Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6785/22 Головуючий у 1-й інст. Маслак В.П.
Категорія 66 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Кузьменко А. О.,

розглянувши у розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/6785/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 5 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Маслак В.П.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Вказане житло придбане нею з прилюдних торгів, проведених 13 січня 2022 року.

Набувши у встановленому законом порядку право власності на це нерухоме майно, вона позбавлена можливості користуватися та розпоряджатися цією квартирою, оскільки її попередній власник ОСОБА_2 не бажає звільняти це житлове приміщення та добровільно знятися з реєстраційного обліку за даною адресою.

Оскільки такі дії порушують її право власності, ОСОБА_1 просила суд усунути перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні спірною квартирою, визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування цим житлом та виселити його зі спірної квартири.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 5 квітня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Усунуто перешкоди у здійсненні права власності шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 992 грн. 40 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зокрема, зазначає, що втрата ним права власності на спірне житлове приміщення не позбавляє його можливості проживати у вказаній квартирі, яка була придбана ним не за кредитні кошти.

Вказане житло було передане ним в іпотеку, отже до спірних правовідносин необхідно було застосувати положення статті 109 ЖК України та статті 40 Закону України « Про іпотеку».

Звертає увагу на те, що суд не врахував принцип пропорційності втручання у його право на житло та виходив виключно з інтересів позивачки.

При реалізації цього житла державний виконавець зобов`язаний був надати інформацію про обтяження цього майна, зокрема зазначити, що у квартирі зареєстрований попередній власник. У свою чергу, покупець зобов`язаний був оцінити ризики, пов`язані з обтяженням цього майна.

Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що спірна квартира не є предметом договору іпотеки, адже долучена до апеляційної скарги копія договору іпотеки спростовує це твердження суду.

В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали апеляційну скаргу.

Зокрема, ОСОБА_2 пояснив, що постійно проживає у вказаній квартирі, яка була передана ним в іпотеку АКБ « Райффайзен Банк Аваль» 24 січня 2006 року. Кредитні кошти, які були отримані ним за кредитним договором від 24 січня 2006 року, були використані на ремонт цього житла. Вважає, що суд безпідставно не застосував положення статті 109 ЖК України та задовольнив позов.

Представник відповідача зазначив, що суд першої інстанції не витребував докази на підтвердження тієї обставини, що спірне житлове приміщення було реалізоване як іпотечне майно. Отже, спірні правовідносини регулюються правилами статті 109 ЖК України та статті 40 Закону України « Про іпотеку».

ОСОБА_1 в судовому засіданні не визнала доводи, викладені в апеляційній скарзі, зазначивши, що у зв`язку з відмовою позивача звільнити спірне житлове приміщення та його погрозами застосувати до неї фізичну силу, змушена була звертатися до правоохоронних органів. Стверджує, що відповідач має інше житло, проте добровільно не звільняє належну їй квартиру. Такі дії порушують її право власності, адже вона позбавлена можливості проживати у цьому житловому приміщенні.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивачці на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Вказане нерухоме майно придбане нею на електронних торгах, які проведені 13 січня 2022 року в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Корольовським районним судом м. Житомира 29 серпня 2012 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ « ОТП Банк» заборгованості у розмірі 31211,58 дол. США, 1000 грн. пені та 1820 грн. судових витрат.

Акт про реалізацію, складений приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Волковою Є.О. 20 січня 2022 року, містить інформацію про те, що вказана квартира була передана в іпотеку на підставі договору іпотеки №PCNL-001/007/2006 від 3 лютого 2006 року. Іпотекодержателем є ТОВ « ОТП Факторинг Україна».

2 лютого 2022 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. на ім`я позивачки видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Попереднім власником цього житла був ОСОБА_2 , який набув право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 9 березня 2005 року.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач проживає у вказаній квартирі та відмовляється добровільно звільнити це житлове приміщення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що права позивачки, яка є законним власником спірного житлового приміщення, підлягають захисту в обраний нею спосіб - шляхом виселення з квартири АДРЕСА_1 . При цьому, суд зазначив, що положення частини другої статті 109 ЖК України не поширюються на спірні правовідносини, оскільки вказана квартира була реалізована в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з відповідача на користь ОТП « Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Так, відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ( частина перша статті 319 ЦК України).

Частиною першою статті 383 ЦК України, зокрема, закріплене правило про те, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування.

Частиною другою статті 109 ЖК України визначено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту ( позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Встановивши, що ОСОБА_1 як новий власник, яка придбала спірне житло у встановленому законом порядку на електронних торгах, не може користуватися своєю власністю, оскільки відповідач, який втратив право користування спірною квартирою у зв`язку з її відчуженням, відмовляється виселятися з неї, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що порушене право позивачки підлягає захисту шляхом виселення ОСОБА_2 із цього житлового приміщення.

Реалізація спірної квартири відбулася в межах процедури виконавчого провадження на підставі статті 61 Закону України « Про виконавче провадження», з метою виконання рішення суду про стягнення з відповідача боргу.

Таким чином, на спірні правовідносини не поширюється дія частини 2 статті 109 ЖК України.

Враховуючи вищезазначене, відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,368, 374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 5 квітня 2023 року в частині задоволених позовних вимог, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: