РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

12 червня 2023 року

Справа №451/268/23
Провадження № 2/451/132/23

Радехівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Патинок О.П.

секретаря судового засідання - Ференс І.І.

Справа № 451/268/23

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Радехів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до держави росія (російська федерація) в особі посольства держави російської федерації в Україні про встановлення юридичного факту та відшкодування моральної шкоди, завданої військовою агресією,-

встановив:

02.03.2023 до Радехівського районного суду Львівської області в підсистемі «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 , до якої в додатках долучена позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до держави росія (російська федерація) в особі посольства держави російської федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди, завданої військовою агресією в порядку 16, 525, 526, 625, 1046, 1049 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 175-177 ЦПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2023 вищезазначену справу передано до розгляду судді Патинок О.П.

Ухвалою судді Радехівського районного суду Львівської області від 06.03.2023 матеріали позовної заяви залишено без руху.

На виконання ухвали суду від 06.03.2023 подано позовну заяву в новій редакції.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що позивачка 1 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є гр.. України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_4 , батьками позивача 3- ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , батьками позивачки 2 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_4 та мати ОСОБА_1 . За адресою: АДРЕСА_1 , згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.11.2003 за чоловіком позивачки 1 ОСОБА_1 ОСОБА_4 на підставі договору №814 від 30.05.2003 зареєстровано право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 в якому проживали позивачі, позивачка 1 ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи загального захворювання, працювала вчителем трудового навчання загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №15 м. Часів Яр Бахмутського району Донецької області, але у зв`язку з вимушеним переміщенням знаходиться в простої. Позивачка 2 - ОСОБА_2 не працює, є студенткою денної форми навчання юридичного факультету Харківського державного університету ім..Г. Сковороди, на час вимушеного переміщення була зареєстрована в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , але проживала разом із батьками в м. Часів Яр Бахмутського району Донецької області. Позивач 3 - ОСОБА_2 не працює, є особою з інвалідністю з дитинства, зареєстрований та проживає разом із батьками в м. Часів Яр Бахмутського р-ну Донецької області. 24.02.2022 розпочалася збройна агресія рф проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан. В даний час Україна продовжує залишатися об`єктом збройної агресії з боку РФ, яку остання здійснює. Часовоярська міська територіальна громада Бахмутського району Донецької області включена до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309. Станом на час подання позову м. Часів Яр належить до населених пунктів, на території яких ведуться активні бойові дії. Вищенаведене є причиною внутрішнього переміщення позивачів з постійного місця проживання м. Часів Яр Бахмутського району Донецької області до іншого тимчасового місця проживання на території України до м. Радехів Червоноградського району Львівської області, що обумовлено саме збройним конфліктом та тимчасовою окупацією частини Донецької області, де ведуться активні бойові дії. Обгрунтовуючи завдану російською федерацією моральну шкоду позивачі зазначають, що весь час проживали в м. Часів Яр Бахмутського району Донецької області, проживаючи в зоні проведення бойових дій до моменту переміщення в м. Радехів, постійно реально сприймали загрозу бути вбитими або пораненими. В м. Часів Яр в позивачів був ускладнений доступ до основних послуг, серед яких водопостачання, опалення і охорона здоров`я. Наразі в місті йдуть запеклі бойові дії. До початку військової агресії позивачка ОСОБА_1 , яка є інвалідом ІІІ групи, працювала вчителем трудового навчання загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів м. Часів Яр та у зв`язку із вимушеним переселенням, була змушена написати заяву про простій та наразі не отримує заробітної плати. Через постійні стресові ситуації у ОСОБА_1 загострились хронічні хвороби, через що вона вимушена була пройти курс лікування в стаціонарі хірургічного відділення Радехівської міської лікарні. На вихованні у родини позивачки-1 є дитина інвалід позивач 3 - ОСОБА_2 , якому через хворобу приходиться постійно приділяти увагу, та у зв`язку з військовою агресією через вимушене переселення, зміну побуту та звичайних тривалих стосунків, в нього загострились хвороби і для лікування, на що потрібно витрачати значні кошти. Через вимушене переселення у зв`язку із військовою агресією донька позивачки 1 позивач 2 ОСОБА_2 втратила можливість навчатися на очній формі та у зв`язку із постійними обстрілами м. Харків, де розташований вищий учбовий заклад в якому вона навчається, вона вимушена навчатися дистанційно. Просить суд встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 є особами, які постраждали внаслідок незаконної збройної агресії російської федерації проти України. Стягнути з російської федерації на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною збройною агресією російської федерації проти України в розмірі по 1328600 грн кожному.

Ухвалою судді від 10.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження.

03.04.2023 в підготовче засідання сторони не з`явилися.

23.03.2023 від позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, просять задовольнити позовні вимоги, щодо винесення заочного рішення не заперечують (а.с.61).

25.04.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до держави росія (російська федерація) в особі посольства держави російської федерації в Україні про встановлення юридичного факту та відшкодування моральної шкоди, завданої військовою агресією.

03.05.2023 від позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення по судових дебатах, які обґрунтовані тим, що позивачі зареєстровані та весь час проживали в м. Часів Яр Бахмутського району Донецької області, проживаючи в зоні проведення бойових дій до моменту переміщення в м. Радехів, вони постійно реально сприймали загрозу бути вбитими чи пораненими, про що свідчать публікації у виданнях. Внаслідок збройної агресії Російської Федерації, вони були змушені покинути свої житло та рідне місто, в якому народилися та проживали від дитинства та в якому проживали всі рідні та знайомі, а відповідно були сформовані довготривалі сталі соціальні та родинні зв`язки, налагоджений побут. ОСОБА_2 , яка є студенткою факультету «Правознавство» денної форми навчання в Державному педагогічному університеті ім.. Сковороди, через військову агресію російської федерації фактично втратила можливість стаціонарного навчання, відвідування лекцій та знаходження безпосередньо в учбовому закладі, наразі вимушена навчатися дистанційно. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є особами з інвалідністю, а тому потребують особливого лікування та мають особливі потреби. Зазначені негативні обставини, пов`язані з військовою агресією російської федерації, викликали у позивачів, як громадян України, значні душевні страждання, оскільки повністю перебувають у пригніченому стані, у них знизився життєвий тонус і погіршилося загальне самопочуття, що негативно позначилася на стосунках з оточуючими та призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків. Це зумовило відчуття страху та безпорадності, невпевненості в майбутньому, емоційної подавленості, пригніченості. Просять суд, з урахуванням встановленої суми моральної шкоди заочним рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 24.02.2023 у справі №451/1316/22, стягнути з російської федерації заподіяну моральну шкоду в розмірі, що становить у гривневому еквіваленті 1328600 грн кожному. Просять суд ухвалити заочне рішення, яким вимоги позивачів, що були пред`явлені в позові до відповідача задовольнити повністю (а.с.75-76).

Представник відповідача держави Росія (Російська Федерація) в особі посольства держави Росія (Російська Федерація) в Україні в судові засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином; причин неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали; рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу повернулись на адресу суду з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 73-74, 82-83). Суд за згодою позивачів, відповідно до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглядати справу заочно на підставі наявних у справі доказів із врахуванням висновків викладених в постанові Верховного Суд від 14.04.2022 справа № 308/9708/19 (провадження № 61-18782 св 21). Зокрема, Верховний Суд встановив підстави для висновку про те, що починаючи з 2014 року відсутня необхідність у направленні до посольства РФ в Україні запитів щодо згоди РФ бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням РФ збройної агресії проти України та ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А починаючи з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й у зв`язку із розірванням дипломатичних зносин України з РФ. З огляду на те, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку з триваючою повномасштабною збройною агресією РФ проти України, чим порушено її суверенітет, отримання згоди РФ бути відповідачем у цій справі наразі є недоречним.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 28.09.1988 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали шлюб 28.09.1988 (а.с.7).

Відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с.13).

Згідно копії паспорта серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.14-16).

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 прийнята на посаду вчителя трудового навчання та технологій в Часовоярський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ст.. №15 Часовоярської міської ради Донецької області (а.с.17-18).

Згідно копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності 3 гр. «загальне захворювання» (а.с.23).

Відповідно до довідки від 05.04.2022 № 1322- ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 взята на облік внутрішньо переміщеної особи з АДРЕСА_1 - фактичне місце проживання АДРЕСА_3 (а.с.24).

Згідно довідки від 03.05.2022 № 1322- ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 взята на облік внутрішньо переміщеної особи з АДРЕСА_4 - фактичне місце проживання АДРЕСА_3 (а.с.25).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої департаментом реєстрації Харківської міської ради ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 з 30.09.2020 (а.с.26).

Відповідно до довідки від 05.04.2022 № 1322- ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 взятий на облік внутрішньо переміщеної особи з АДРЕСА_1 - фактичне місце проживання АДРЕСА_3 (а.с.27).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 16.06.1999 та серії НОМЕР_7 від 23.07.2002 ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.31).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_8 ОСОБА_2 1999 р.н. є інвалідом з дитинства ІІІ групи (а.с.32).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за ОСОБА_1 зареєстрована земельна ділянка площею 2 га на території Зайцевської сільської ради Бахмутського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства (а.с.33-34).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухома майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 зареєстрована земельна ділянка площею 2 га (а.с.46).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.11.2003 за ОСОБА_4 на підставі договору №814 від 30.05.2003 зареєстровано право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 (а.с.28,43).

Відповідно до довідки про доходи №711705 ОСОБА_1 одержує пенсію за віком за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 в сумі 34162,68 грн (а.с.30).

Як видно із виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №547, виданої КНП «Радехівська ЦРЛ» ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 18.02.2023 по 23.02.2023 (а.с.40-41).

Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації держави Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на РФ як на державу, що здійснює окупацію (частини п`ята та дев`ята статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Україна залишається об`єктом збройної агресії з боку РФ, яку остання здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак (абзац перший затвердженого постановою від 27 січня 2015 року № 129-VIII Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН), Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором (далі - Звернення)).

Із 20 лютого 2014 року тривають силові дії РФ (перша фаза збройної агресії), які є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року (абзац сімнадцятий пункту 1 схваленої постановою від 21 квітня 2015 року № 337-VIII Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» (далі - Заява)). Беручи до уваги Статут ООН і Резолюцію Генеральної Асамблеї ООН 3314 «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року, Верховна Рада України визнала РФ державою-агресором (абзац шостий Звернення).

У квітні 2014 року розпочалася друга фаза збройної агресії РФ проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами РФ озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (7 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року)(абзац п`ятий пункту 1 Заяви).

27 серпня 2014 року третя фаза збройної агресії РФ розпочалася масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних сил РФ (абзац чотирнадцятий пункту 1 Заяви).

Наслідком збройної агресії РФ проти України стала нелегітимна воєнна окупація і подальша незаконна анексія території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя - невід`ємної складової державної території України, воєнна окупація значної частини державної території України у Донецькій та Луганській областях (абзац перший пункту 3 Заяви). РФ своїми протиправними діями заподіяла також нематеріальну шкоду Україні, порушуючи права громадян України, у тому числі право на життя, в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі, у Донецькій та Луганській областях. Жертвами збройної агресії РФ стало мирне населення, зокрема жінки та діти (абзаци четвертий і п`ятий пункту 3 Заяви).

24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії РФ проти України - повномасштабне вторгнення агресора на нашу суверенну територію. У цей день Україна розірвала з РФ дипломатичні відносини.

02 березня 2022 року збройну агресію РФ проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від РФ негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей.

16 березня 2022 року Міжнародний суд ООН у міждержавній справі України проти Росії ухвалив рішення про вжиття тимчасових заходів, згідно з яким визначив, що РФ має негайно зупинити воєнні дії, які вона розпочала на території України 24 лютого 2022 року.

14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені Збройними силами РФ та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні», схваленої згідно з постановою Верховної Ради України № 2188-IX).

27 квітня 2022 року Парламентська асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії Російської Федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія РФ проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни.

Тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях на день ухвалення Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визнані частини території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють загальний контроль, зокрема сухопутна територія та її внутрішні води у межах окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей (пункт 1 частини першої статті 1 вказаного Закону від 18 січня 2018 року (Висновки постанови від 14 квітня 2022 року у справі №308/9708/19).

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно частини 3 статті 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації частини території України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно приписам ч. 3 ст. 82 ЦПК України.

Отже, наслідком саме збройної агресії Російської Федерації стала окупація частини території України, яка засуджена як на національному рівні, так і міжнародною спільнотою.

Згідно зі статтею 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Як вбачається із позовної заяви позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 вказали на те, що їх із сім`єю внутрішнє переміщення з постійного місця проживання м. Часів Яр Бахмутського району Донецької області до іншого тимчасового місця проживання на території України - м. Радехів Червоноградського району Львівської області, обумовлене саме збройним конфліктом та тимчасовою окупацією частини Донецької області, де ведуться і на час розгляду справи активні бойові дії.

Частиною 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону.

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Положеннями Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» порядок підтвердження і встановлення факту наявності збройного конфлікту або тимчасової окупації території України не передбачено, проте не виключається можливість звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення, якщо від цього юридичного факту у цієї особи виникають, змінюються або припиняються певні правовідносини.

Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто, від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Крім того, від встановлення такого факту залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав позивача.

Стосовно обставин, що зумовили вимушене переселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які були зареєстрованими в АДРЕСА_1 , суд приймає до уваги, що Часовоярська міська територіальна громада Бахмутського району Донецької області включена у Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309, датою виникнення можливості бойових дій є 24.02.2022. Станом на час розгляду справи Часовоярська міська територіальні громада, на підставі Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 80 від 06.03.2023 включена до населених пунктів, де ведуться активні бойові дії або тимчасово окупована територія.

Водночас, суд звертає увагу на те, що позивач 2 ОСОБА_2 є внутрішньо-переміщеною особою з Харківської області м. Харків пр.. Ювілейний, буд.50, в м.Радехів вул.. вул..Й.Сліпого,48 Львівської області, відповідно до наказу №75 від 25.04.2022 «Про затвердження Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10 грудня 2022» Харківська міська територіальна громада, яка знаходиться на території Харківського району, відносилась до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на час переміщення ОСОБА_2 03.05.2022.

Водночас, наявність у ОСОБА_2 довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи від 03.05.2022, свідчить про наявність підстав, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених у статті 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Таким чином, суд вважає, що позовна заява позивачів в частині встановлення юридичного факту, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 є особами, які постраждали внаслідок незаконної збройної агресії російської федерації проти України підлягає до задоволення.

Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно із ч.1 ст. 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.

Згідно статті 23 ЦК моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як слідує зі статей 1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в т.ч. у випадках, встановлених законом.

Право на життя передбачені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, ІУ Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділу ІІ Конституції України.

Обґрунтовуючи позивачем 1 - ОСОБА_1 завдану російською федерацією моральну шкоду в сумі 1 328 600 грн, позивач довела, що весь час проживала в місті Часів Яр Бахмутського району Донецької області, проживаючи в зоні проведення бойових дій до моменту переміщення в місто Радехів, постійно реально сприймала загрозу бути вбитою або пораненою. В м. Часів Яр у позивача був ускладнений доступ до основних послуг, серед яких, водопостачання, опалення і охорона здоров`я.

Крім того, суд зауважує, що ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи «загальне захворювання», до початку військової агресії працювала у Часовоярському закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ст.. №15 Часовоярської міської ради Донецької області, на посаді «вчителя трудового навчання та технологій» та у зв`язку з вимушеним переселенням, була змушена написати заяву про простій.

Зазначені негативні обставини викликали у позивача 1 - ОСОБА_1 , як громадянина України, значні душевні страждання, що позначилися на стані її здоров`я, тому з врахуванням характеру спричинених ОСОБА_1 негативних наслідків немайнового характеру, їх тривалості, необхідності вжиття позивачем додаткових заходів для організації свого життя, глибини, характеру та тривалості заподіяних їй душевних страждань, суд оцінює заподіяну їй моральну шкоду в розмірі 1 328 600 грн.

Обґрунтовуючи позивачем 3 - ОСОБА_2 завдану російською федерацією моральну шкоду в сумі 1 328 600 грн, позивач довів, що весь час проживав в місті Часів Яр Бахмутського району Донецької області, проживаючи в зоні проведення бойових дій до моменту переміщення в місто Радехів, постійно реально сприймав загрозу бути вбитим або пораненим. В м. Часів Яр у позивача був ускладнений доступ до основних послуг, серед яких, водопостачання, опалення і охорона здоров`я.

Крім того, суд зауважує, що ОСОБА_2 1999 р.н. є інвалідом з дитинства, група інвалідності ІІІ, зазначені негативні обставини викликали у позивача 3, як громадянина України, значні душевні страждання, що позначилися на стані його здоров`я, тому з врахуванням характеру спричинених ОСОБА_2 негативних наслідків немайнового характеру, їх тривалості, необхідності вжиття позивачем додаткових заходів для організації свого життя, глибини, характеру та тривалості заподіяних йому душевних страждань, суд оцінює заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 1 328 600 грн.

Позивач 2 - ОСОБА_2 завдану російською федерацією моральну шкоду оцінила на суму - 1 328 600 грн, та обґрунтувала тим, що проживала в м. Часів Яр Бахмутського району Донецької області, яке належить до території на яких ведуться активні бойові дії, проте позивач не довела, що постійно проживала з батьками в м. Часів Яр Бахмутського району Донецької області, так як із досліджених в судовому засіданні доказів, видно, що позивач ОСОБА_2 була зареєстрована в АДРЕСА_4 , а доказів протилежного суду не представила.

Крім того, позивач 2 ОСОБА_2 є студенткою денної форми навчання в Державному педагогічному університеті ім.. Сковороди, через військову агресію російської федерації фактично втратила можливість навчання, відвідування лекцій, та знаходження безпосередньо в учбовому закладі, тому вимушена навчатися дистанційно.

Суд погоджується із доводами позивача про те, що позивач відчуває душевні страждання, що не дають їй можливості проживати повноцінним життям.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який заявлений позивачем 2 ОСОБА_2 у розмірі 1 328600 грн, є значно завищеним.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала особа, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вказаний висновок висловлений, у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 591/4825/17 (провадження № 61-1188св18).

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач 2, а тому суд приходить до висновку, що справедливою сумою компенсації моральних страждань позивача 2 ОСОБА_2 є 50 000 грн.

Водночас, покликання позивачів, на врахування вже встановленої суми відшкодування моральної шкоди заочним рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 24.02.2023 у справі №451/1316/22, суд відхиляє, так як відсутні обставини звільнення позивачів від доказування, які передбачені ст.. 82 ЦПК України.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачі у цій справі від сплати судового збору звільнені, відповідно до п.22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі, визначеному ст. 4 вказаного Закону.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до держави росія (російська федерація) в особі посольства держави російської федерації в Україні про встановлення юридичного факту та відшкодування моральної шкоди, завданої військовою агресією - задовольнити частково.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є особами, які постраждали внаслідок незаконної збройної агресії російської федерації проти України.

Стягнути з Російська Федерація на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди в розмірі по 1 328600 (один мільйон триста двадцять вісім тисяч шістсот) гривень кожному.

Стягнути з Російська Федерація на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути із держави Росія (Російська Федерація) в особі посольства держави Росія (Російська Федерація) в Україні судовий збір у розмірі 13 420 гривень 00 копійок в дохід держави Україна.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_9 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_5 ; адреса місця проживання (перебування): АДРЕСА_6 ;

Позивач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_10 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса місця проживання (перебування): АДРЕСА_6 ;

Позивач 3: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_11 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_5 ; адреса місця проживання (перебування): АДРЕСА_6 .

Відповідач: держава Росія (Російська Федерація) в особі посольства держави Росія (Російська Федерація) в Україні, адреса: Повітрофлотський проспект, 27 м. Київ, 03049.

Повний текст рішення складено 12.06.2023.

Головуючий суддяПатинок О. П.