ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м.Суми

Справа №583/569/22

Номер провадження 22-ц/816/816/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Державна казначейська служба України, прокуратура Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Собини Павла Миколайовича, Державної казначейської служби України, прокуратури Сумської області

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 березня 2023 року у складі судді Яценко Н.Г., ухвалене в м. Охтирка, повний текст якого складено 24 березня 2023 року,

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Собину П.М. звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Сумської області про відшкодування витрат на правову допомогу.

Свої вимоги мотивував тим, що 01 листопада 2013 року ОСОБА_1 був затриманий згідно ч.4 ст. 208 КПК України та йому оголошено підозру у закінченому замаху на отримання неправомірної вигоди у розмірі 6000 грн від ОСОБА_2 , поєднаної з вимаганням, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 368 КК України.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_1 від 02 листопада 2013 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено заставу у розмірі 70 мінімальних заробітних плат, а саме 91760 грн, яка була внесена 22 листопада 2013 року, а ОСОБА_1 звільнено з під варти.

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 вересня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 4 ст. 368 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, пов`язані із здійсненням владних повноважень строком на 3 (три) роки із конфіскацією майна, а також позбавлено спеціального звання - старший лейтенант міліції.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 27 листопада 2014 року вирок Охтирського міськрайонного суду від 09 вересня 2014 року скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду. Запобіжний захід залишено заставу.

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 жовтня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 4 ст. 368 КК України та призначено покарання виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, пов`язані із здійсненням владних повноважень строком на 3 (три) роки із конфіскацією майна, а також позбавлено спеціального звання - старший лейтенант міліції. Запобіжний захід залишено заставу.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 22 лютого 2016 року вирок Охтирського міськрайонного суду від 05 жовтня 2016 року змінено, призначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, пов`язані із здійсненням владних повноважень строком на 2 роки. 18 березня 2016 року на виконання зазначеної ухвали ОСОБА_1 взято під варту.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 листопада 2016 року скасовано ухвалу апеляційного суду Сумської області від 22 лютого 2016 року та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звільнено з під варти.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 14 лютого 2017 року вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 жовтня 2015 року скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 січня 2019 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 04 вересня 2019 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано за ч. 1 ст. 365, ч. 4 ст. 368 КК України.

Таким чином, ОСОБА_1 піддався кримінальному переслідуванню з 01 листопада 2013 року до 04 вересня 2019 року.

Вказував, що 04 листопада 2013 року між ним та адвокатом Собиною П.М. була укладена угода про надання правових послуг адвоката, за умовами якої останній прийняв на себе зобов`язання на представництво інтересів ОСОБА_1 на усіх стадіях по кримінальному провадженню. 04 листопада 2013 року сторонами підписано додаток до вказаної угоди щодо сплати суми гонорару за послуги адвоката Собина П.М. в розмірі 300 000 грн у разі визнання винуватим у скоєнні правопорушення та 420 000 грн у разі винесення виправдувального вироку відносно ОСОБА_1 .

Посилаючись на вищевказані обставини, просив стягнути з державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 420000 грн судових витрат, сплачених у зв`язку з наданням правової допомоги у кримінальній справі.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 250000 грн у рахунок відшкодування витрат за надання правової допомоги у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Собина П.М., посилаючись порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем надано суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази на підтвердження заявленого ОСОБА_1 розміру витрат за надання юридичної допомоги у кримінальному провадженні, проте суд першої інстанції зменшив заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу з 420000 грн до 250000 грн без наведення розрахунку.

Крім того вказує, що позивачем надано суду докази понесених витрат на оплату юридичної допомоги адвоката Собини П.М. на загальну суму, що підтверджується: актом приймання-передачі виконаних робіт, квитанцією до прибуткового касового ордера, копіями аркушів книги обліку доходів адвоката Собини П.М. на 2021; податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2021 рік; копіями судових рішень у кримінальному провадженні.

Доводить, що оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає право позивача на відшкодування у повному обсязі суми, сплаченої ним за надання йому юридичної допомоги у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, тому доводи суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні стосовно встановлення їх необхідності, розумності розміру та оцінки витраченого часу, не спростовують підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Також вказаним законом не передбачено підстави та право суду зменшувати, виходячи з тих чи інших критеріїв, належних до відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою юридичної допомоги, понесених особою, яка була піддана незаконному кримінальному переслідуванню.

Від Сумської обласної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на її необґрунтованість.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано відсутність належних та допустимих доказів, що підтверджують розмір витрат за надання правової допомоги у кримінальному провадженні ОСОБА_1 у сумі 250000 грн.

В апеляційній скарзі Сумська обласна прокуратура, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, не врахування висновків Верховного Суду у спірних правовідносинах, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що надані позивачем до матеріалів справи угода про надання правових послуг адвоката від 04 листопада 2013 року та додаток до неї не містять обґрунтувань складності справи, у якій надавалась правова допомога, а також підтверджуючої інформації кваліфікації і досвіду адвоката, фінансового стану клієнта, орієнтовний перелік правничих послуг і їх вартість. Також відсутній належним чином складений звіт про виконану роботу, розрахунок - у акті приймання-передачі робіт від 08.04.2021 року не вказано, які юридичні послуги надані адвокатом та витрачений при цьому час.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обсягу та змісту наданих послуг, реальності, необхідності та розумності витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні. Не обґрунтовано та не доведено дотримання правових вимог щодо врахування фактично витраченого адвокатом часу при визначенні розміру гонорару, зазначеного в додатковій угоді між позивачем та Собиною П.М. , його розумності та співмірності зі складністю справи.

Крім того, позивачем не надано доказів передачі коштів адвокату.

Вказує, що відповідно до вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Правління НБУ від 29 грудня 2017 року № 148, операції на суми, що дорівнюють чи перевищують 50000 грн та 400000 грн, мають підтверджуватися документами про їх проведення виключно відповідною фінансовою установою. Таким чином, позивачем не надано доказів перерахунку 420000 грн адвокату, а наявні у матеріалах докази про розрахунок готівкою (копії аркушів книги обліку доходів), можуть підтвердити суму, що не перевищує 50000 грн, тобто стягнення більше цієї суми незаконне.

Відзиву на апеляційні скарги позивачем не направлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника - адвоката Собини П.М., які підтримали скаргу, заперечував проти задоволення скарг своїх опонентів, представників Державної казначейської служби України, Сумської обласної прокуратури Сіренко І.С., Тихонової О.М., які підтримали доводи своїх скарг, заперечували проти доводів апеляційної скарги представника позивача - адвоката Собини П.М., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційні скарги Державної казначейської служби та Сумської обласної прокуратури не підлягають задоволенню, а апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Собини П.М. підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 30 жовтня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне провадження за № 0000150, розпочате за повідомленням про те, що інспектор дізнання УДАІ у м. Охтирка УМВС України в Сумській області ОСОБА_1 незаконно вилучив технічний паспорт автомобіля у водія та вимагав у останнього неправомірну вигоду (хабар) в сумі 1000 доларів США за вирішення питання про непоміщення відповідного автомобіля на штрафний майданчик.

01 листопада 2013 року ОСОБА_1 був затриманий на підставі статті 208 КПК України та в цей же день йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, частиною 4 статті 368 КК України, тобто у вчиненні закінченого замаху на одержання неправомірної вигоди службовою особою, поєднаною з вимаганням неправомірної вигоди (а.с. 121, том 2 к.п., а.с. 15 ).

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 02 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 19 листопада 2013 року, до ОСОБА_1 за клопотанням слідчого, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном до 15 год. 00 хв. 28 грудня 2013 року. Указаною ухвалою слідчого судді також визначено розмір застави у розмірі 80 мінімальних заробітних плат, що становило 91760 грн (а.с. 119-120, том 2 к.п., а.с. 119 том 6 к.п.).

22 листопада 2013 року ОСОБА_1 звільнено з Сумського слідчого ізолятора у зв`язку з внесенням ОСОБА_4 на депозитний рахунок застави у розмірі 91760 грн.

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 вересня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 365, частиною 4 статті 368 КК України (а.с. 200, том 3 к.п.).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 27 листопада 2014 року обвинувальний вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 вересня 2014 року відносно ОСОБА_1 скасовано, призначено новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду (а.с. 250, том 3 к.п.).

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 жовтня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 365, частиною 4 статті 368 КК, стягнуто судові витрати, пов`язані із проведенням експертиз в сумі 1176 грн. Запобіжний захід у вигляді застави залишено без змін до набрання вироком законної сили (а.с. 131-138, том 5 к.п.).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 22 лютого 2016 року обвинувальний вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 жовтня 2015 року відносно позивача у цій справі був змінено, у тому числі, у частині правової кваліфікації діянь та покарання. Указаним рішенням апеляційного суду ухвалено вважати засудженим ОСОБА_1 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 365 КК України (у редакції Закону України № 3207-VI від 07 квітня 2011 року), частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 368 КК України (у редакції Закону України № 221-VIІ від 18 квітня 2013 року) та за сукупністю злочинів ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах, пов`язані із здійсненням владних повноважень строком на 2 роки. Також вирішено заставу у сумі 91760 грн повернути заставодавцю ОСОБА_4 (а.с. 195-197, том 5 к.п.).

18 березня 2016 року ОСОБА_1 затримано з метою відбуття покарання у виді позбавлення волі за обвинувальним вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 жовтня 2015 року, зміненим ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 22 лютого 2016 року, а 21 березня 2016 року ОСОБА_1 прибув до Державної установи «Сумський слідчий ізолятор» (а.с. 8-9, том 6 к.п.).

24 березня 2016 року, у зв`язку з поданням ОСОБА_1 заяви про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області позивача тимчасово залишено у Державній установі «Сумський слідчий ізолятор» на час такого ознайомлення (а.с. 21, том 6 к.п.).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 листопада 2016 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 22 лютого 2016 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції, а засудженого ОСОБА_1 було вирішено негайно звільнити з-під варти в залі суду (а.с. 106-109, том 6 к.п.).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 14 лютого 2017 року обвинувальний вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області відносно позивача у цій справі скасовано у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначено новий розгляд у суді першої інстанції (а.с. 146-151, том 6 к.п.).

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 січня 2019 року, залишеним без змін ухвалою Сумського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року та постановою Верховного Суду від 08 квітня 2020 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано за частиною 1 статті 365, частиною 4 статті 368 КК України на підставі пункту 2 частини першої статті 373 КПК України, тобто у зв`язку з недоведенням, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим (а.с. 222-233, том 8 к.п., а.с. 43-48, 142-148, том 9 к.п.).

Отже, позивач перебував під слідством і судом з 01 листопада 2013 року (день затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення) по 04 вересня 2019 року (день набрання виправдувальним вироком законної сили), що складає 5 років та 10 місяців 4 дні або 70 повних місяців.

04 листопада 2013 року між адвокатом Собиною П.М. та Драгуном Р.М. укладено угоду про надання правових послуг адвоката (а.с. 7).

При підписанні 04 листопада 2013 року між адвокатом Собиною П.М. та Драгуном Р.М. додатку до угоди про надання правових послуг адвоката, сторони погодили, що гонорар адвоката Собини П.М. за надання правничої допомоги щодо захисту прав та інтересів ОСОБА_1 у кримінальному провадженні 0000150 на всіх стадіях досудового розслідування та в кримінальному провадженні в судах першої, апеляційної, касаційної інстанції становить 300000 грн в разі визнання винуватим у скоєному правопорушенні та 420000 грн у разі винесення виправдувального вироку відносно ОСОБА_1 (а.с. 8).

Також позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, понесених по кримінальному провадженню, надано акт приймання-передачі виконаних робіт від 08 квітня 2021 року, в якому зазначено проведення виконавцем наступних робіт: приймання участі на стадії досудового розслідування та в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій, в результаті чого було винесено виправдувальний вирок відносно ОСОБА_1 ; квитанцію б/н від 01 листопада 2021 року прийняття адвокатом Собиною П.М. від ОСОБА_1 , згідно угоди від 04 листопада 2013 року та акту від 08 квітня 2021 року, гонорару 420000 грн, книгу обліку доходів (для платників податку першої, другої та третьої груп, які не є платниками податку на додану вартість) та податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2021 рік (а.с. 9-14).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем понесених витрат на правничу допомогу, тому виходячи із критерію розумності їх розміру, співмірності з виконаною роботою, з Державного бюджету України на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати за надання правової допомоги у кримінальному провадженні у розмірі 250000 грн.

Проте, у повній мірі погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив відшкодувати на його користь з Державного бюджету України витрати за надання правової допомоги у кримінальному провадженні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, тому у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

У наведених у ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги (пункт 4 статті 3 Закону).

Таким чином, ОСОБА_1 , відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», має право на відшкодування сплачених захиснику, у зв?язку з наданням йому юридичної допомоги, коштів, оскільки судовим рішенням встановлено факт його незаконного перебування під слідством і судом.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 30 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

З аналізу даної правової норми можна прийти до висновку, що гонорар адвоката може визначатися або у фіксованому розмірі або ж у вигляді погодинної оплати.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 27 цього Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю природою відноситься до договорів про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 цього Кодексу якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

На підтвердження витрат на правову допомогу, понесених по кримінальному провадженню ОСОБА_1 надано угоду про надання правових послуг адвоката від 04 листопада 2013 року, укладену між адвокатом Собиною П.М. та Драгуном Р.М., додаток до угоди про надання правових послуг адвоката, акт приймання-передачі виконаних робіт від 08 квітня 2021 року, квитанцію б/н від 01 листопада 2021 року та книгу обліку доходів (для платників податку першої, другої та третьої груп, які не є платниками податку на додану вартість) (а.с. 7-13), що спростовує доводи апеляційних скарг Державної казначейської служби України та Прокуратури Сумської області про ненадання доказів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відшкодування ОСОБА_1 витрат надання правової допомоги у кримінальному провадженні у розмірі 250000 грн.

Враховуючи те, що позивач стягує витрати на правову допомогу, понесені ним в рамках кримінального провадження, отже норми Цивільного процесуального кодексу застосуванню не підлягають, то апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині задоволення позовних вимог.

Виходячи з обґрунтованості, співмірності зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою (послугами), враховуючи значний період перебування позивача під слідством і судом (з 01 листопада 2013 року по 04 вересня 2019 року), та, відповідно, тривалий період надання вказаних послуг, колегія суддів вважає, що витрати на надання правової допомоги у кримінальному провадженні підлягають стягненню у заявленому позивачем розмірі.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивач має право на відшкодування у повному обсязі суми, сплаченої ним за надання йому юридичної допомоги у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки вказаний розмір є доведеним документально і є співмірним з обсягом наданих юридичних послуг.

Колегія суддів відхиляє доводи Державної казначейської служби України та Сумської обласної прокуратури про відсутність підстав для стягнення витрат на правову допомогу, а також щодо завищення розміру цих витрат, так як ці доводи вони обґрунтовують з посиланням на правові висновки Верховного суду у цивільних справах щодо застосування норм Цивільного процесуального кодексу України, проте стягнення витрат на правову допомогу, понесених позивачем у рамках кримінального провадження, передбачено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Колегія суддів вважає безпідставними посилання Сумської обласної прокуратури в апеляційній скарзі на те, що сплата позивачем адвокату коштів в сумі 420000 грн повинно підтверджуватися документами про їх проведення виключно відповідною фінансовою установою, оскільки перевірка фінансових можливостей позивача оплатити послуги адвоката виходить за межі предмету доказування у цій справі. Крім того, законодавство України про адвокатуру не містять вимог до розрахункового документу адвоката, а тому адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ, який підтверджує факт надання послуги та отримання відповідної оплати.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги Державної казначейської служби та Сумської обласної прокуратури не підлягають задоволенню, а апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Собини П.М. підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України. З Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 420000 грн у рахунок відшкодування витрат на надання правової допомоги у кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України, прокуратури Сумської області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Собини Павла Миколайовича задовольнити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 березня 2023 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 змінити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 420000 (чотириста двадцять тисяч) гривень у рахунок відшкодування витрат на надання правової дороги у кримінальному провадженні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: В. І. Криворотенко

С. С. Ткачук