Дата документу 28.04.2023 Справа № 310/8139/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 310/8139/21

Провадження №22-ц/807/165/23

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 січня 2022 року, в складі судді Богомолової Л.В., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 38 397,42 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 19 липня 2016 року, відповідно до якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 20272,59 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості. Погашення заборгованості повинно було здійснюватися ОСОБА_1 починаючи з «1» по «25» число кожного місяця.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що Генеральна угода разом із запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладенні Кредитного договору сторони керувались частиною 1 статті 634 ЦК України.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим станом на 09 серпня 2021 року утворилась заборгованість в розмірі 61 477,77 грн., яка складається з: 20 263,02 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 13 292,90 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 27 921,85 грн. - заборгованість за пенею.

Посилаючись на вказані обставини, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість станом на 09 серпня 2021 року за кредитним договором № б/н від 19 липня 2016 року в розмірі 38 397,42 грн., яка складається з: 20 263,02 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 13 292,90 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 4 841,50 грн. - заборгованості за пенею, судові витрати у розмірі 2 270 грн судовий збір.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 січня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 19 липня 2016 року станом на 09.08.2021 року у розмірі 20 263,02 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1201,06 грн.

Частково не погоджуючись із вказаним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить заочне рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити, а в іншій частині рішення залишити без змін; а також стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що сторони відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 19 липня 2016 року погодили реструктуризацію заборгованості, зменшивши її в частині відсотків, комісії та штрафу та визначив умови погашення заборгованості перед банком. Сторони визначили згідно з п.2.1. Генеральної угоди, що відповідач отримав строковий кредит розмірі 20272,59 грн. на строк 24 місяці з 19.07.2016 по 31.07.2018 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти щомісячний платіж в розмірі 1071,83 грн. для погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 2.5. відповідач зобов`язався повернути суму кредиту, відсотків, винагородження згідно з Генеральною угодою та Умовами та правилами надання банківських послуг. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором перед ОСОБА_1 виконав, а відповідач умови договору щодо своєчасного повернення грошових коштів не виконує, що підтверджується розрахунком заборгованості. Суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту та неустойки, допустивши грубе порушення норм цивільного права.

Відповідач не скористався правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових правовідносин.

Згідно з частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи зазначене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз`яснено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Оскільки заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 січня 2022 року не оскаржується в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитом в розмірі 20 263,02 грн., апеляційним судом вказане рішення суду в цій частині не переглядається.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та неустойки (пені, штрафів), виходив з недоведеності позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві, а витяг з Тарифів, Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті банку, не може вважатися складовою частиною спірного договору.

Колегія суддів не може повністю погодитись із таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 26 травня 2012 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, за змістом якої він погодився, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг.

Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були наданні йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

19 липня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №SAMDN3132 від 26 травня 2012 року (далі Договір 1), разом в подальшому - Договори. Відповідач ОСОБА_1 засвідчив підписом, що згоден з тим, що ця Генеральна угода разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком кредитний договір.

До позовної заяви Банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом №PR-2016-6698088 від 14.04.2016.

Відповідно до п. 1.1. Генеральної угоди Сторони погодили за Договором 1 зменшити розмір заборгованості, яка виникла з дати надання позичальнику кредиту, а саме: відсотки на 587,27 грн., комісію на 117,73 грн., пеню на 0,0 грн., штраф на 0,0 грн. (п. 1.1.1) Заборгованість за Договором 1 з дати підписання Генеральної угоди становить 21377,59 грн. (п. 1.1.2). Дата кінцевого погашення заборгованості за Договором 1 31 липня 2018 року (п. 1.1.3).

Згідно з п.2.1 Генеральної угоди Банком надано позичальнику строковий кредит в сумі 20272,59 грн., на строк 24 місяці, з 19 липня 2016 року до 31 липня 2018 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі потреби в сумі 20272,59 грн., в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів в розмірі 2% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у зазначені в заяві та Умовах і Правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється наступним шляхом: починаючи з «01» по «25» число кожного місяця позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячній платіж) в сумі 1071,83 грн. для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, процентів та інших витрат згідно з Умовами та правилами. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 31 липня 2018 року.

Відповідно до наданого банком розрахунку, розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 19 липня 2016 року станом на 09 серпня 2021 року становить 61477,77 грн. та складається з: 20263,02 грн. заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 13292,90 грн. заборгованості за відсотками, 27921,85 грн. заборгованості по пені.

Заборгованість до стягнення становить 38397,42 грн та складається з: 20263,02 грн. - заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 13292,90 грн. заборгованості за відсотками, 4841,50 грн. заборгованості по пені.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Виходячи з положень статей 526, 1048-1050, 1054 ЦК України зобов`язання за договором, в тому числі за договором кредиту, за яким кредитор надає кошти, а позичальник зобов`язується їх повернути зі сплатою процентів, є обов`язковими для виконання сторонами, мають виконуватися належним чином.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, а також пеню за несвоєчасну сплату кредиту.

Висновок суду першої інстанції про відсутність доказів узгодження сторонами ціни договору в формі сплати процентів, суперечить матеріалам справи та встановленим обставинам, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що Генеральна угода від 19 липня 2016 року була підписана сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. В даній угоді сторони також досягли згоди з усіх істотних умов договорів, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки та деталізованого графіку погашення боргу, оскільки умовами Генеральної угоди було передбачено погашення наявності заборгованості, шляхом внесення позичальником щомісячних платежів у розмірі 1071,83 грн. у період з 19 липня 2016 року до 31 липня 2018 року.

Враховуючи, що Генеральна угода підписана особисто ОСОБА_1 , вищевказані умови кредитування вважаються узгодженими сторонами та мають виконуватись позичальником належним чином. Оскільки відповідач не виконував умови договору, утворилась заборгованість, у зв`язку з чим у позивача виникло право вимагати захисту своїх прав у судовому порядку.

Щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом слід зазначити наступне.

Розмір та порядок сплати процентів за користування кредитними коштами в розмірі 2,0 % на місяць на залишок заборгованості, як зазначено вище, передбачено пунктом 2.1 Генеральної угоди.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зробила висновок, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 та вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає (пункт 92).

З огляду на наведене відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Оскільки пунктом 2.1 Генеральної угоди передбачено строк кредитування з 19 липня 2016 року до 31 липня 2018 року, банк набув право на отримання процентів в межах строку дії Генеральної угоди, тобто з 19 липня 2016 року до 31 липня 2018 року, що за розрахунком позивача, який не спростований відповідачем, складає 9960,75 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_1 .

Позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом за період з 01 серпня 2018 року по 09 серпня 2021 року задоволенню не підлягають у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Крім того, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за пенею в розмірі 4841,50 грн. задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2.8 Генеральної угоди при порушені позичальником зобов`язань за погашенням кредиту позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожний день прострочення.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині пені, її розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Генеральною угодою від 19 липня 2016 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом №PR-2016-6698088 від 14.04.2016, та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила, а також тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Генеральну угоду від 19 липня 2016 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати пені та розмірів і порядку її нарахування, зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Отже, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» за період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов та Правил, не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності неможливе покладення на слабшу сторону договору - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору.

Отже, в Генеральній угоді від 19 липня 2016 року не визначено розмір та порядок сплати пені.

Відповідно до частин 1, 4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Позивачем не було надано ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час розгляду апеляційної скарги належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення пені.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належну оцінку, наявній в матеріалах справи Генеральній угоді від 19 липня 2016 року, допустив неправильне застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду в частині, яка оскаржується, відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції на підставі статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині відмови у стягнені заборгованості за процентами за користування кредитом з прийняттям в цій частині постанови про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» за Генеральною угодою № б/н від 19 липня 2016 року заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 9960,75 грн.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, судові витрати у цій справі підлягають перерозподілу.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені на 78,71 %, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанК» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, в розмірі 1786,72 грн.

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено на 54,93 %, тому з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 1870,37 грн.

Отже, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 3657,09 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 січня 2022 року в цій справі в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами за користування кредитом скасувати та прийняти в цій частині постанову наступного змісту:

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за Генеральною угодою № б/н від 19 липня 2016 року по процентам за користування кредитом в розмірі 9960,75 грн. (дев`яти тисяч дев`ятсот шістдесяти гривень 75 копійок).

Позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом за період з 01 серпня 2018 року по 09 серпня 2021 року залишити без задоволення.

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 січня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних про стягненні пені залишити без змін.

Судове рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитом в розмірі 20 263,02 грн., не оскаржувалось, тому апеляційним судом рішення суду в цій частині не переглядалось.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір в розмірі 3657,09 грн. (трьох тисяч шестисот п`ятдесяти семи гривень 09 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Текст постанови складений 28 квтіня 2023 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова