КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 квітня 2022 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило: стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 5 040 грн. 33 коп. та сплачений судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05.05.2018 року по вул. Жилянській, 58, у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen Polo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ЛВМ Холдінг ТОВ, та автомобіля марки «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 .

Внаслідок зазначеної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

При цьому, позивач зазначає, що на час ДТП між ПрАТ «СК «Уніка» та ЛВМ Холдінг ТОВ був діючим Договір добровільного комплексного страхування на транспорті за №245029/4093/0000630, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням, розпорядженням майном - транспортним засобом марки «Volkswagen Polo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Таким чином, відповідно до умов вказаного договору ПрАТ «СК «Уніка» було виплачено ЛВМ ХОЛДІНГ ТОВ страхове відшкодування у розмірі 49 374 грн. 65 коп. на підставі Страхового акту №00259057 від 21.05.2018 року, Наказу №00259057 від 28.05.2018 року та платіжного доручення № 025284 від 01.06.2018 року.

Разом з тим, відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 03 липня 2018 року у справі №752/9392/18 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні вищенаведеної ДТП та накладено адміністративне стягнення.

У зв`язку із зазначеним та враховуючи те, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» згідно з Полісом № АК6725272, ПрАТ «СК «Провідна» було здійснено на користь позивача виплату страхового відшкодування у розмірі 44 334 грн. 32 коп.

На підставі зазначеного, а також посилаючись на те, що різниця між збитком, виплаченим ПрАТ «СК «Провідна», та сумою страхового відшкодування, виплаченою позивачем потерпілому, підлягає компенсації винною у ДТП особою, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача на його користь суму невідшкодованих збитків у розмірі 5 040 грн. 33 коп. (49 374,65 грн. - 44 334,32 грн.).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 квітня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ґрунтується на відсутності у матеріалах справи доказів, що згідно з Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - Полісом №АК6725272 або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у ПрАТ «СК «Провідна» не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, що давало б підстави для покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника - відповідача по справі.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвали нове судове рішення, яким позовом задовольнити у повному обсязі.

При цьому, в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що відповідач, як відповідальна особа за завданий збиток, повинен відшкодувати ПрАТ «СК «Уніка» різницю між сумою страхового відшкодування, сплаченого за договором добровільного страхування наземного транспорту №245029/4093/0000630 року, та сумою страхового відшкодування, виплаченою за полісом №АК6725272, яка дорівнює 5 040 грн. 33 коп.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, 12.01.2018 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ТОВ «ЛВМ ХОЛДІНГ» був укладений Договір добровільного комплексного страхування на транспорті №245029/4093/0000630, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем марки «Volkswagen Polo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

05.05.2018 року по вул. Жилянській, 58, у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen Polo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ЛВМ Холдинг ТОВ, та автомобіля марки «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 .

Внаслідок зазначеної ДТП автомобіль марки «Volkswagen Polo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження, наявність та обсяг яких підтверджується протоколом огляду транспортного засобу від 09.05.2018 року.

З урахуванням вартості відновлювального ремонту, визначеної на підставі рахунку-фактури №-1 від 10.05.2018 року СТО ТОВ «Атлант-М Лепсе», ПрАТ «СК «Уніка» було складено Страховий акт № 00259057 від 21.05.2018 року за Договором №245029/4093/0000630 від 12.01.2018 року, відповідно до якого вказана подія кваліфікована як страховий випадок, згідно Акту та умовам Договору виплата страхового відшкодування страхувальнику підлягає сума 49 374 грн. 65 коп.

Відповідно до Наказу №00259057 від 28.05.2018 року ПрАТ «СК «Уніка» прийнято рішення виплатити ЛВМ ХОЛДІНГ ТОВ страхове відшкодування згідно з розрахунку суми збитку у розмірі 49 374 грн. 65 коп. наступним чином: 39 750 грн. 77 коп. шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок Атлант-М Лепсе ТОВ, 9 623 грн. 88 коп. в рахунок погашення несплаченої частини страхового платежу.

ПрАТ «СК «Уніка» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 39 750 грн. 77 коп. шляхом перерахування коштів на рахунок Атлант-М Лепсе ТОВ, що підтверджується платіжним дорученням № 025284 від 01.06.2018 року.

Разом з тим, постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 03 липня 2018 року у справі №752/9392/18 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.

При цьому, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована за полісом №АК6725272 в ПрАТ «СК «Провідна», що підтверджується інформацією, наявною у Централізованій базі даних МТСБУ, та яка є загальнодоступною за посиланням: https://policy-web.mtsbu.ua.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що з відповідача, як відповідальної особи у вчиненні ДТП, підлягає стягненню непокрита частина страхового відшкодування у розмірі 5 040 грн. 33 коп., що становить різницю між сумою страхового відшкодування, що була сплачена позивачем страхувальнику, та покритою ПрАТ СК "Провідна" сумою збитків за полісом №АК6725272 у розмірі 44 334 грн. 32 коп.

Так, за вимогами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Суброгацією є перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди, внаслідок чого страхувальник виступає замість потерпілого.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 року по справі № 755/9320/15-ц.

Таким чином, до позивача, який виплатив страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування, перейшло право зворотної вимоги до винної особи - відповідача компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля «Volkswagen Polo» внаслідок ДТП, яка мала місце 05.05.2018 року.

У свою чергу, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV).

Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Тобто, положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, у матеріалах справи відсутнє підтвердження щодо звернення позивача до страховика відповідача щодо покриття збитків, результат розгляду такого звернення, підтвердження надходження коштів, а також доказів щодо ліміту відповідальності страховика відповідача за полісом ОСЦПВВНТЗ.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин, на які він посилався в позовній заяві, а саме того, що у відповідача наявний обов`язок виплатити йому непокриту частину страхового відшкодування у розмірі 5 040 грн. 33 коп., адже за наявними у матеріалах справи неможливо встановити, що у ПрАТ «СК «Провідна» не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування у повному обсязі чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, що, у свою чергу, давало б підстави для покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника - відповідача по справі.

Водночас, у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.ст. 77, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Крім того, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю позивачем останніх.

Доводи апелянта, наведені в апеляційній скарзі та які, на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його поясненнями на обґрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав ґрунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 квітня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді