Справа № 461/6207/22 Головуючий у 1 інстанції: Мироненко Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/772/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання Юзефович Ю.І.,

з участю представника апелянта ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Цимбали І.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 лютого 2023 року (повний текст рішення складено 16 лютого 2023 року), у справі за позовом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) до ОСОБА_2 про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави,

В С Т А Н О В И В:

у листопаді 2022 року Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) звернулося в суд з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 на їх користь грошові кошти у сумі 943 588 грн 16 коп., набуті ним без достатньої правової підстави.

В обґрунтування заявленого позову посилалося на те, що у вересні 2020 року ОСОБА_2 пред`явив позов до Міністерства юстиції, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), у якому просив суд:

1) визнати протиправним і скасувати наказ Міністерства юстиції України № 2132/к від 30 червня 2020 року «Про звільнення» та наказ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) № 1650/к від 1 липня 2020 року «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 30 червня 2020 року №2132/к «Про звільнення»», з наступними змінами згідно з наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) № 1911/к від 13 серпня 2020 року;

2) поновити його на посаді начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з 14 серпня 2020 року;

3) стягнути із Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі № 380/7392/20 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року та прийнято нову постанову про задоволення позовних вимог. Визнано протиправним наказ Мін`юсту «Про звільнення» та наказ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України «Про звільнення»», з наступними змінами згідно з наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 13 серпня 2020 року № 1911/к. Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з 14 серпня 2020 року та зобов`язано стягнути із Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 756 232 грн 27 коп., з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Постановою Верховного Суду від 08 лютого 2022 року касаційні скарги Міністерства юстиції та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) задоволено частково. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2022 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про задоволення позову, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції від 30 червня 2020 року № 2132/к «Про звільнення» та наказ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 01 липня 2020 № 1650/к «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 30 червня 2020 № 2132/к «Про звільнення», з наступними змінами згідно з наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 13 серпня 2020 року № 1911/к; поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з 14 серпня 2020; вирішено стягнути із Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу 1 172 159 грн 21 коп., з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

На виконання рішення суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 943 588 грн 16 коп.

Постановою Верховного Суду від 20 жовтня 2022 року касаційні скарги Міністерства юстиції та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) задоволено. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2022 року скасовано, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року залишено без змін.

Тобто, ОСОБА_2 був правомірно звільнений Мін`юстом із займаної посади як такий, що не пройшов випробування у зв`язку із недобросовісним ставленням до посадових обов`язків під час дії випробування. Крім того, суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови у справі керувався наданими ОСОБА_2 поясненнями, які містили недостовірну інформацію щодо його діяльності на посаді начальника Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Львів), внаслідок чого ухвалено необґрунтоване судове рішення, в тому числі, про стягнення з міжрегіонального управління коштів.

Відтак, виплата проведена Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів) на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2022 року відбулась внаслідок недобросовісної поведінки відповідача.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 07 лютого 2023 року у задоволенні позову Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) до ОСОБА_2 про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави, відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що передбачені цивільним законодавством підстави для повернення грошових коштів на підставі вимог статей 1212, 1215 ЦК України відсутні.

У березні 2023 року Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) оскаржило рішення суду першої інстанції, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 лютого 2023 року, та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки виплата проведена позивачем на виконання постанови суду апеляційної інстанції, яку в подальшому скасовано, така підлягає поверненню, як набута без достатньої правової підстави, в силу положень статті 1212 ЦК України. При цьому, суд першої інстанції не врахував і недобросовісної поведінки ОСОБА_2 під час розгляд адміністративної справи щодо його поновлення на посаді, а також коли він отримував кошти (середній заробіток) від свого роботодавця.

В березні 2023 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, підписаний адвокатом Цимбалою Іриною Зіновіївною, в якому міститься прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований законністю та обґрунтованістю оскаржуваного рішення, а також безпідставністю доводів апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу містить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести в суді апеляційної інстанції, у розмірі 15 000,00 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що у вересні 2020 року ОСОБА_2 пред`явив позов до Міністерства юстиції, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), у якому просив суд:

1) визнати протиправним і скасувати наказ Міністерства юстиції України № 2132/к від 30 червня 2020 року «Про звільнення» та наказ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) № 1650/к від 1 липня 2020 року «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 30 червня 2020 року №2132/к «Про звільнення»», з наступними змінами згідно з наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) № 1911/к від 13 серпня 2020 року;

2) поновити його на посаді начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з 14 серпня 2020 року;

3) стягнути із Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі № 380/7392/20 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року та прийнято нову постанову про задоволення позовних вимог. Визнано протиправним наказ Мін`юсту «Про звільнення» та наказ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України «Про звільнення»», з наступними змінами згідно з наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 13 серпня 2020 року № 1911/к. Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м .Львів) з 14 серпня 2020 року та зобов`язано стягнути із Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 756 232 грн 27 коп., з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Постановою Верховного Суду від 08 лютого 2022 року касаційні скарги Міністерства юстиції та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) задоволено частково. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2022 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про задоволення позову, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції від 30 червня 2020 року № 2132/к «Про звільнення» та наказ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 01 липня 2020 № 1650/к «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 30 червня 2020 № 2132/к «Про звільнення», з наступними змінами згідно з наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 13 серпня 2020 року № 1911/к; поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з 14 серпня 2020; вирішено стягнути із Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу 1 172 159 грн 21 коп., з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

На виконання рішення суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 943 588 грн 16 коп., які просить стягнути з останнього на свою користь позивач в межах ініційованого ним цивільного спору, на підставі положень статті 1212 ЦК України.

Постановою Верховного Суду від 20 жовтня 2022 року у справі касаційні скарги Міністерства юстиції та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) задоволено. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2022 року скасовано, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року залишено в силі.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу повернення коштів, які, за аргументами позивача, є безпідставно отриманими, та були сплачені позивачем відповідачу на виконання судового рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яке в подальшому було скасовано.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15.

Кондикційний позов (позов про повернення безпідставно набутого майна) урегульовано нормами матеріального права, а поворот виконання рішення - процесуального права. За змістом кондикційний позов та поворот виконання рішення схожі, проте не є тотожними та регулюються різними нормами права.

Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Він можливий лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року №13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням військової частини НОМЕР_1 щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Із матеріалів справи відомо, що спірна сума 943 588 грн 16 коп. була виплачена на підставі судового рішення, ухвалено в адміністративній справі, яке в подальшому було скасовано.

Справа про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу розглянута адміністративними судами, за правилами КАС України, адже ця справа є адміністративною справою у розумінні пункту 1 частини першої статті 4 КАС України.

Відповідно до частин першої, другої статті 380 КАС України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Згідно з частиною сьомою статті 380 КАС України, якщо питання про поворот виконання судового рішення не було вирішене згідно із частинами першою - третьою цієї статті, заява відповідача про поворот виконання розглядається адміністративним судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Статтею 381 КАС України передбачені особливості повороту виконання в окремих категоріях адміністративних справ. Зокрема, поворот виконання рішення про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, рішення про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також рішення про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом (частина п`ята статті 372 КАС України).

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом (частина перша статті 446 ЦПК України).

Отже, поворот виконання рішення, якщо цього вимагає відповідач, можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку (апеляційному, касаційному чи за нововиявленими обставинами) скасовано судове рішення.

У справі, що переглядається, відповідач отримав грошові кошти за рішенням суду в адміністративній справі.

Поворот виконання рішення полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.

Тому суди на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення, мають задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнені кошти за скасованим судовим рішенням у разі відсутності обмежень, установлених законом.

Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 336/9595/14 (провадження № 61-14640сво18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 569/15646/16-ц (провадження № 14-375цс19) та постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2022 року у справі № 405/3788/19 (провадження № 61-826св22).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

Оскільки у справі, що переглядається, спірні грошові кошти були набуті ОСОБА_2 на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасоване, належним способом захисту порушених прав відповідача є звернення Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) до суду із заявою про поворот виконання рішення у порядку, передбаченому Розділом IV КАС України, а тому у задоволенні позову про стягнення безпідставно набутих коштів у порядку статті 1212 ЦК України слід було відмовити з підстав обрання неналежного (неефективного) способу захисту.

Близький за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 592/12956/21 (провадження № 61-6221св22).

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України від 22 грудня 2005 року N 3262-IV «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз судових рішень по справі № 380/7392/20, оприлюднених в Реєстрі свідчить, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви Голови комісії з реорганізації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Тараса Бассараба про поворот виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі №442/3663/20 (провадження № 61-6501св21) зроблено висновок про те, що правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення та створюються передумови для виникнення «колізії» судових рішень.

У справі, що переглядається подання позову про стягнення грошових коштів, в поверненні яких в порядку повороту виконання рішення відмовлено, може призвести до виникнення саме такої колізії.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування положень статті 1212 ЦК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, або змінити рішення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

З урахуванням наведеного, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку щодо відмови у задоволенні позову, проте з помилкових мотивів, оскаржуване рішення слід змінити в мотивувальній частині з викладенням її в редакції цієї постанови, а в решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, а саме те, що оскаржуване рішення змінено в мотивувальній частині, підстави для здійснення розподілу судових витрат зі сплати судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 лютого 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич