Справа № 930/681/22
31 серпня 2023 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області
головуючого судді Ганкіної І.А.,
при секретарі Савченко Я.С.,
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Вінницький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про визнання батьківства, -
ОСОБА_1 звернувсь до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Вінницький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про визнання батьківства, який обґрунтовує тим, що з 2013 року він проживав спільно з ОСОБА_3 в м. Вінниці і згодом у 2016 році переїхали в с. Красненьке, Вінницького району, Вінницької області та проживали по АДРЕСА_1 однією сім`єю, як подружжя і від спільного проживання у них народились діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вищевказане підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 12.04.2022, де зазначене підтверджують сусіди - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Позивач вказує, що він дітей забирав із пологових будинків як батько своїх дітей. Донька Веста народилась в м. Вінниці, а донька ОСОБА_9 народилась в м. Іллінці. Також зазначає, що спору проте, що є батьком дітей між ними ніколи не було, однак юридичний факт не підтверджений. В свідоцтві про народження вказаних дітей відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Також, позивач вказує, що йому відомо, що відповідач записала по-батькові обох дітей « ОСОБА_10 », що і є із одних наперед встановлених фактів його батьківства. Оригіналів та копій свідоцтв про народження дітей в нього немає. Пояснює, що під час спільного проживання з відповідачем він виховував дітей, утримував їх та був їхнім батьком, якого вони знають як рідного і єдиного. Однак наприкінці 2019 року відповідач забрала дітей і поїхала проживати у с. Степанівку, Вінницького району і з того часу вона не дає можливості бачитися з дітьми та чинить перешкоди у спілкуванні, мотивуючи тим, що він не є батьком дітей так як не вписаний у свідоцтві про їх народження. Також вказує, що ще за час їх спільного проживання вони вирішили, що підуть до відділу ДРАЦС, щоб внести зміни до актового запису про народження дітей та зареєструвати його батьком дітей - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , однак цього так і не сталось. Вважає, що діти ОСОБА_11 і ОСОБА_9 мають знати, що в них є батько, про що має бути вказано у їхніх свідоцтвах про народження. Одночасно пояснює, що шлюб між ними не вдалось укласти, однак він має бажання визнати його батьківство відносно своїх дітей - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а тому звертається до суду із даним позовом. В судове засідання учасники судового процесу не з`явилися.
Позивач ОСОБА_1 та його представник в особі адвоката Гнатюк Л.П. не заперечувала проти проведення слухання справи у відсутність відповідача, з постановленням заочного рішення. Позовні вимоги підтримали у повному обсязі. При цьому позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що проживав у цивільному шлюбі з відповідачкою з 2013 року в м. Вінниця. Під час спільного проживання в них народилася донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитину він хотів зареєструвати на себе, але все не находилося часу, крім того відповідачка можливо отримувала допомогу як мати одиначка. В ті часи в них було скрутне матеріальне становище і він просив відповідачку переїхати жити в село чого вона дуже не хотіла, однак вони таки переїхали. Там в них народилася донька ОСОБА_9 , 2017 р.н. Доньку також реєструвала відповідачка самостійно, без нього. В подальшому в них виникла сварка, за результатом якої було порушено адміністративну справу відносно ного по насильству в сім`ї. Відповідачка пішла від нього, забравши дітей та більше не повернулася.
Відповідачка ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилася, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, згідно положень п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, за адресою місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Представник третьої особи - Відділу ДРААЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) до судового засідання не з`явилися, надали суду заяву, за якою при вирішення спору покладаються на розсуд суду (а.с. 34).
Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Згідно п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов; відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За згодою позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, зі сторони їх належності, достатності та допустимості дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
З 2013 року ОСОБА_1 проживав спільно з ОСОБА_3 в м. Вінниці і згодом у 2016 році переїхали в с. Красненьке, Вінницького району, Вінницької області та проживали по АДРЕСА_1 однією сім`єю. Від спільного проживання у сторін народились діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вищевказане підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 12.04.2022, де зазначене підтверджують сусіди - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.8).
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 27.12.2022 року по справі було призначено судову генетичну експертизу, проведення якої доручено Вінницькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (м. Вінниця, вул. В.Порика,8).
Згідно ухвали суду було роз`яснено сторонам, що судово-генетична експертиза спірного батьківства може бути проведена за наявності всіх учасників експертизи, а саме: позивача - ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_3 , дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у визначений експертною установою час за наявності паспортів та свідоцтва про народження дітей. На дату та час визначені судовим експертом відповідачка ОСОБА_3 з дітьми не з`явилася.
Суд не знайшов поважних причин, які б перешкоджали відповідачці з`явитися разом з дітьми для відбору зразків крові, а тому дійшов висновку про її ухилення від прийняття участі в призначеній судово-генетичній експертизі, що позбавило позивача надати суду докази з приводу визначення кровної спорідненості між ним та двома дітьми.
Разом з тим, суд зазначає, що хоча судово-генетична експертизи у цій справі не проведена, проте встановлено з підтвердженням належними і допустимими доказами походження дітей від позивача: сумісне проживання відповідача разом із позивачем без реєстрації шлюбу до і на момент народження дітей.
Відповідно до статті 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.
За змістом ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч.2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.
Відповідно до п.п. 4,9 даної постанови справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у частині 3 статті 128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо: - дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (частина 1 статті 135 СК України). Рішення щодо визнання батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Щодо предмету доказування у даній категорії справ, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Крім того, згідно з усталеною прецедентною практикою Європейського суду, яка була висловлена, в тому числі в рішеннях у справах «Гаазе проти Німеччини» від 08.04.2004 року та «Йогансен проти Норвегії» від 07.08.1996 року, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається ст. 8 Конвенції. Судом також враховано той факт, що позивачем діти ОСОБА_9 та ОСОБА_11 покинуті не були, він матеріально їх утримував, створював нормальні умови для їх фізичного та духовного розвитку, що виражається в придбані речей всієї необхідності для дітей.
Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що батьківство ОСОБА_1 стосовно дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , є доведеним і таким, що може бути визнаним в судовому порядку.
Відповідно до п.п.20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачем, оскільки клопотання про стягнення судового збору з відповідача на користь позивача до суду не надходило.
При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.
На підставі викладеного та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», постановою Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», Законом України «Про охорону дитинства», Конституцією України, ст.ст. 125, 126, 128,134, 135 СК України, ст.15 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 268, 289, 354, п. 15.5 розділу XIII Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -
Позов - задовільнити.
Визнати громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьком дитини громадянки України ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Вінниця.
Визнати громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьком дитини громадянки України ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Іллінці.
Зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - внести зміни до актових записів про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 а саме: в графі «Батько» зазначити « ОСОБА_1 », прізвище дитини з « ОСОБА_5 » змінити на « ІНФОРМАЦІЯ_7 », ім`я, по батькові, дату та місце народження дитини, відомості про матір дитини залишити без змін та видати нове Свідоцтво про народження дитини.
Зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - внести зміни до актових записів про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: в графі «Батько» зазначити « ОСОБА_1 », прізвище дитини з « ОСОБА_4 » змінити на « ІНФОРМАЦІЯ_7 », ім`я, по батькові, дату та місце народження дітей, відомості про матір дитини залишити без змін та видати нове Свідоцтво про народження дитини.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст судового рішення виготовлено 31.08.2023.

Суддя І.А. Ганкіна