Провадження № 22-ц/802/576/23 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за апеляційною скаргою відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року позивач звернулась в суд з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (надалі - МТСБУ) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, покликаючись на такі обставини.

02.12.2021 ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_1 близько 09:30, рухаючись в с.Княгининок по вул.Соборній, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції а також не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або його безпечного об`їзду, в результаті чого відбулось зіткнення з транспортним засобом «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який, здійснюючи маневр розвороту, змінив напрямок руху, не впевнившись в безпечності маневру.

Постановами Луцького міськрайонного суду та Волинського апеляційного суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано винними та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 КУпАП.

З висновку експерта від 15.06.2022 вбачається про допущені обома водіями порушення ПДР - ОСОБА_1 12.3 ПДР України, а ОСОБА_2 - пунктів 10.1, 10.4 ПДР України.

Згідно з аварійним сертифікатом від 02.12.2021 вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 124772,02 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу без ПДВ становить 109324,68 грн.

Вказує, що після ДТП він звернувся в страхову компанію «Гардіан», оскільки згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, водій «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 мав страховий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 02.12.2021.

Однак, в подальшому йому стало відомо, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 № ЕР-207067065 від 02.12.2022 був зареєстрований о 09:58 годині та почав діяти з 10:00 год. 02.12.2012 року, іншого полісу в останнього не було, тому на час ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця не була застрахована. Вважає, що ступінь вини ОСОБА_2 становить 2/3 від загальної вини обох учасників, на підставі ст. 1188 ЦК України просив стягнути з МТСБУ 72883,13 грн. матеріальної шкоди, заподіяної його транспортному засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди та понесені судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2023 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з МТСБУ на користь ОСОБА_1 54662 грн. 34 коп. заподіяної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з МТСБУ на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 744 грн. 30 коп. та 5900 грн. за надання правової допомоги.

В апеляційній скарзі відповідач МТСБУ просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що суд безпідставно стягнув відшкодування шкоди, оскільки позивачем пропущено строк визначений підпунктом 37.1.4. пункту 37.1. статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон №1961-IV), а також позивач не звертався із заявою про страхове відшкодування до МТСБУ , як вимагають приписи ст. 35 Закон №1961-IV.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечує доводи відповідача про наявність підстав для відмови у стягненні страхового відшкодування, зазначив, що не є обов`язковим попереднє звернення до МТСБУ із заявою про страхове відшкодування. Також вказав, що позивач вчасно звернувся до страховика іншого винуватця ДТП ( ОСОБА_2 ) - Страхової компанії «Гардіан». Тобто, вчинив усі дії для отримання страхового відшкодування.

Інші учасники справи не скористались правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (72883.12 грн.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 12.06.2023 тобто, дата складення повного судового рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та правильність рішення суду першої інстанції апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини.

ОСОБА_1 керуючи 02.12.2021 транспортним засобом Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_1 близько 09:30, рухаючись в с.Княгининок по вул.Соборній, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції а також не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або його безпечного об`їзду, та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який, в свою чергу, здійснюючи маневр розвороту, змінив напрямок руху, не впевнившись в безпечності маневру, унаслідок чого відбулось ДТП, автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вказані обставини встановлені постановою судді Луцького міського суду Волинської області від 30.06.2022 у справі про адміністративне правопорушення №161/22054/21, якою визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження в справі в зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с.18-19).

Постановою Луцького міськрайонного суду від 11.08.2022 у справі № 161/22052/21 справу відносно ОСОБА_1 було закрито в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.20).

Постановою Волинського апеляційного суду від 07.09.2022 у справі № 161/22052/21 було скасовано постанову Луцького міськрайонного суду від 11.08.2022 та визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП. Судом зазначено, що з описової частини висновку експерта № СЕ-19/1-3-22/2034-ІТ від 15.06.2022 № СЕ-19/1-3-22/2034-ІТ від 15.06.2022 вбачається, що водій автомобіля Volkswagen Passat, з технічної точки зору в населеному пункті рухався з перевищенням дозволеної швидкості, тому дії водія зазначеного транспортного засобу не відповідали вимогам п.12.3 ПДР України що узгоджується з відтвореним відеозаписом з місця ДТП (а.с.21-22).

З копії висновку експерта № СЕ-19/1-3-22/2034-ІТ від 15.06.2022 вбачається, що з технічної точки зору водій автомобіля Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.3 ПДР України, відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, тобто ОСОБА_1 повинен був у момент об`єктивного виявлення початку виконання автомобілем «Fiat Doblo» повороту ліворуч негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

З технічної точки зору водій автомобіля «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п.10.1,10.4 ПДР України, відповідно до яких перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку (повинен дату дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів, не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються поперед нього і виконують розворот. Тобто, в даній дорожній ситуації водій ОСОБА_2 повинен був перед початком розвороту переконатися, що це буде крайнє положення на проїзній частині, а при виконанні цього маневру не з крайнього лівого положення на проїзній частині дати дорогу попутнім транспортним засобам. (а.с.23-30).

Після дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 звернувся в Страхову компанію «Гардіан», оскільки згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, водій «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 був застрахований обов`язковим договором страхування від 02.12.2021.

14.12.2021 страховий комісар від СК «Гардіан» встановив ушкодження транспортного засобу Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_1 , про що склав Акт огляду транспортного засобу.

З аварійного сертифікату № 17-D/10/39 від 22.12.2021 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу вбачається, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 02.12.2021 становить 215551,83 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу без ПДВ становить 109324,68 грн.

13.09.2022 позивач направив СК «Гардіан» заяву щодо проведення страхових виплат, проте відповіді на заяву не отримав.

В подальшому позивач дізнався, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП 09 год.30 хв. 02.12.2021 року не була застрахована в єдиній централізованій базі даних (ЦБД) МТСБУ.

Як вбачається з відповіді МТСБУ на адвокатський запит №9-03/29556 від 13.12.2022 чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо забезпечення транспортного засобу «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_2 станом на 9:30 02.12.2021 (дата і час ДТП) не виявлено.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Таким чином, до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За фактом завдання шкоди виникає деліктне зобов`язання, яке припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

При цьому, регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально (стаття 33 Закону №1961-IV).

Судом встановлено, що на дату та час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_2 застрахована не була.

Відповідно до ст.39 Закону №1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Одним із завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У відповідності до підпункту «а» пункту 41.1 ст.41 Закону №1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння - транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону №1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) (пункт 36.1. статті 36 Закону).

За приписами підпункту 37.1.4. пункту 37.1. статті 37 Закону №1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зробила висновок про те, що сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

Немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

ОСОБА_1 до МТСБУ в порядку ст. 35 Закону №1961-IV не звертався, а звернувся до суду з позовом 27.12.2022, тоді, як ДТП сталося 02.12.2021, тобто з пропуском строку, визначеним підпунктом 37.1.4. пункту 37.1. статті 37 Закону №1961-IV.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, з метою отримання страхового відшкодування ОСОБА_1 звернувся до СК «Гардіан», як до страховика водія ОСОБА_2 , оскільки при оформленні події ДТП останній повідомив, що цивільно- правова відповідальність застрахована в СК "Гардіан"

14.12.2021 страховий комісар від СК «Гардіан» встановив ушкодження транспортного засобу Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_1 , про що склав Акт огляду транспортного засобу.

За заявою СК "Гардіан" 22.12.2021 складено висновок про вартість матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобуVolkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_1 , у зв`язку з чим ОСОБА_1 добросовісно очікував виплати страхового відшкодування.

13.09.2022 позивач направив СК «Гардіан» заяву щодо проведення страхових виплат, проте відповіді на заяву не отримав.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач вживав розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, однак через незалежні від нього причин, зокрема, у зв`язку з наданою інформацією про наявність в ОСОБА_2 діючого договору страхування з СК «Гардіан», добросовісним очікуванням відповіді від СК «Гардіан» на заяву про проведення страхових виплат, він пропустив строк, визначений підпунктом 37.1.4. пункту 37.1. статті 37 Закону №1961-IV. Тому беручи до уваги добросовісну поведінку потерпілої особи - ОСОБА_1 та доведеність того, що річний строк пропущено через незалежні від нього причини, позивач має право отримати відшкодування завданої шкоди за рахунок МТСБУ.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив усі обставини справи, правильно застосував норми матеріального права, якими врегульовано правовідносини, які виникли між сторонами та дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши на користь позивача 1/2 частину вартості заподіяного матеріального збитку, урахувавши те, що кожен із учасників ДТП порушив вимоги Правил дорожнього руху.

Доводи відповідача про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права безпідставні, носять суб`єктивний характер, зводяться лише до переоцінки доказів по справі, та непогодженням з їх оцінкою, тоді як колегія суддів вважає, що суд, розглядаючи справу, оцінив докази по справі у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи відповідача щодо помилковості висновків суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат по справі.

Види судових витрат визначені ст. 133 ЦПК України.

До таких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України

Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційним судом встановлено, що розмір задоволених вимог позивача у відсотковому відношенні становить 75 %, а тому беручи до уваги визначений судом першої інстанції розмір витрат на професійну правничу допомогу, які поніс позивач, і не оскаржується відповідачем, до стягненню з відповідача на користь позивача необхідно було стягнути, у відповідності до вимог п. 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, 4425 грн.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції не врахував положень частини другої статті 141 ЦПК України та безпідставно стягнув з МТСБУ на користь позивача 5900 грн. витрат на професійну правничу допомогу, у той час як необхідно було стягнути 4425 грн.

Тому відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині стягнення з МТСБУ витрат на правничу допомогу необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Жуковський П. В. заявив клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, просив стягнути з відповідача на користь позивача 4500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Від сторони відповідача не надійшло пояснень, заперечень щодо заявленого клопотання.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України.

Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19.

У відзиві на апеляцйну скаргу представник позивача ОСОБА_3 відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України заявив про стягнення з МТСБУ на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, яка ним була надана ОСОБА_1 у зв`язку з поданням апеляційної скарги відповідачем.

На підтвердження понесених витрат представник позивача долучив до матеріалів справи: ордер про надання правничої допомоги від 10.05.2023, копію акту від 12.05.2023 приймання-передачі наданих послуг, квитанцію до прибуткового касового ордера №17 від 12.05.2023 на суму 4500 грн.

Апеляційним судом встановлено, що представник ОСОБА_3 відповідно до ордеру надавав правничу допомогу ОСОБА_1 у Волинському апеляційному суді під час розгляду апеляційної скарги відповідача МТСБУ. Розмір витрат підтверджуються: ордером, копією акту від 12.05.2023 приймання-передачі наданих послуг, копією квитанції до прибуткового касового ордеру №17 від 12.05.2023 на суму 4500 грн.

З наданих представником позивача доказів вбачається, що професійна правнича допомога адвокатом була надана, вона є реальною та необхідною, правовідносини, що виникли між сторонами вимагають потребують детального вивчення матеріалів та документів та їх аналізу, відповідач не подавав заяв щодо неспівмірності витрат, які просить стягнути з нього позивач,хоча представником позивача надіслано копію відзиву з додатками іншим учасникам справи, що підтверджується копіями фіскальних чеків АТ "Укрпошти", тому суд дійшов висновку, що витрати у розмірі 4500 гривень за надану професійну правничу допомогу в апеляційному суді є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та наданих послуг і підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 268, 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 березня 2023 року в даній справі в частині стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Моторного транспортного страхового бюро України на користь ОСОБА_1 4425 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Моторного транспортного страхового бюро України на користь ОСОБА_1 4500 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги в апеляційному суді.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: