ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 688/3253/22

Провадження № 22-ц/4820/1027/23

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2023 року, суддя Стаднічук Н.Л., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

встановив:

В листопаді 2022 року ПАТ АБ «Укргазбанк», (далі - Банк), звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних в розмірі 31269,23 грн. та 85497,47 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що між ОСОБА_1 та Банком 21.04.2008 року було укладено кредитний договір №1902008/3і, відповідно до якого Банком був наданий кредит ОСОБА_1 в розмірі 188000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 16,9% річних. В зв`язку з невиконанням зобов`язань щодо повернення кредиту Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07.06.2010 року, яке набрало законної сили 07.07.2010 року, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №1902008/3і в сумі 230207,11 грн. Дане рішення станом на момент подачі позову не виконано. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року (включно) відповідач зобов`язаний сплатити Банку 3% річних від суми заборгованості по кредиту та процентів) в розмірі 31269,23 грн. та суму збільшеної заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 85497,47 грн.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23.03.2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за договором №1902008/3і від 21.04.2008 року в сумі 50758, 80 грн., з яких 13784,12 грн. - 3% річних та 36974,68 грн. інфляційні втрати за період з 16.11.2019 року по 23.02.2022 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд виходив з того, що 3% річних та інфляційні втрати за період з 12.03.2017 року по 15.11.2019 року стягненню з відповідача не підлягають в зв`язку зі спливом строку позовної давності, який минув до введення на території України карантину.

В апеляційній скарзі Банк просив рішення суду в частині незадоволених вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відповідні вимоги задовольнити.

На обґрунтування скарги зазначив, що право Банку на стягнення заборгованості в даному випадку виникло до 11.03.2017 року. Оскільки останній день трирічного строку позовної давності, з урахуванням дати початку карантину, введеного на території України, повинен закінчитися до 11.03.2020 року включно, тому ним не було пропущено трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення 3% річних за період з 12.03.2017 року по 15.11.2019 року.

Розгляд справи апеляційним судом проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 21.04.2008 року ОСОБА_1 підписано кредитний договір №1902008/3і, за умовами якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 188000 грн. на строк з 21.04.2008 року по 20.04.2018 року, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 16,9% річних, шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника, для подальшої видачі через касу Банку.

Заочним рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07.06.2010 року, яке набрало законної сили 07.07.2010 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість по кредиту в сумі 230207,11 грн., а саме: заборгованість по кредиту строкову - 155099,93 грн., прострочену - 23500,05 грн., заборгованість по процентах прострочену - 38476,64 грн., заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту - 8027,85 грн., заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 5102,84 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1902008/3і від 21.04.2008 року в сумі 230207,11 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, нежиле приміщення №1 загальною площею 273,1 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 , шляхом його продажу ПАТ АБ «Укргазбанк» з укладеним від імені відповідача договору купівлі-продажу вказаного нежилого приміщення на прилюдних торгах за початковою ціною, зазначеною на підставі акту незалежної оцінки нерухомого майна.

Згідно з випискою по особовому рахунку відповідача з 21.04.2008 року по 10.02.2020 року в рахунок погашення боргу за кредитним договором №1902008/3і від 21.04.2008 року зараховано 16461,72 грн. коштів від продажу предмету іпотеки.

Як вбачається зі змісту розрахунку позивача, 3% річних з суми заборгованості за кредитним договором №19022008/3і від 21.04.2008 року за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року складає 31269,23 грн., інфляційні втрати 85497,47 грн.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04.06.2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за весь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду у справі №127/15672/16-ц погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.04.2018 року у справі № 908/1394/17, від 16.11.2018 року у справі №918/117/18, від 30.01.2019 року у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13.02.2019 року у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, частково відмовляючи в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності, не врахував наступного.

Законом України від 30.03.2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 року установлено карантин, правовий режим якого діє до сьогодні.

Як вбачається з розрахунку позивача, він просив суд стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, тобто за три роки до початку введення на території України карантину.

Враховуючи, що з 12.03.2020 року на території України установлено карантин, на період дії якого строки позовної давності продовжуються на строк дії такого карантину, вимоги Банку щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат. починаючи з 12.03.2017 року є обґрунтованими, оскільки трирічний строк позовної давності припадає на початок введення на території України карантину.

Колегія суддів апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги щодо помилкового висновку суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку позовної давності обґрунтованими.

З огляду на встановлені вище обставини справи, враховуючи, що наданий Банком розрахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати 3% річних та інфляційних втрат останнім не спростовано, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог зі стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за період з 12.03.2017 року по 15.11.2019 року у розмірі 17485,11 грн. та 48522,79 грн. відповідно та зміни оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Банку підлягають стягненню судові витрати, понесені в суді першої інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1404,24 грн. та 3721,50 грн. у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» задовольнити.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2023 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості та інфляційні втрати щодо невиконання кредитного договору №1902008/3і від 21.04.2008 року в сумі 66007,90 грн. за період з 12.03.2017 року по 15.11.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» 1404,24 грн. судових витрат по сплаті судового збору в суді першої інстанції.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» 3721,50 грн. судових витрат по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова