Провадження №2/369/3304/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2023 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В. при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи № 760/13131/22 за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційної складової від суми заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача Національної академії внутрішніх справ - Романенко О.Є. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційної складової від суми заборгованості.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.03.2023 року відкрито позовне провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з позовом подав заяву про розгляд справи без його участі за наявними в справі доказами. Зазначені у позовній заяві вимоги підтримує в повному обсязі. У разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

Відповідач до суду не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду заяви. Про причину неявки суду не повідомив.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що наказом ректора НАВС від 22.07.2006 № 69 ОСОБА_1 зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання НАВС.

З 01.09.2006 року по 18.06.2010 року у відповідності з підписаним договором відповідач ОСОБА_2 у період навчання на здобуття вищої освіти за державним замовленням за напрямком «Правознавство» перебував на державному забезпеченні.

Після здобуття вищої освіти відповідно до умов договору ОСОБА_1 направлений для подальшого проходження служби до ГУМВС України у м. Києві.

Проте, наказом ГУМВС України в м. Києві від 09.09.2011 року № 548 о/с на підставі поданого ОСОБА_1 рапорту звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням (тобто до спливу встановленого 3 річного терміну перебування на службі по закінченню навчання).

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16.01.2014 року по справі № 760/25669/13 на користь НАВС стягнуто 16517,20 гривень витрат за навчання та 229,40 гривень судового збору.

18.09.2018 року заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва задоволено позов НАВС та поклав на відповідача обов`язок сплатити на користь НАВС 673,15 гривень 3% річних від заборгованості та 3770,25 гривень інфляційного збільшення боргу.

За заявою НАВС Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві стягнув з відповідача на користь НАВС 673,15 гривень 3% річних від заборгованості та 3770,25 гривень інфляційного збільшення боргу.

Станом на момент подання позову відповідач продовжує ухилятися від виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16.01.2014 року. Відповідач з 22952,00 гривень витрат на навчання, відшкодував НАВС лише 7952,00 гривень. Таким чином, залишок заборгованості відповідача перед НАВС становить 15000,00 гривень.

В позовній заяві представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь НАВС 6897,26 гривень, з яких: 5546,03 гривень інфляційне збільшення суми грошового зобов`язання, 1351,23 гривень 3% річних від суми грошового зобов`язання.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Таким чином, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Разом з тим за приписами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір це спір, у якому, зокрема хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Національна академія внутрішніх справи є вищім навчальним закладом Міністерства внутрішніх справ України та є юридичною особою згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Отже, працівник поліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18), а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.09.2021 року в справі № 520/11540/19 у подібних правовідносинах.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, оскільки пов`язані з проходженням та звільненням з публічної служби, а тому справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Отже в межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Норма статті 255 ЦПК України є імперативною. Тобто, за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 статті 255 ЦПК України, незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що провадження у справі № 760/13131/22 за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційної складової від суми заборгованості підлягає закриттю, оскільки позовні вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

При цьому позивач не позбавлений права звернутися до відповідного адміністративного суду за вирішенням спору в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст.255, ст. ст. 260, 261, 353-355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі № 760/13131/22 за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційної складової від суми заборгованості - закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд вказаної справи відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 28.04.2023 року.

Суддя А.В. Янченко