Справа № 348/2067/19
Провадження № 22-ц/4808/417/23
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря -Працун В.В.

учасники справи

позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач Пасічнянська сільська рада

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 , на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2021 року, ухвалене судом у складі судді Грещука Р.П.,

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з вищезазначеними вимогами, в обґрунтування якого зазначили, що вони є рідними братами, зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

20.04.2011 року їх матір`ю ОСОБА_5 було складено заповіт на ОСОБА_1 , який був посвідчений секретарем виконавчого комітету Битківської селищної ради та яким заповіла усе майно, з чого б воно не складалось, і де б воно не було, в тому числі і домоволодіння АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, після її смерті відкрилась спадщина за заповітом на даний будинок. Крім того, відповідно до ст. 1241 ЦК України, ОСОБА_2 , має право на обов`язкову частку у спадщині.

13.09.2019 року позивачами була подана заява до Надвірнянської районної державної нотаріальної контори про отримання свідоцтва про право на спадщину, але отримано відмову, оскільки заявникам не було надано документу, який би підтверджував право власності на спадкове домоволодіння.

Позивачі зазначили, що дане домоволодіння складається з садибного (індивідуального) житлового будинку, площею - 120,2 кв.-1970 року побудови; літньої кухні площею 36,0 м.кв. - 1970 руку побудови, стайні площею 30.4 м.кв. - 1970 руку побудови; садибного (індивідуального) житлового будинку, площею -108,4 м.кв 1991 року побудови та колодязю, про що свідчить технічний паспорт відповідно до проведених працівником інженером з інвентаризації обмірів обстеження будинку від 06 грудня 2018 року. Домоволодіння побудоване в межах земельної ділянки, закріпленої за цим господарством для обслуговування житлового будинку, площа якої складає 0,1500 га. Земельна ділянка не приватизована.

Відповідно звіту про експертну ринкову оцінку домоволодіння, загальна вартість домоволодіння складає 142 300 грн.

У зв`язку з викладеним, просили суд визнати за ними право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: садибний (індивідуальний) житловий будинок, площею - 120,2 кв.-1970 руку побудови; літню кухню площею 36,0 м.кв. - 1970 руку побудови, стайню площею 30.4 м.кв. - 1970 року побудови; садибний (індивідуальний) житловий будинок, площею -108,4 м.кв 1991 року побудови та колодязь, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , по частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель за ОСОБА_1 та частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд за ОСОБА_2 .

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.02.2020 року замінено відповідача по справі Битківську селищну раду Надвірнянського району Івано-Франківської області на її правонаступника Пасічнянську сільську раду Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , право власності на частки спадкового майна після смерті ОСОБА_5 , яке складається з: «А» - садибного (індивідуального) житлового будинку загальною площею 104,1 м.кв., житловою площею 52,8 м.кв. 1970 року побудови, «Б» - літньої кухні площею 36,0 м.кв. 1970 року побудови, «В» - стайні площею 30,4 м. кв. 1970 року побудови; «Г» -садибного (індивідуального) житлового будинку загальною площею 84, 3м.кв., житловою площею 57,6 м.кв. 1991 року побудови та «Д» -колодязю 1970 року побудови, ринковою вартістю 142300 гривень.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частки спадкового майна після смерті ОСОБА_5 , а саме на: будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і складається з: «А» - садибного (індивідуального) житлового будинку загальною площею 104,1 м.кв., житловою площею 52,8 м.кв. 1970 року побудови, «Б» - літньої кухні площею 36,0 м.кв. 1970 року побудови, «В» - стайні площею 30,4 м. кв. 1970 року побудови; «Г» - садибного (індивідуального) житлового будинку загальною площею 84, 3м.кв., житловою площею 57,6 м.кв. 1991 року побудови та «Д» -колодязю 1970 року побудови, ринковою вартістю 142300 гривень.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 , звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить суд апеляційної інстанції рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франівської області від 28 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно. Також просила судові витрати покласти на позивачів, а саме понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2134,50 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн, та витрати на правничу допомогу, які планує понести під час розгляду справи в апеляційній інстанції розмірі 2000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржниця зазначила, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального права не залучено її до участі у справі, ухваленим рішенням порушено її права, оскільки вона є дружиною померлого ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та після смерті якого залишилися спадкоємці першої черги, а саме дружина ОСОБА_3 , та діти: ОСОБА_7 , 1990 року народження, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Померлому ОСОБА_6 належав будинок під буквою ОСОБА_11 , який збудований у 1991 році, який не має поштової адреси і не є складовою будинковолодіння АДРЕСА_1 та знаходиться відокремлено, тому саме спадкоємці ОСОБА_6 мають право на успадкування будинковолодіння під літерою «Г».

Суд першої інстанції не перевірив вказаних обставин та не залучив до участі у справі осіб, права яких порушені, що відповідно до п.4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Крім того зазначила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 збудували казаний будинок у шлюбі, а тому він відноситься до спільного майна подружжя і ОСОБА_3 має право на оформлення частки даного будинковолодіння.

Суд першої інстанції визнав право власності на обидва будинки лише на підставі технічного паспорта домоволодіння АДРЕСА_1 , виготовленого ОКП «Івано-Франківським ОБТІ» 06.12.2018 року.

Право власності на будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 визнано незаконно, оскільки право власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Також вказала, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не було витребувано та досліджено погосподарські книги на домоволодіння АДРЕСА_1 , ведення яких було обов`язковим відповідно до наказів Центрального статистичного управління СРСР.

Крім того судом першої інстанції було проігноровано інформацію, надану органом місцевого самоврядування, про те, що новозбудований будинок ніколи не обліковувався за померлою ОСОБА_5 , а збудований ОСОБА_6 .

Також зазначила, що один із позивачів ОСОБА_2 в силу психічного захворювання є недієздатною особою і над ним встановлена опіка. До 2019 року його опікуном була мати ОСОБА_5 . В матеріалах справи наявні докази недієздатності ОСОБА_2 та відсутності у нього можливості самостійно діяти в суді та укладати угоди на надання правової допомоги. Суд, маючи докази недієздатності, вирішив питання щодо майнових прав позивача ОСОБА_2 , не з`ясував обсягу його дієздатності та не залучив його опікуна.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів заперечував проти доводів апеляційної скарги, оскільки вона є необґрунтованою та безпідставною.

Зазначили, що ОСОБА_5 мала восьмеро дітей, один з яких ОСОБА_1 все своє життя проживав з батьками та хворим ОСОБА_2 .

Померлий ІНФОРМАЦІЯ_7 , син ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (чоловік скаржниці) з часу одруження, разом зі своєю сім`єю проживав в Росії.

ОСОБА_5 залишила тільки один заповіт на сина ОСОБА_1 , на усе майно, з чого б воно не складалось, а саме домоволодіння, а не будинок 1970 чи 1991 року побудови. Тому, ОСОБА_2 на підставі закону та ОСОБА_1 на підставі заповіту успадкували домоволодіння, яке складається з двох будинків та господарських будівель. Обидва будинки, знаходяться на земельній ділянці, площею 0,1500 га, призначення якої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , яка відповідно до книги обліку землі Битківської селищної ради закріплена за померлою ОСОБА_5 тобто на одному подвір`ї з усіма іншими будовами, а не відокремлено.

Звертають увагу суду, що спірний будинок побудований в 1991 році, чоловік скаржниці помер у 2008 році, заповіт ОСОБА_5 , яка померла в 2019 році, залишила в 2011 році, протягом всього цього часу, чоловік скаржниці не оформляв право власності, також скаржниця чи її родичі з заявою про прийняття спадщини не зверталися.

Скаржницею не надано доказів приналежності спірного будинку її чоловікові чи їй або доказів звернення до нотаріуса чи селищної ради з приводу спадщини чи будь-яких інших документів.

Зазначили, що суд першої інстанції не мав підстав для залучення ОСОБА_3 до розгляду даної справи, оскільки факт того, що житловий будинок під літ, ОСОБА_11 був побудований ОСОБА_6 , представником селищної ради не був підтверджений документально.

Щодо твердження представника скаржниці про належне представництво ОСОБА_2 , то такі доводи є безпідставними та необґрунтованими, оскільки ОСОБА_2 є фізичною особою, яка володіє повного цивільною дієздатністю, докази про наявність хронічного, стійкого психічного розладу відсутні.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Надвірнянського районного суду від 28 травня 2021 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

Постановою Верхового суду від 01 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 травня 2022 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник скаржниці - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала, посилаючись на доводи, зазначені в апеляційній скарзі та пояснила суду, що скаржницею рішення оскаржується в частині задоволення позовних вимог, що стосується садибного (індивідуального) житлового будинку під літ. «Г», 1991 року побудови.

В судовому засідання ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_12 та яка представляє інтереси позивача ОСОБА_2 , апеляційну скаргу не визнали, вважають, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Із змісту апеляційної скарги ОСОБА_3 вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині визнання за ОСОБА_1 , права власності на частки спадкового майна після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнання за ОСОБА_2 , право власності на 1/4 частки спадкового майна після смерті ОСОБА_5 , на будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і складається «Г» - садибного (індивідуального) житлового будинку загальною площею 84, 3м.кв., житловою площею 57,6 м.кв. 1991 року побудови. В іншій частині рішення не оскаржується, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що судом були встановлені наступні обставини: позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , а позивач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_9 .Згідно копій свідоцтв про народження позивачів, їхніми батьками були ОСОБА_13 та ОСОБА_5 .

ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи загального захворювання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачів ОСОБА_5 в м. Надвірна, Івано-Франківської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

За життя ОСОБА_5 , 12.04.2011 року був складений заповіт, яким усе своє майно, з чого б воно не складалося, і де б воно не було, в тому числі належне їй домоволодіння АДРЕСА_1 заповіла у власність синові - позивачу ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки №230 виданою 25.03.2019 року Битківською селищною радою, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, ОСОБА_5 , 1932 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала і була зареєстрована по АДРЕСА_1 . З нею за вказаною адресою були зареєстровані і проживали: син ОСОБА_1 , 1970 року народження та син ОСОБА_2 , 1972 року народження.

