Справа № 128/1227/22
Провадження № 22-ц/801/1143/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 рокуСправа № 128/1227/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20 березня 2023 року, ухвалене суддею рішення Вінницького районного суду Вінницької області Карпінською Ю.Ф.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Вінницької міської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, та земельні ділянки загальною площею 0,6100 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що спадщину після смерті батька він прийняв шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Крім того, він постійно проживав із спадкодавцем, інших спадкоємців першої черги за законом та спадкоємців за заповітом, які б мали право на спадщину, немає.

Позивач звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння та земельні ділянки відмовлено, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно спадкодавця.

ОСОБА_1 вказує, що рішенням Ради народних депутатів 13 сесії 21 скликання Великокрушлинецької сільської ради від 22.12.1993 вирішено затвердити заяви громадян на передачу безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для ведення підсобного господарства в розмірах вказаних у даних заява, зокрема надано ОСОБА_2 земельний масив площею 0,77 га. Згідно з випискою погосподарської книги № 2 на 1996-2000 роки Великокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, станом на дату смерті спадкодавця загальна площа земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 , які перебували в користуванні ОСОБА_2 , становила 0,6100 га, з яких: 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,36 га - для ведення особистого селянського господарства. Також за зазначеною адресою знаходиться будинок спадкодавця, що побудований 1960 року та має загальну площу 66 м2, з яких 28 м2 є житловою площею. Оскільки зазначені об`єкти нерухомого майна належали спадкодавцю за життя, то вони є складовою частиною спадкової маси, а отже, він, як єдиний спадкоємець, має право на їх спадкування за законом.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом.

Відповідач в суді першої інстанції позов не заперечував,покладався на розсуд суду, про що надав письмову заяву.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 20 березня 2023 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано, що крім запису в погосподарській книзі, також підтверджується право власності на будинок рішенням Ради народних депутатів було передано померлому спадкодавцю безкоштовно у приватну власність земельні ділянки. Право власності на будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва, на час побудови будинку державна реєстрація права власності регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь. Суд не взяв до уваги, що ані відповідачем, ані іншими особами право власності на земельні ділянки та будинок, не оспорювалось. Вказане рішення суду порушує права позивача, адже він як єдиний спадкоємець, який прийняв спадщину, не може в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину.

В свою чергу, відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 (а.с. 44).

Після його смерті відкрилася спадщина та була заведена спадкова справа.

Згідно з копією витягу з рішення 13 сесії 21 скликання Ради народних депутатів від 22.12.1993 про передачу безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для ведення підсобного господарства, Рада народних депутатів вирішила затвердити заяви громадян на передачу безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для ведення підсобного господарства в розмірах вказаних у даний заявах, зокрема ОСОБА_2 - 0,77 га (а.с. 13).

Відповідно до копії виписки з погосподарської книги № 2 на 1996-2000 роки Великокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 був головою житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та користувачем земельних ділянок, загальною площею станом на 1996-1997 роки - 0,8300 га, станом на 1998-2000 роки - 0,6100 га (а.с. 12).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 305328262 від 19.07.2022 та № 305328340 від 19.07.2022 слідує, що будь-які заборони на будинок та на земельну ділянку відсутні (а.с. 42,43).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкоємцем майна померлого ОСОБА_2 , є його син ОСОБА_1 . Свідоцтво видано на спадкове майно, що складається з майнового паю члена Колективного сільськогосподарського підприємства СТОВ «Авангард», що знаходиться в с. Великі Крушлинці, Вінницького району Вінницької області, в розмірі 5894,00 грн або 0,45 відсотків, належного спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена Колективного сільськогосподарського підприємства; грошового вкладу з нарахованими відсотками та компенсаціями, що зберігається в філії № 5321/024 Вінницького районного відділення № 5321 Ощадного банку в м. Вінниця на рахунку № 31/6537, належного померлому на підставі ощадної книжки. (а.с. 45).

Відповідно до копії спадкової справи №244/2000, заведеної до майна померлого ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину прийняв звернувшись із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 (а.с. 61-77).

Державним нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, оскільки спадкоємцем не надано документи, які посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно, а право власності спадкодавця на нерухоме майно не зареєстровано відповідно до закону (а.с. 15-16).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позивачем вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підтверджені належними та достатніми доказами, зокрема не підтверджено факту належності майна: житлового будинку та земельних ділянок померлому ОСОБА_2 .

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

До даних правовідносин застосовуються норми ЦК Української РСР, так як спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з ст. 529 Цивільного кодексу УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР, спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Вирішуючи спір суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено набуття права власності у встановленому законом порядку спадкодавцем на житловий будинок, зокрема не надано доказів того, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя звертався до відповідних органів з метою введення вказаного домоволодіння в експлуатацію в порядку, визначеному законом, зокрема, не надано технічного паспорту, складеного за результатами технічної інвентаризації, а наданий позивачем витяг з погосподарської книги, на переконання суду, лише фіксує наявність та/або відсутність об`єктів нерухомості за вказаною адресою, однак не є доказом того, що будинок зведено із дотриманням технічних та будівельних норм.

Проте, колегія суддів не погоджується із таким висновком суду, оскільки на час побудови житлового будинку в той час діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена від 31.01.1966 Міністерством комунального господарства Української РСР та втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, яка передбачала здійснення реєстрації всіх будинків у бюро технічної інвентаризації місцевих органів виконавчої влади на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлювальних документів, перелік яких додавався до неї).

Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення будівництва.

Інструкція про порядок реєстрації будинків передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, однак виникнення права власності на будинки не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004.

Оскільки державна реєстрація нерухомого майна в сільській місцевості в період чинності Інструкції від 31.01.1966 року не проводилась, то документами, що підтверджують право спадкодавця на будинки, збудовані в період дії Інструкції від 31.01.1966 року, можуть бути довідки виконавчого комітету відповідної місцевої ради, виписки з погосподарської книги відповідної місцевої ради щодо належності будинку, ухвалені ОМС рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічні паспорти на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо, що відповідало діючому на той час законодавству.

В матеріалах справи наявна копія виписки з погосподарської книги № 2 на 1996-2000 роки Великокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 був головою житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та користувачем земельних ділянок, загальною площею станом на 1996-1997 роки - 0,8300 га, станом на 1998-2000 роки - 0,6100 га.

Колегія суддів звертає увагу на те, що записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

На час будівництва та завершення будівництва спірного житлового будинку до 05 серпня 1992 року, реєстрація права власності на нього не вимагалась.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

В свою чергу, суд першої інстанції не врахував, що крім запису в погосподарській книзі, також підтверджено право власності на житловий будинок рішення про передачу безкоштовного у приватну власність земельні ділянки та викопіювання з плану землекористування, на якому позначено розміщення житлового будинку.

На вказану обставину суд першої інстанції уваги не звернув, не з`ясував це питання і не дав цій обставині належної правової оцінки.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем в суді першої інстанції право власності спадкодавця на земельні ділянки та розташованих на них будинок не оспорювалось.

Суд першої інстанції дійшов не правильного висновку, що позивачем не доведено набуття права власності у встановленому законом порядку спадкодавцем на житловий будинок та не надано належних доказів того, що земельні ділянки належали спадкодавцю на праві власності.

При вирішенні спору, судом не було враховано всі обставини справи та не надано оцінку усім належним доказам.

Позивач надав суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження заявлених ним вимог, які в своїй сукупності є достатніми для прийняття обґрунтованого та вмотивованого рішення.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що спадкодавець за життя набув право власності на об`єкт нерухомого майна та на земельні ділянки, а ОСОБА_1 належним чином прийняв спадщину та фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, тому, у встановленому законом порядку набув право власності на домоволодіння, а також на земельні ділянки у порядку спадкування за законом, як спадкоємець першої черги після смерті батька.

Доводи апеляційної скарги є вагомими та такими, що спростовують висновки суду, а тому приймаються апеляційним судом до уваги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального та матеріального права, його висновки не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать наявним у справі доказам, що є підставою для скасування рішення з ухваленням нового про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.137, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20 березня 2023 року скасувати та постановити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_2 на житловий будинок, загальною площею 66 кв. м., житловою площею 28 кв.м., а також на земельні ділянки, загальною площею: 0,6100 га, з яких 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,36 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 червня 2023 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало