Справа № 452/3861/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"23" травня 2023 р. м. Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого судді Казана І.С.,
секретаря Кафтан О.Ю.,
із участю: позивача ОСОБА_1 ,
представника-адвоката Бороди В.Ф.,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника-адвоката Захарко Ю.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , - про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та надання ключів від замка вхідних дверей, -
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловою квартирою АДРЕСА_1 . У підтвердження позову посилається на те, що їй згідно виданого свідоцтва про право власності на підставі Розпорядження представника Фонду державного майна України в м. Самборі від 19.12.1994 року за №1477 належить 1/4 частина вищезгаданої квартири; вказана квартира була приватизована на всіх членів сім`ї, а саме на неї, колишнього чоловіка ОСОБА_2 , відповідача по справі, їх сина ОСОБА_4 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і його частку фактично успадкував його син та, її сина від першого шлюбу ОСОБА_3 , - третьої особи по справі. На даний час позивач проживає у м. Львів, однак часто приїжджає на могилу до сина, відтак зазначає, що будучи власником 1/4 частини квартири, не може користуватися своєю нерухомістю, оскільки відповідач чинить перешкоди та позбавив доступу до квартири, замінивши замок вхідних дверей. Неодноразові вимоги надати ключі від квартири не дали результату; вважає, що її право як власника майна порушене, а тому просить за судовим рішенням усунути перешкоди у користуванні нею власною часткою квартири, шляхом вселення та про зобов`язання відповідача надати їй ключі від квартири.
Відповідач подав до суду письмові пояснення, просив відмовити у задоволення позову, оскільки позивач не довела перед судом, що її права порушені; зазначає, що відсутні докази того, що він чинить їй перешкоди у користуванні спільною квартирою, навпаки вона вчиняє на нього систематичні наклепи, звинувачує його у розмовах перед сусідами; зазначив, що у неї є два комплекти ключів від вхідних дверей в тому числі і від нижнього замка; крім того, як співвласник, вона зобов`язана брати участь в утриманні майна, чого не робить; вважає такий позов безпідставним, так як позивач має доступ до квартири.
У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, звернувши увагу суду на те, що вона не може користуватися своїм майном, що належить їй на праві власності та у позасудовому порядку вони із відповідачем не можуть дійти згоди; вона має ключі тільки від верхнього замка, та знаючи це відповідач закриває двері ще й на нижній, щоб вона не зайшла у квартиру; з цього приводу вона зверталася в органи поліції, на що їй дали відповідь про вирішення спору у судовому порядку; таку позицію своєї довірительки підтримала представник-адвокат Борода В.Ф.
Представник відповідача адвокат Захарко Ю.Ю. від імені свого довірителя подала до суду письмові пояснення в порядку ст. 43 ЦПК України, в яких зазначила, що позивач подала суду копію документу, що підтверджує її право власності на частку у квартирі, однак жодним чином не посилалася у кого зберігається оригінал такого документу, зокрема не надала підтверджуючі документи, що ніхто із співвласників не відчужував своєї частки, але всупереч цьому зазначає, що частка її померлого сина ОСОБА_4 успадкована його спадкоємцем; відтак позивачем не надано документів про актуальний склад квартири, що відповідно може бути підтверджено інформацією із держаного реєстру; відтак, у справі не залучено відповідне коло осіб. Крім того, позивачем не надано жодних доказів про наявність перешкод у користуванні квартирою, що у неї відсутні ключі від вхідних дверей; крім того позивач зареєстрована за іншою адресою та не бере участі у витратах щодо утримання майна, що перебуває у спільній власності; у судовому засіданні представник-адвокат заперечила проти позову з підстав, викладених у письмових поясненнях, додатково вказала, що порушень прав позивача не доведено, оскільки самої заяви в органи поліції недостатньо для підтвердження протиправної поведінки відповідача.
Третя особа до суду не з`явився, подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, вимоги позову повністю підтримав та вважав, що власник вправі користуватися своїм майном.
З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного:
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного Закону України позивач є суб`єктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом.
Судом установлено, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру, виданого 19.12.1984р. Представництвом Фонду державного майна України в м. Самборі згідно розпорядження №1477 та зареєстрованого в Самбірському МБТІ за №3778-10; ОСОБА_2 на підставі цього ж документу належить так само частка у вказаній квартирі.
У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди співвласнику ОСОБА_1 у користуванні її майном, чим порушує її права, зокрема це вбачається із звернення позивачем до органів поліції 05.12.2022р. із письмовою заявою щодо вжиття заходів впливу на колишнього чоловіка ОСОБА_2 ; згідно відповіді начальника Самбірського РВП №11-156/оп/58/01-2022 від 08.12.2022р. вбачається, що із ОСОБА_2 було проведено профілактичну бесіду, спрямовану на неприпустимість вчинення в подальшому протиправних дій; рекомендовано звернутися до суду.
Зазначене знайшло своє підтвердження також із переконливих пояснень сторони позивача у судовому засіданні, що ОСОБА_1 неодноразово зіткнулася із тим, що була не в змозі відкрити вхідні двері квартири, що була змушена зайвий раз звертатись до відповідача ОСОБА_2 з таким питанням, - а таке її однозначно не влаштовує і кожен раз у судовому засіданні вона на цьому наполягала, відтак настоювала позов задовольнити.
Напротивагу цьому стороною відповідача нічим позиція ОСОБА_1 під час провадження у цивільній справі не була спростована, а під час підготовчого судового засідання безпосередньо ОСОБА_2 підтвердив, що дійсно чинить їй перешкоди і не хоче щоб вона претендувала на квартиру в будь-який спосіб, що між ними вже тривалий час виникають про це непорозуміння, але водночас висловився про можливість добровільного урегулювання спору, однак за участі адвокатів; по суті відповідач позову не визнав, але підтвердив дійсні обставини, які позивач наводить як спричинені ним перешкоди.
Відтак, позивач, використавши всі можливі способи досудового врегулювання спору, звернулася до суду за захистом своїх прав, оскільки відповідач реально чинить їй перепони у доступі до квартири, де вона є співвласником.
При цьому аргументи представника відповідача, що між ними відсутній предмет спору, оскільки позивач має доступ до квартири, що нібито має обидва ключі від замків дверей, що відсутні будь-які перешкоди у користуванні власником своїм майном, суд до уваги не приймає з огляду на те, що позивач уважає свої права порушеними таким чином, а отже обрала такий спосіб правового захисту, виходячи з власних інтересів, наполягала на цьому і в такий спосіб урегулювати цивільний спір. При цьому суд зважає на позицію сторони відповідача, яка не узгоджується з пред`явленим позовом, що вже свідчить про наявність спору.
Відповідно до частини першої та другої ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Найбільш ефективним і поширеним способом відновлення порушених прав та законних інтересів власника є судовий захист. Судовий захист права власності у порядку цивільного судочинства здійснюється за вимогами, серед яких: про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном; про відшкодування шкоди, заподіяної майну, або збитків, завданих порушенням прав власника; про визнання недійсними договорів та про визнання договорів дійсними - у випадках, передбачених Цивільним кодексом.
Здійснення права спільної часткової власності передбачено положеннями ст. 358 ЦК України, за якими право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав, зазначено в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 Верховний Суд України.
Згідно із статтею 386 вказаного кодексу держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
На підставі зібраних доказів судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачу ОСОБА_1 у користуванні належною їй на праві власності частиною квартири, відповідач обмежує позивача в користуванні своєю власністю та доступу до такої, що відповідно до норм статей 386, 391 ЦК України є підставою для усунення порушень прав позивача як співвласника у здійсненні ним свого права користування спільним майном.
Разом з тим відповідачем не подано жодного доказу на спростування обставин, які викладені позивачем.
Відповідно до ст. 263 ЦК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.
На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач як на підставу заявлених вимог, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок в їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належним позивачу ОСОБА_1 майном шляхом вселення позивача в квартиру та надання ключів від вхідних дверей.
Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Вселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , - у квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_2 , 1961 року народження, ІПН НОМЕР_2 , - надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей квартири.
Стягнути із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 992,4(дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40коп.)гривні понесених документально підтверджених судових витрат.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня складення 2 червня 2023 року повного судового рішення.

Суддя