ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2413/23 Справа № 202/3074/22 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г.О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційні скарги Служби автомобільних доріг у Донецькій області та Державного агентства автомобільних доріг України на рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 05 грудня 2022 року в цивільній справі номер 202/3074/22 за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства автомобільних доріг України, Служби автомобільних доріг у Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державного агентства автомобільних доріг України, Служби автомобільних доріг у Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що судовим рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2021 року по справі №234/6991/21 позивача було поновлено на посаді начальника Служби автодоріг з 21 травня 2021 року, стягнуто з Служби на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 травня 2021 року по 25 жовтня 2021 року (всього 158 днів) в сумі 183136,22 грн, моральну шкоду в сумі 10000,00 грн та судовий збір в сумі 3934,67 грн. Рішення в частині поновлення на роботі підлягало негайному виконанню.

Наказом від 28 січня 2022 року №46-К/ТР позивача було поновлено на посаді. Фактично позивача допустили до роботи 16 лютого 2022 року.

Діями відповідачів йому заподіяно моральну шкоду та не виплачений заробіток за час вимушеного прогулу.

Моральна шкода обґрунтована тим, що внаслідок часу затримки з виконання судового рішення позивач залишився без основного джерела засобів для існування - заробітної плати.

Просив суд стягнути зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2021 року по справі №234/6991/21 (в частині поновлення на роботі) за період з 26 жовтня 2021 року по 11 лютого 2022 року включно в сумі 126340,81 грн та стягнути з Державного агентства автомобільних доріг України на користь позивача моральну шкоду, завдану внаслідок затримки виконання рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2021 року по справі №234/6991/21 (в частині поновлення на роботі) в сумі 30000,00 грн.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 05 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного агентства автомобільних доріг України, Служби автомобільних доріг у Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2021 року по справі №234/6991/21 (в частині поновлення на роботі) за період з 26 жовтня 2021 року по 27 січня 2022 року включно в сумі 108954,46 грн.

Стягнуто з Державного агентства автомобільних доріг України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок затримки з виконання рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2021 року по справі №234/6991/21 (в частині поновлення на роботі) в сумі 30000,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач Служба автомобільних доріг у Донецькій області, подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 05 грудня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Державного агентства автомобільних доріг України, Служби автомобільних доріг у Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та моральної шкоди.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення не відповідає завданню цивільного судочинства - справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, є незаконним та необґрунтованим.

Кошти, передбачені на утримання Служби автомобільних доріг у Донецькій області, не можуть використовуватись іншим чином, наприклад для відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку виконання рішення суду.

До Служби автомобільних доріг у Донецькій області ОСОБА_1. із зверненням про готовність невідкладно приступити до роботи після ухвалення рішення Краматорським міським судом Донецької області від 25.10.2021 року не звертався.

В резолютивній частині судового рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25.10.2021 року зазначено: «Допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення позивача на роботі». Водночас не зазначено, яка особа це повинна зробити Служба автомобільних доріг або Державне агентство автомобільних доріг України.

Вважає, що в даному випадку Служба не є належним відповідачем у цій справі, адже не приймає управлінське рішення щодо прийняття на роботу за звільнення позивача.

Застосування стягнення у виді ухваленого судового рішення, яким стягнуто зі Служби автодоріг у Донецькій області суми коштів у розмірі 108954,46 грн буде порушенням положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, тому що є непропорційним та становить індивідуальний і надмірний тягар для Служби.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач Державне агентство автомобільних доріг України (перейменовано на Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України з 31.01.2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №29 від 13.01.2023 року), просив апеляційний суд скасувати рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 05 грудня 2022 року у справі №202/3074/22 в повному обсязі, та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Державного агентства автомобільних доріг України, Служби автомобільних доріг у Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та моральної шкоди.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення необґрунтоване, незаконне та таке, що підлягає скасуванню з підстав порушення норм процесуального права; неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для її вирішення; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення справи.

Судом першої інстанції не взято до уваги позицію Укравтодору, висловлену у відзиві стосовно безпідставності заявленої до Укравтодору вимоги щодо стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок затримки з виконання рішення, а також доводів наведених на підтвердження завищення її суми позивачем.

