Провадження №2/359/332/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

05 червня 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання земельної ділянки особистою власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання земельної ділянки та будівель спільною сумісною власністю подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст пред`явлених позовів.

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 24 квітня 1998 року між ним та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2013 року шлюб між ними був розірваний. 14 березня 2012 року в порядку безоплатної приватизації ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку площею 0,0600 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, з кадастровим номером :09:001:1465, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Кіровська сільська рада, СТ «Агро». Вказана земельна ділянку набута у власність позивачем в період, коли шлюбні відносини з ОСОБА_2 були фактично припинені вже понад 8 років. Крім цього, ОСОБА_2 отримала від позивача грошову компенсацію у розмірі 13000 доларів США за відмову від майнових претензій щодо земельної ділянки. За таких обставин ОСОБА_1 просив визнати земельну ділянку площею 0,0600 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, з кадастровим номером :09:001:1465, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Кіровська сільська рада, СТ «Агро», його особистою приватною власністю.

В червні 2022 року ОСОБА_2 пред`явила зустрічний позов, який обґрунтувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . В липні 2004 року за спільні кошти подружжя була придбана земельна ділянка площею 0,0600 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, з кадастровим номером :09:001:1465, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Кіровська сільська рада, СТ «Агро», право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 . На вказаній земельній ділянці був збудований двоповерховий будинок з господарськими будівлями і спорудами. Тому ОСОБА_2 просила визнати земельну ділянку площею 0,0600 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, з кадастровим номером :09:001:1465, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Кіровська сільська рада, СТ «Агро» спільною сумісною власністю подружжя, а також визнати юридично нікчемною та такою, що не має юридичної сили розписку від 16 лютого 2016 року.

2. Процесуальні дії у цивільній справі.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 лютого 2022 року цивільну справу №753/11116/21 передано для розгляду судді Журавському В.В. (а.с.75).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання земельної ділянки та побудованих будівель спільною сумісною власністю подружжя було залишено без руху та надано строк протягом 10 днів для усунення допущених недоліків (а.с.88-89).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2022 року зустрічний позов ОСОБА_2 був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 , а також вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку загального позовного провадження (а.с.114-115).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.148).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2023 року було відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову (а.с.169-171).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, було прийнято відмову представника позивача ОСОБА_3 від допиту свідка ОСОБА_4 (а.с.172-174).

3. Ставлення сторін до пред`явленого позову.

Представник позивача ОСОБА_3 підтримала первісний позов та наполягала на його задоволенні. Крім цього, надала до суду відзив на зустрічний позов, в якому вказала на відсутність підстав для визнання спірної земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя. Зважаючи на те, що шлюбні відносини між сторонами по справі були фактично припинені у 2004 році, що встановлено рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2013 року. ОСОБА_2 не надано доказів існування на спірній земельній ділянці будівель та доказів участі в їх будівництві. Тому представник позивача просила відмовити в задоволенні зустрічного позову у повному обсязі.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 підтримали зустрічний позов та наполягали на його задоволенні, а також заперечували проти задоволення вимог за первісним позовом та просили суд відмовити в його задоволенні.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, що 24 квітня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського району м. Києва між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №462 (а.с.105).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2013 року, яке набрало законної сили 11 березня 2013 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний (а.с.23).

29 березня 2012 року ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку площею 0,0600 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, з кадастровим номером :09:001:1465, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Кіровська сільська рада, СТ «Агро». Дана обставина підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №262160 (а.с.24).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №153108350 від 18 січня 2019 року (а.с.63) на вказаній земельній ділянці розташовується садовий будинок загальною площею 59,5 кв.м., сарай літера «Б», вигрібна яма літера «В», ворота літера «N», огорожа літера «N1», вод. колонка літера «N2».

Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, врегульовані гл.8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України.

5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.

5.1. норми матеріального права.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з ч.1 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

За змістом п.5 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до частини п`ятої статті 61 СК України у редакції Закону України від 11 січня 2011 року №2913-VI «Про внесення змін до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08 лютого 2011 року, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя була земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Законом України від 17 травня 2012 року №4766-VI «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності з 13 червня 2012 року, режим майна подружжя, набутого внаслідок приватизації, було змінено. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 57 СК України земельна ділянка, набута на час шлюбу внаслідок приватизації, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Частину п`яту статті 61 СК України виключено.

Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) зроблено висновок, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно з ч.6 ст.57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

5.2. норми процесуального права.

Відповідно до положення ч.1, ч.2, ч.4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

Встановлено, що 29 березня 2012 року Управлінням Держкомзему у Бориспільському районі Київської області був виданий державний акт серії ЯК №262160, який посвідчує право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0600 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, з кадастровим номером :09:001:1465, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Кіровська сільська рада, СТ «Агро».

Вказаний державний акт був виданий на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації №3062 від 07 грудня 2010 року. Дана обставина свідчить, що право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 набув в порядку, передбаченому ст.118 ЗК України, тобто в порядку безоплатної приватизації.

З урахуванням змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. Виключно протягом періоду з 08 лютого 2011 року до 13 червня 2012 року приватизована одним із подружжя земельна ділянка вважалася об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі №158/1016/16-ц (провадження №61-4238св18), 23 січня 2019 року у справі №352/1974/15-ц (провадження №61-4313св18).

З огляду на те, що право власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_1 набув 29 березня 2012 року. Згідно норм СК України, чинних на той час, вказана земельна ділянка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З доводів представника відповідача ОСОБА_3 спірна земельна ділянка була набута у власність відповідачем в період фактичного припинення шлюбних відносин з ОСОБА_2 , що встановлено судовим рішенням. Проте суд не може погодитись з такими доводами представника відповідача.

За змістом рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2013 року, яким був розірваний шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 24 квітня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського району м. Києва, встановлено, що з пояснень позивача ОСОБА_1 , сім`я фактично розпалась. Через несумісність характерів, різні погляди на життя. Фактично шлюбні відносини припинені з 2004 року. Сторони спільного господарства не ведуть. Від шлюбу дітей немає.

Вказане рішення суду не може бути прийняте в якості належного та допустимого доказу на підтвердження фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами по справі з 2004 року. Оскільки, за змістом цього судового рішення судом не досліджувався факт окремого проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Позивач повинен був довести зазначену обставину у загальному порядку відповідно до засад диспозитивності й змагальності цивільного процесу. Натомість відповідач не надав належних і допустимих доказів, які вказують на те, що шлюбні відносини з відповідачем були припинені з 2004 року.

За таких обставин позивачем не спростовано презумпцію права спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку, а також не доведено обставин окремого проживання сторін по справі, на час набуття у власність земельної ділянки.

Разом з цим, в судовому засіданні, яке відбувалось 05 червня 2023 року, з розгляду заяви про забезпечення позову, поданої ОСОБА_5 , від імені та в інтересах ОСОБА_2 , (провадження 2-з/359/46/2023, справа №753/11116/21) стало відомо, що ОСОБА_1 відчужив земельну ділянку площею 0,0600 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, з кадастровим номером :09:001:1465, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Кіровська сільська рада, СТ «Агро», на користь ОСОБА_6 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №325292720 від 09 березня 2023 року.

З огляду на те, що ОСОБА_6 не була залучена в якості сторони в даній цивільній справі, вимоги щодо правомірності відчуження спірної земельної ділянки ОСОБА_1 на її користь не заявлені позивачем, тому суд об`єктивно позбавлений можливості ухвалити рішення про визнання земельної ділянки об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Оскільки у такому випадку будуть порушені права та інтереси ОСОБА_6 як власника спірного об`єкту нерухомого майна.

З цієї підстави в задоволенні позовної вимоги про визнання земельної ділянки площею 0,0600 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, з кадастровим номером :09:001:1465, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Кіровська сільська рада, СТ «Агро», спільною сумісною власністю подружжя належить відмовити.

Встановлено, що на вказаній земельній ділянці розташований садовий будинок загальною площею 59,5 кв.м., а також мансарда МС, тераса а, ганок а1, сарай Б, вигрібна яма В, ворота N, огорожа N1, вод. колонка N2.

На підставі рішення приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Леденьова І.С. №45109338 від 18 січня 2019 року право власності на садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с.63).

З фотоілюстрацій (а.с.132-134), за твердженням ОСОБА_2 , підтверджується, факт будівництва садового будинку. В матеріалах цивільної справи містяться також копії накладних, товарних чеків, квитанцій та власноручно написаних розрахунків про будівельних матеріалів, придбання газового конвектора, електричної плити (а.с.136-145). Проте, зі змісту даних квитанцій не вбачається, що оплату вказаних квитанцій було здійснено саме ОСОБА_2 .

Таким чином, в матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що ОСОБА_2 приймала участь у витратах, пов`язаних з будівництвом садового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , а також те, що саме завдяки її особистій праці разом з ОСОБА_1 було здійснено будівництво зазначеного будинку.

До того ж суд звертає увагу на ту обставину, що право власності на вказаний садовий будинок було зареєстровано за ОСОБА_1 в 2019 році, тобто після спливу шести років після розірвання шлюбу між сторонами по справі. Вказана обставина викликає обґрунтовані сумніви щодо участі ОСОБА_2 в будівництві садового будинку, зважаючи на те, що матеріали справи не містяться відомостей стосовно того протягом якого періоду здійснювалось будівництво.

Інших доказів, які б спростовували вищезазначені висновки суду, сторони не надали.

Крім цього, на підставі договору купівлі-продажу від 18 червня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Чорногуз О.В., зареєстрованого в реєстрі за №1113, вказаний садовий будинок з відповідними надвірними будівлями був також відчужений ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 .

Тому судом не встановлено підстав для визнання садового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

За змістом розписки від 16 лютого 2016 року (а.с.25) ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 13000 доларів США.

Всупереч вимогам ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України, ОСОБА_7 не надано жодного доказу на підтвердження того, що вказана розписка була написана під психологічним тиском ОСОБА_1 .

З цієї підстави в задоволенні вимог за зустрічним позовом про визнання розписки від 16 лютого 2016 року недійсною слід відмовити.

7. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанції від 03 червня 2021 року (а.с.26) вбачається, що при пред`явленні позову до суду ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 908 гривень. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого ним позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування понесених судових витрат, відсутні.

В свою чергу, ОСОБА_2 за пред`явлення зустрічного позову сплатила судовий збір у розмірі 2977 гривень 20 копійок. В задоволенні пред`явленого нею зустрічного позову також відмовлено. Тому, підстави для покладення на ОСОБА_1 обов`язку відшкодувати понесені судові витрати відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.125, ч.1 ст.126 ЗК України, п.5 ч.1, ч.6 ст.57, ч.1, ч.2 ст.60 СК України, ч.1, ч.6 ст.81, ч.1 ст.141, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання земельної ділянки особистою власністю відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання земельної ділянки та будівель спільною сумісною власністю подружжя відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду 15 червня 2023 року.

Суддя: В.В. Журавський