Провадження №6/522/240/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року суддя Приморського районного суду міста Одеси Домусчі Л.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, встановлення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У провадження Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільні справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, встановлення місця проживання дитини.

Заочним рішенням Приморського районного суду від 09.09.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 21.11.2009 року Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис № 385 - розірвано. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку/доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.11.2013 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок. Залишено за позивачкою ОСОБА_2 шлюбне прізвище « ОСОБА_5 ». Неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати разом з його матір`ю ОСОБА_2 .

До суду 26.05.2023 року надійшла заява ОСОБА_1 , згідно якої просила вирішити питання про видачу дублікату виконавчого листа у зв`язку з втратою попередньо виданого виконавчого листа.

Матеріали справи разом із заявою були передані судді 12.06.2020 року.

Вивчивши заяву та додані до неї документи встановлено, що заява підлягає поверненню заявнику, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 17. 4 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Хоча законодавець не визначив вимог до форми та змісту заяви про видачу дубліката виконавчого листа, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй Постанові від 25.09.2015 «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» вказав, що заява про видачу дубліката виконавчого листа повинна містити необхідні відомості для вирішення питання видачі дубліката виконавчого листа. У таких заявах потрібно зазначати назви сторін виконавчого провадження, підстави для видачі дубліката виконавчого листа; посилання на докази, якими підтверджувались би втрата виконавчого листа.

Дублікат виконавчого листа видається на підставі ухвали суду і його зміст має повністю співпадати з оригіналом, тобто відповідати резолютивній частині рішення суду.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявники повинні подати докази, а суди мають обов`язково перевірити, чи не були виконані втрачені судові рішення, судові накази, чи не втратили вони законної сили.

У порушення вищезазначених вимог, у поданій заяві не зазначено та в матеріалах справи відсутні докази того, що строк на пред`явлення виконавчого документа до виконання не закінчився, а тому, заявнику необхідно було надати суду докази, що строк на пред`явлення виконавчого документа до виконання не закінчився або докази поважності причин пропуску такого строку.

За змістом п. 5 ч. 3 ст.175 ЦПК України заява повинна містити виклад обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відтак, враховуючи ту обставину, що суд, який видав виконавчий лист, має право видати дублікат виконавчого листа лише у разі встановлення факту втрати оригіналу виконавчого листа, заявником у заяві не викладено обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, а також не зазначено та не надано доказів, що підтверджують втрату оригіналу виконавчого листа.

Крім того, 08 лютого 2020 року набули чинності зміни до Цивільного процесуального кодексу України згідно яких, зокрема, ч.2 ст.183 ЦПК України доповнено абзацом другим.

Відповідно до положень абз.2 ч.2 ст.183 ЦПК України, до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Так, заявником до заяви на підтвердження надсилання учасникам процесу не надано описів поштових відправлень та квитанцій про таку відправку, що є порушенням норми ст.183 ЦПК України.

Отже, оскільки нормами ЦПК України передбачений обмежений строк для розгляду заяви про заміну боржника у виконавчому листі, про розгляд таких заяв, необхідною передумовою дотримання судом основних засад цивільного судочинства під час розгляду зазначеної категорії заяв є направлення заявником учасникам справи тексту самої заяви та доказів на підтвердження викладених в ній обставин, позаяк сторони у справі повинні бути заздалегідь повідомленні про таку заяву для надання їм достатнього часу для ознайомлення з її змістом та можливості підготовити свої пояснення (заперечення) на відповідну заяву.

Таким чином, неотримання учасниками справи копії заяви порушує визначені законом засади змагальності, рівності учасників процесу перед законом і судом, а також позбавляє учасників справи можливості своєчасно ознайомитись з відповідними матеріалами, надати свої доводи і заперечення.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 року №2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття "обмеження основоположних прав і свобод" від прийнятого у законотворчій практиці поняття "фіксація меж самої сутності прав і свобод" шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визначаючи таку практику допустимою. При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 року №9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду в прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Отже, зазначені вимоги до заяв, передбачені ЦПК України, носять не формальний характер, а є обов`язковими для осіб, що звертаються до суду за захистом своїх порушених прав, недотримання яких, відповідно, тягне за собою її залишення без руху або повернення.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі "De Geouffre de la Pradelle v. France" від 16.12.1992 року, заява №12964/87).

У рішенні у справі "Bellet v. France" від 04.12.1955 року, заява №23805/94, ЄСПЛ зазначив, що статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі "Дія 97 проти України" від 21.10.2010 року).

За змістом ч.4 ст.183 ЦПК України, суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, оскільки заява про видачу дублікату виконавчого листа подана без додержання вимог ч.2 ст.183 ЦПК України в частині надання суду доказів про надсилання (надання) такої заяви іншим учасникам справи, то заява підлягає поверненню заявнику без розгляду на підставі положень ч.4 ст.183 ЦПК України.

Згідно із п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Керуючись ст.ст.183, 353, 432 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, встановлення місця проживання дитини - повернути заявнику без розгляду.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України м.Одеси в Одеській області, яке знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.Черняховського 6, , повернути ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 80 (вісімдесят) гривень 60 копійок, який було сплачено на рахунок №UA0015758, отримувач: ГУК в Од.обл./Приморський р-н/22030101, код отримувача 37607526, код Банку отримувача (МФО): 899998, Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), згідно квитанції №СВ07412853/1 від 22.05.2023 року.

Ухвала суду набирає законної сили із моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 12.06.2023 року.

Суддя Л.В. Домусчі