У мотивувальній частині рішення не міститься згадувань стосовно доводів Укравтодору з приводу того, що при прийнятті рішення від 25.10.2021 року Краматорським міським судом Донецької області в резолютивній частині рішення не було конкретизовано щодо якого з відповідачів стосується негайне виконання вимоги «Поновити позивача на роботі на посаді начальника Служби автомобільних доріг у Донецькій області з 21 травня 2021 року», що призвело до правової невизначеності зумовленої об`єктивними обставинами, що виникли не з вини Укравтодору чи Служби, а відтак, мало вплив на негайність виконання самої вимоги суду.

Суд оминув увагою наведені у відзиві Укравтодору доводи щодо триваючого касаційного провадження по справі №234/6991/21, яке відкрите за касаційною скаргою Служби на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25.10.2021 року та на постанову Донецького апеляційного суду від 07.02.2022 року, а тому об`єктивної неможливості розгляду справи №202/3074/22 до вирішення справи №234/6991/21.

Судом першої інстанції було порушено строки розгляду справи, оскільки провадження відкрито 24.06.2022 року за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Водночас рішення по справі було прийнято 05.12.2022 року.

В судовому засіданні 25.10.2021 року рішення по справі 234/6991/21 Краматорським міським судом не проголошувалось, повний текст копії рішення Укравтодор отримав лише 17.11.2021 року. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи №234/6991/21, а саме: протоколом судового засідання в режимі конференції №439125 від 25.10.2021 року, довідкою секретаря судового засідання Шалімової Н.О., що підтверджує не проголошення Краматорським міським судом 25.10.2021 року рішення у справі №234/6991/21 з урахування положень статті 268 ЦПК України.

Тому датою рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, а саме 29.10.2021 року.

Таким чином, жодний з відповідачів не міг допустити рішення Краматорського міського суду у справі №234/6991/21 до негайного виконання з 26.10.2021 року.

А з огляду на те, що супровідний лист Краматорського міського суду Донецької області від 01.11.2021 року отримано Укравтодором 17.11.2021 року, останній не мав можливості до моменту отримання повного тексту рішення Краматорського міського суду Донецької області у справі №234/6991/21 приступити до негайного його виконання.

Зазначене свідчить про невірне встановлення судом першої інстанції періоду затримки виконання рішення Краматорського міського суду Донецької області, а тому допущено помилку при вирішенні питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку на користь позивача на підставі статті 236 КЗпП України.

Висновок суду про те, що сторона відповідача не зазначила, що зверталась до суду за роз`ясненням рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки Укравтодор звертався в межах розгляду справи №234/6991/21 за роз`ясненням рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25.10.2021 року, проте ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 25.11.2021 року відмовлено в роз`ясненні рішення суду.

В оскаржуваному рішенні не наведено жодного посилання на норми матеріального права, які визначають саме за Укравтодором обов`язок здійснювати виплату моральної шкоди, завданої внаслідок затримки виконання рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25.10.2021 року, що свідчить про порушення норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення.

Начальник Служби автомобільних доріг у Донецькій області перебував у трудових відносинах із Службою автомобільних доріг у Донецькій області, і саме Служба нараховувала та здійснювала виплату позивачу заробітної плати. Тому Укравтодор не є належним відповідачем щодо виплати позивачеві моральної шкоди, завданої внаслідок затримки виконання рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25.10.2021 року відповідно до статті 237? КЗпП України.

У рішенні суд не навів жодних мотивів щодо визначення розміру відшкодування позивачеві моральної (немайнової) шкоди.

При цьому позивач обґрунтовує заподіяння йому моральної шкоди, використовуючи доводи, наведені в рішенні Краматорського міського суду Донецької області від 25.10.2021 року.

Від представника позивача адвоката Остапенко А.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив в задоволенні апеляційної скарги Укравтодору та апеляційної скарги Служби автодоріг відмовити повністю, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2022 року залишити без змін.

До 16.02.2022 року включно були відсутні обставини, які б свідчили про фактичне допущення позивача до роботи, тобто забезпечення йому реальної можливості виконувати визначені трудовим договором обов`язки у порядку та на умовах, що мали місце до звільнення.

Вимогу про стягнення середнього заробітку позивач заявив саме до Служби автодоріг, а не до Укравтодору, оскільки, саме Служба виконувала функцію роботодавця по відношенню до позивача (позивач перебував у трудових правовідносинах із Службою, отримував заробітну плату за рахунок Служби та інше), на чому наголошувалося в позовній заяві.

Натомість Укравтодор є лише засновником (учасником/органом управління) Служби як юридичної особи і відповідно виконує по відношенню до Служби функції учасника (органу управління) юридичної особи, зокрема, приймає рішення про прийняття на посаду та звільнення керівника, але не несе відповідальності за зобов`язаннями, що витікають з діяльності Служби (див., наприклад, п. 3.11. Положення про Службу автодоріг). Отже, підстав стягувати середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з Укравтодору, який є лише учасником/органом управління Служби та володіє її корпоративними правами, немає. Суд першої інстанції цілком аргументовано стягнув суму середнього заробітку, яка не оспорювалася відповідачами, саме зі Служби автодоріг.

Водночас, позов про стягнення моральної шкоди, позивач пред`явив до Укравтодору, оскільки саме незаконна бездіяльність Укравтодору перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з моральною шкодою, яка виникла у позивача внаслідок затримки з виконанням рішення суду про поновлення його на роботі. На відміну від середнього заробітку, виплата якого є обов`язком роботодавця, моральна шкода, виходячи із загальних принципів відшкодування шкоди, відшкодовується особою, яка її завдала (в даному випадку - Укравтодором).

Щодо аргументу про те, що позивач не подавав на адресу Служби звернення про свою готовність невідкладно приступити до роботи, зазначає, що 03.11.2021 позивач звернувся до Укравтодору з листом, в якому повідомив про свою готовність невідкладно приступити до роботи. Просив видати наказ про поновлення на роботі та допустити його до роботи. До листа додав копію повного рішення суду. Листом від 08.11.2021 за вих. № 5038/1/11-01/09-5274/10-21 Укравтодор фактично відмовився виконати рішення суду з надуманої підстави (копія листа позивача та копія листа Укравтодору наявні в матеріалах справи).

Судом першої інстанції, на підставі поданих позивачем та не спростованих відповідачами доказів, було встановлено, що 02.12.2021 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Мін`юсту відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про поновлення позивача на роботі (ВП № 67706633), постановами від 10.01.2022 та від 14.02.2022 на Укравтодор як боржника було накладено штрафи в сумі 5100,00 грн та 10200,00 грн відповідно, за невиконання рішення суду без поважних причин (копія листа ДВС наявна в матеріалах справи). З обґрунтованістю даних постанов державного виконавця боржник погодився, в судовому порядку їх не оскаржував.

Діюча редакція ч. 1 ст. 235 КЗпП передбачала, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, суд мав саме «поновити» працівника на попередній роботі, а не «зобов`язувати» відповідача (одного з відповідачів, якщо відповідачів декілька) вчинити певну дію - поновити працівника на роботі.

В спірних правовідносинах факт існування «індивідуального надмірного тягаря», про який заявляє Служба, не є матеріально-правовою презумпцією. Цей факт підлягає доведенню на загальних підставах. Відповідач Служба автодоріг не надала суду першої інстанції належних, достатніх та допустимих доказів того, що стягнення на користь позивача належного йому середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі становитиме для Служби «індивідуальний надмірний тягар».

Щодо аргументу про те, що суд першої інстанції, нібито, неповно з`ясував фактичні обставини справи, зокрема, не взяв до уваги докази відсутності представника Укравтодору під час проголошення рішення суду у цивільній справі №234/6991/21, зазначає, що суд першої інстанції дійсно не надавав оцінки документам, на які посилається відповідач Укравтодор, оскільки їх просто не було в матеріалах справи на час ухвалення рішення суду і жоден з відповідачів не порушував перед судом питання про неможливість їх подання, про їх витребування судом, про приєднання до матеріалів справи тощо.

Щодо аргументу про те, що позивач нібито намагається повторно отримати відшкодування моральної шкоди з тих самих підстав, з яких він вже отримав відшкодування в процесі розгляду цивільної справи №234/6991/21, зазначає, що у справі №234/6991/21 підставою для відшкодування моральної шкоди було незаконне звільнення позивача. В рамках даної справи позивач виходив з характеру, тривалості та обсягу спричинених йому моральних страждань внаслідок затримки з виконанням рішення суду про поновлення на роботі. Відповідне обґрунтування наведене в позовній заяві.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача - Служби автомобільних доріг у Донецькій області Мендух О.М. доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позовних вимог - відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник відповідача - Державного агентства автомобільних доріг України Коваленко М.М. доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позовних вимог - відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача адвокат Остапенко А.І. з доводами апеляційної скарги не погодився, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши головуючого, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 25 жовтня 2021 року Краматорським міським судом Донецької області розглянуто у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №234/6991/21, за результатом чого ухвалено рішення (далі - судове рішення). Судовим рішенням позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор), Служби автомобільних доріг у Донецькій області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, - задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Державного агентства автомобільних доріг України від 20.05.2021 року №125-ВДС «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника Служби автомобільних доріг у Донецькій області ОСОБА_1 » (про оголошення догани).

Визнано незаконним та скасовано наказ Державного агентства автомобільних доріг України від 20.05.2021 року №126-ВДС «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника Служби автомобільних доріг у Донецькій області ОСОБА_1 » (про оголошення догани).

Визнано незаконним та скасовано наказ Державного агентства автомобільних доріг України від 20.05.2021 року №202-К «Про звільнення начальника Служби автомобільних доріг у Донецькій області ОСОБА_1 » щодо звільнення ОСОБА_1 з роботи з посади начальника Служби автомобільних доріг у Донецькій області на підставі пункту 3 ст. 40 КЗпП України з 20 травня 2021 року.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника Служби автомобільних доріг у Донецькій області з 21 травня 2021 року.

Стягнуто зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.05.2021 року по 25.10.2021 року, а саме за 158 днів в сумі 183136, 22грн. (з утриманням податків і інших обов`язкових платежів.

Стягнуто зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

В іншій частині позову, - відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення позивача на роботі (а.с. 16-28, 115-118, том 1).

З заяви від 03 листопада 2021 року вбачається, що позивач звернувся до Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор) з повідомленням про те, що він готовий невідкладно приступити до роботи. Долучив копію судового рішення (а.с. 43, том 1).

На вказану вище заяву Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) за вих. 5038/1/11-01/09-5274/10-21 від 08 листопада 2021 року повідомило, що на адресу агентства не надходило належним чином завіреного рішення суду у порядку визначеним законодавством; оголошення резолютивної частини рішення відбувалось без присутності уповноваженого представника Укравтодору (а.с. 44-44зв., том 1).

19 листопада 2021 року представником позивача направлено запит до Державного агентства автомобільних доріг України про надання інформації про те, чи видано наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Служби автомобільних доріг у Донецькій області на виконання рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2021 року (а.с. 47-47зв, том1).

На зазначений вище запит Державним агентством автомобільних доріг України (Укравтодор) повідомлено за вих. 5449/1/11-01/09-5739/1/10-21 від 02 грудня 2021 року, що на адресу Укравтодору надійшла копія судового рішення, яке не набрало чинності. Зазначене рішення оскаржене до Донецького апеляційного суду, у зв`язку із чим наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Служби автомобільних доріг у Донецькій області в Укравтодорі відсутній (а.с. 48-48зв., том 1).

02 грудня 2021 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Т.Є. відкрито виконавче провадження №67706633 з виконання виконавчого листа, виданого у цивільній справі №234/6991/21. Боржник - Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор), стягувач - ОСОБА_1 . Про поновлення на роботі на посаді начальника Служби автомобільних доріг у Донецькій області з 21 травня 2021 року (а.с. 36-36зв., том 1).

10 січня 2022 року у межах виконавчого провадження №67706633 прийнято постанову, за якою на Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) накладено штраф на користь держави у розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду без поважних причин (а.с. 37, том 1).

17 лютого 2022 року державним виконавцем було направлено вимогу №67706633/15(20.1) до Державного агентства автомобільних доріг України щодо повідомлення про стан виконання рішення суду (а.с. 38-38зв, том 1).

14 лютого 2022 року у межах виконавчого провадження №67706633 прийнято постанову, за якою на Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) накладено штраф на користь держави у розмірі 10200,00 грн за невиконання рішення суду без поважних причин (а.с. 39, том 1).

07 лютого 2022 року Донецьким апеляційним судом прийнято постанову, якою судове рішення залишено без змін (а.с. 49, том 1).

28 січня 2022 року Першим заступником Голови Державного агентства автомобільних доріг України видано наказ №46-К/ТР, яким скасовано наказ Укравтодору від 20 травня 2021 року №202-К «Про звільнення начальника Служби автомобільних доріг у Донецькій області ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Служби автомобільних доріг у Донецькій області з 21 травня 2021 року на підставі судового рішення. З вказаним наказом позивача ознайомлено 11 лютого 2022 року (а.с. 52, том 1).

02 лютого 2022 року Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) своїм листом повідомило, що наказом Укравтодору від 28 січня 2022 року №46-К/ТР «Про поновлення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 було поновлено на посаді начальника Служби автомобільних доріг у Донецькій області. Запропоновано позивачу прийти в триденний термін з дня отримання даного листа з метою продовження трудових відносин (а.с. 51, том 1).

З довідки про доходи вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача складає 1159,09 грн, середньомісячна заробітна плата - 25499,98 грн (а.с. 62, том 1).

Позивачем до суду наданий розрахунок середнього заробітку, з якого вбачається, що сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 26 жовтня 2021 року по 11 лютого 2022 року включно становить 126340,81 грн (109 х 1159,09), де 109 - це кількість днів за які було затримано виконання судового рішення та 1159, 09 грн - середньоденна заробітна плата позивача (а.с. 12, том 1).

Відповідно до листа Служби автомобільних доріг у Донецькій області №06-640 від 18.04.2022 року з 01.04.2022 року фактичне місце ведення діяльності та розташування офісу визначено м. Дніпро, вул. Воскресенська, 24 . Юридична адреса залишилася без змін (а.с. 146).

До матеріалів справи долучено Положення про відділ претензійно-позовної роботи юридичного управління Державного агентства автомобільних доріг України та Положення про юридичне управління Державного агентства автомобільних доріг України (а.с.124-129, 130-137, том 1).

У відповідності до п.п. 1.1. Положення про Службу автомобільних доріг у Донецькій області, затвердженого наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 29 липня 2019 року () Служба автомобільних доріг у Донецькій області заснована на державній власності і належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України.

У відповідності до п. 8.1. Положення Уповноважений орган, у тому числі, призначає на посаду та звільняє з посади начальника Служби.

Службу очолює начальник, здійснює керівництво її діяльністю, представляє Службу у відносинах з Уповноваженим органом управління, тощо - п. 7.1, 7.2 Положення (а.с. 53-61, том 1).

Задовольняючи частково позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, та стягуючи зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з періоду з 26 жовтня 2021 року по 27 січня 2022 року включно, тобто до дати видання наказу про поновлення на роботі.

Задовольняючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості доводів позивача про порушення Державним агентством автомобільних доріг України строку виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та порушення права позивача на працю в частині строку поновлення його на посаді, а саме негайного виконання рішення суду, що є достатнім доказом наявності моральної шкоди.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків (пункт 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Отже, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення оскаржуватися.

Так, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Статтею 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Враховуючи лексичне значення (тлумачення) поняття «затримка» як «зволікання», затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, в разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Частиною 1 ст. 268 ЦПК України встановлено, що рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення - частина 5 ст. 268 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що судове рішення в частині поновлення позивача на роботі підлягало виконанню з 26 жовтня 2021 року, тобто з наступного дня за днем ухвалення рішення та проголошення його резолютивної частини, оскільки у резолютивній частині рішення суду зазначено про участь у судовому засіданні 25 жовтня 2021 року представників сторін, в тому числі і Коваленка М.М. - головного спеціаліста відділу претензійно-позовної роботи Юридичного управління Державного агентства автомобільних доріг України, який у відповідності до посадової інструкції повинен здійснювати в установленому законодавством порядку самопредставництво Державного агентства автомобільних доріг України в судах України та представлення Державного агентства автомобільних доріг України в інших державних органах. Тому доводи апеляційної скарги Державного агентства автомобільних доріг України про дату ухвалення рішення Краматорського міського суду у справі №234/6991/21, яким позивача поновлено на роботі та строку його виконання, апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Розглядаючи доводи апеляційних скарг Служби автомобільних доріг у Донецькій області та Державного агентства автомобільних доріг України про те, що в судовому рішенні не визначено, якою особою повинно бути виконане рішення та про неналежність відповідачів, апеляційний суд керується наступним.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Краматорського міського суду у справі №234/6991/21 від 25 жовтня 2021 року визнано незаконними та скасовано наказ Державного агентства автомобільних доріг України від 20.05.2021 року №125-ВДС «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника Служби автомобільних доріг у Донецькій області ОСОБА_1 » (про оголошення догани), наказ Державного агентства автомобільних доріг України від 20.05.2021 року №126-ВДС «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника Служби автомобільних доріг у Донецькій області ОСОБА_1 » (про оголошення догани), наказ Державного агентства автомобільних доріг України від 20.05.2021 року №202-К «Про звільнення начальника Служби автомобільних доріг у Донецькій області ОСОБА_1 » щодо звільнення ОСОБА_1 з роботи з посади начальника Служби автомобільних доріг у Донецькій області на підставі пункту 3 ст. 40 КЗпП України з 20 травня 2021 року. Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення позивача на роботі.

У відповідності до п.п .1.1. Положення про Службу автомобільних доріг у Донецькій області, затвердженого наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 29 липня 2019 року () Служба автомобільних доріг у Донецькій області (далі - Служба) заснована на державній власності і належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України (далі - Уповноважений орган управління).

У відповідності до п. 8.1. Положення Уповноважений орган, у тому числі, призначає на посаду та звільняє з посади начальника Служби.

З вказаного очевидно вбачається, що скасування наказів та поновлення на посаді покладається на ту особу, яка звільняла позивача, тобто на Державне агентство автомобільних доріг України.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.10.2018 року по справі №510/1782/13-ц та інших постановах у справах відповідної категорії.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних висновків про порушення права позивача на працю в частині строку поновлення його на посаді, а саме негайного виконання рішення суду, яке є достатнім доказом наявності моральної шкоди.

Стягнення саме зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області середнього заробітку обумовлено тим, що позивач призначався на посаду начальника Служби автомобільних доріг у Донецькій області, а також тим, що саме Службою проводиться виплата заробітної плати та інших виплат позивачу згідно законодавства.

Тобто, зазначений вище довід є необґрунтованим, оскільки судом встановлено, що моральну шкоду спричинено саме порушенням прав позивача в частині поновлення його на роботі Державним агентством автомобільних доріг України.

Довід апеляційної скарги Служби автомобільних доріг у Донецькій області про те, що застосування заходу у виді стягнення зі Служби автодоріг у Донецькій області суми коштів у розмірі 108954,46 грн буде порушенням положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, тому що є непропорційним та становить індивідуальний і надмірний тягар для Служби, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження цього доводу.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші наведені в апеляційних скаргах доводи зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції..

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, витрати Служби автомобільних доріг у Донецькій області та Державного агентства автомобільних доріг України по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Служби автомобільних доріг у Донецькій області та Державного агентства автомобільних доріг України залишити без задоволення, рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 05 грудня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: