ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3364/23 Справа № 204/3480/22 Суддя у 1-й інстанції - Чудопалова С.В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2022 року по справі за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних від простроченої суми, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних від простроченої суми.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06.06.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 32910,00 Доларів США з кінцевим терміном повернення 06.06.2012 року. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2014 року, задоволено позовні вимоги та стягнуто заборгованість в розмірі 476363,32 грн., станом на 23.12.2013 року. Оскільки, з відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Красногардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2014 року, тобто за період з 06.06.2007 року по 23.12.2013 року, то за період після винесення рішення суду, з 25.12.2013 по 16.05.2022 року відповідач має заборгованість у розмірі 3747,77 Долар США, тобто - 3 % річних від простроченої суми.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 3747,77 Долар США, що за курсом 29,25 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.05.2022 року складає 109622,27 грн. за кредитним договором № DNU0AЕ00001277 від 06.06.2007 року на підставі ст. 625 ЦК України. Вирішити питання стосовно судових витрат.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2022 року в задоволені позовної заяви Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, АТ КБ ПриватБанк звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2022 року, підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного договору № DNU0AЕ00001277 від 06.06.2007 року ОСОБА_1 отримав від ЗАТ «ПриватБанк» (ПАТ «ПриватБанк» після зміни найменування) кредит у розмірі 32910,00 Доларів США з кінцевим терміном повернення 06.06.2012 року.

Відповідач не повернув своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором.

АТ КБ «Приватбанк» звернувся до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Красногвардійського районний суд м. Дніпропетровська від 21.03.2014 року, позовні вимоги задоволено та стягнуто заборгованість в розмірі 476363,32 грн., станом на 23.12.2013 року. Вказане судове рішення набрало законної сили.

Позивач АТ КБ «Приватбанк» у позовній заяві стверджує, про виникнення у відповідача нового грошового зобов`язання на підставі вказаного рішення суду, а тому у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем такого зобов`язання просить стягнути борг нарахований на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме: 3 % річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 3747.77 Долар США.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У контексті статей 524, 533535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.

Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Тобто відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, за наявності прямої вказівки про це в законі.

За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.

Приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зазначено, що «статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18)».

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про наявність підстав для стягнення трьох відсотків річних за частиною другою статті 625 ЦК України.

Водночас у цій справі необхідно врахувати, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем було заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Аналогічна правова позиція викладена, наприклад, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункти 61, 62), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19, пункти 5.43, 5.44) та у справі № 911/3677/17 (провадження № 12-119гс19, пункти 6.43, 6.44).

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункт 23.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18)).

Оцінюючи поважність зазначених причин пропущення позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає таке.

За змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому, так і в позасудовому порядку.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те що, три відсотки річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають стягненню, але в межах трирічної позовної давності.

Отже, оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення відсотків відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦПК України 06.06.2022 року, то стягненню підлягають такі відсотки за період з 06.06.2019 року до 06.06.2022 року, тобто за 1097 днів у межах позовної давності.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не може погодитись з нарахованою позивачем сумою 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Так, обраховуючи суму 3 % річних від простроченої суми, позивач помилково визначив її у доларовому еквіваленті, проте як за рішенням суду сума боргу стягнута в гривневому еквіваленті і тому саме на вказану суму повинні нараховуватись 3 % річних.

У такому випадку, колегія суддів визначає порядок обчислення трьох відсотків річних за формулою: сума боргу за рішенням суду х 1097 (кількість днів прострочення виконання судового наказу з урахуванням спливу позовної давності) х 3 (розмір відсотків, встановлених частиною другою статті 625 ЦК України) / 100 / 365 (днів у році) (476363,32 грн х 3 х 1097 днів / 365 днів / 100 = 42 951 грн (період з 06.06.2019 року до 06.06.2022 року )).

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягає 3 % річних від простроченої суми, якою є сума боргу в розмірі 476363,32 грн. за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 06.06.2019 року та до дати пред`явлення даної позовної вимоги, 06.06.2022 року, у межах трирічного строку позовної давності, що складатиме 42 951 грн.

З огляду на наведені норми закону та фактичні обставини справи колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу банку задовольнити частково, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі статті 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції у сумі 2430,19 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2022 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних від простроченої суми задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 42951 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 2430,19 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: