпорядження нерухомим майном перейшло б до відповідача лише після смерті позивачки та її чоловіка. Крім того, суд посилався й на те, що фактичної передачі житлового будинку не відбулось, ключі від будинку позивачка та її чоловік після укладення спірного договору обдарованому не передавали, а позивачка продовжує проживати в ньому та самостійно сплачувати за комунальні послуги.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Як вбачається із письмових матеріалів, а саме заяви-повідомлення ОСОБА_1 в РОВД м. Сторожинець від 18.05.2020 року (ар.спр.29-30 том 1), а також письмових заяв ОСОБА_1 до голови Великокучурівської ОТГ про те, що її онука не допомагає та не доглядає за нею, від 10.12.2020 року та від 21.12.2020 року (ар.спр. 48-49,553 том 1) позивачка довідалась про порушення свого права у 2020 році, а саме, коли її не впускали в будинок помитись і ОСОБА_15 повідомив, говорячи, що вона не має права торкатись ручки дверей будинку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.28 постанови від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними» до окремих видів вимог, пов`язаних з визнанням правочинів недійсними, встановлено спеціальну позовну давність (частини третя, четверта статті 258 ЦК).

Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. ЦК встановлено винятки з цього правила щодо окремих вимог, пов`язаних з визнанням правочинів недійсними (частини друга, третя статті 261 ЦК.

Судом встановлено, що укладаючи оспорюваний договір, ОСОБА_1 вважала, що вчиняє договір, відповідно до якого ОСОБА_3 буде здійснювати за нею догляд. Також підтверджено той факт, що ОСОБА_1 сплачує і комунальні послуги, проживаючи там (судовий наказ про стягнення заборгованості).

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному будинку після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному будинку після укладення договору дарування, оплачувати за комунальні послуги.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про визнання договору недійсним, підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися вимоги, зазначала що укладаючи оспорюваний договір, вона помилялася щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення вважала, що ОСОБА_3 буде надаватися догляд та матеріальна допомога.

Отже, похилий вік ОСОБА_1 , її стан здоров`я та потреба у зв`язку з цим у сторонній допомозі, наявність у позивачки спірного житла як єдиного та продовження позивачкою проживати в будинку, що по АДРЕСА_1 , після укладення договору дарування свідчать про неправильне сприйняття стороною істотних умов угоди, зокрема, щодо юридичної природи правочину, прав та обов`язків сторін за цим договором, оскільки вважала такий правочин договором довічного утримання, що вплинуло на її волевиявлення.

Письмовими матеріалами та відеодисками не спростовується факт неправильного сприйняття ОСОБА_1 фактичних обставин правочину, те що вона помилялася щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення, оскільки вважала, що ОСОБА_3 буде за нею доглядати.

Керуючись ст.ст.3, 4, 5, 12, 13, 19, 23, 76, 81,141, 263-265 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», на підставі ст. ст.ст. 203, 216, 229, 235, 257-258, 261, 717-719 ЦК України, суд,-

У ХВ А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи Державного нотаріуса Сторожинецької державної нотаріальної контори Хоміцької Наталії Георгіївни про визнання недійсним договору дарування будинковолодіння та скасування його державної реєстрації задовольнити.

Договір дарування будинковолодіння по АДРЕСА_1 , від 22.08.2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_44 , який посвідчений державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори Хоміцькою Наталією Георгіївною та зареєстрований у реєстрі за номером 1438 визнати недійсним.

Скасувати державну реєстрацію права власності будинковолодіння по АДРЕСА_1 за ОСОБА_44 , проведену 22.08.2014 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 5.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 15 червня 2023 року.

Суддя Сторожинецького районного суду

Чернівецької області Олександра Дячук