Згідно довідки Битківської селищної ради, Надвірнянського району, Івано-Франківської області №1022 від 05.06.2019 року та згідно книги обліку землі селищної ради за ОСОБА_5 , 1932 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою по АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В селищній раді відсутні дані про наявність права власності на вказане господарство. А також відсутні дані про вилучення і надання у користування земельних ділянок після смерті ОСОБА_5 .

З метою узаконення домоволодіння 06.12.2018 року ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» видано технічний паспорт на домоволодіння АДРЕСА_1 , згідно якого воно складається із: «А» - садибного (індивідуального) житлового будинку загальною площею 104,1 м.кв., житловою площею 52,8 м.кв. 1970 року побудови, «Б» - літньої кухні площею 36,0 м.кв. 1970 року побудови, «В» - стайні площею 30,4 м. кв. 1970 року побудови; «Г» - садибного (індивідуального) житлового будинку загальною площею 84, 3м.кв., житловою площею 57,6 м.кв. 1991 року побудови та «Д» -колодязю 1970 року побудови, ринковою вартістю 142300 грн.

Суд встановив, що інших спадкоємців, які б претендували на вказане спадкове домоволодіння немає, спору про спадкове майно немає, а тому існують всі правові підстави для визнання права власності за ОСОБА_1 на частки, та за ОСОБА_2 на частки домоволодіння АДРЕСА_1 .

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає вимогам закону та встановленим по справі обставинам,виходячи з наступного.

Спадкуванням за ст.1216 ЦК України є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

За ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ст. 1296 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України).

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 392 ЦК України спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні відповідні правовстановлюючі документи.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга статті 328 ЦК України).

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно заповіту від 12 квітня 2011 року ОСОБА_5 усе своє майно, з чого б воно не складалося, і де б воно не було, в тому числі належне їй домоволодіння АДРЕСА_1 заповіла у власність синові - позивачу ОСОБА_1 .

Згідно довідки Битківської селищної ради, Надвірнянського району, Івано-Франківської області №1022 від 05.06.2019 року та згідно книги обліку землі селищної ради за ОСОБА_5 , 1932 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою по АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В селищній раді відсутні дані про наявність права власності на вказане господарство.

Відповідно до технічного паспорту на домоволодіння АДРЕСА_1 воно складається із: «А» - садибного (індивідуального) житлового будинку загальною площею 104,1 м.кв., житловою площею 52,8 м.кв. 1970 року побудови, «Б» - літньої кухні площею 36,0 м.кв. 1970 року побудови, «В» - стайні площею 30,4 м. кв. 1970 року побудови; «Г» - садибного (індивідуального) житлового будинку загальною площею 84, 3м.кв., житловою площею 57,6 м.кв. 1991 року побудови та «Д» -колодязю 1970 року побудови, ринковою вартістю 142300 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу Битківська селищна рада зазначила, що у будинку АДРЕСА_1 проживала ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . За вказаною адресою знаходяться два будинки. Житловий будинок площею 120, 2 м.кв., з колодязем та літнею кухнею, стайнею та самовільно збудований будинок площею 108, 4 кв.м. Один з двох будинків, вказаний в технічному паспорті, який надано суду, під літерою «А» належава ОСОБА_5 , а другий під літерою «Г» збудований у 1991 році її родичем ОСОБА_6 , який помер. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , дружина померлого, ОСОБА_6 зверталася з заявою про присвоєння будинку окремої адреси.

Згідно інформації Битківської селищної ради, яка надана на запит адвоката Брайляк Е.Я., на подвір`ї по АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок збудований сином ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_6 помер більше двадцяти років назад, після нього залишилася дружина ОСОБА_3 та четверо дітей. Право власності та технічний паспорт на даний будинок відсутні.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції представник Пасічнянської сільської ради пояснила, що на подвір`ї по АДРЕСА_1 знаходиться два будинки, будинок 1991 року побудований ОСОБА_6 .

До апеляційної скарги скаржницею додано свідоцтво про шлюб, згідно якого ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_6 , шлюб було зареєстровано 05 червня 1984 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (т.1 а.с.170). ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.1 а.с.171).

Позивачами під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не надано доказів, які б спростовували твердження скаржниці про те, що садибний (індивідуальний) житловий будинок загальною площею 84, 3м.кв., житловою площею 57,6 м.кв. 1991 року побудови побудований ОСОБА_6 , не спростовано інформацію, яка міститься у відзиві на позовну заяву та інформацію у відповіді за запит адвоката від 01 березня 2010 року №177 про те, що на подвір`ї по АДРЕСА_1 знаходиться будинок, який побудований ОСОБА_6 .

На час забудови садибного (індивідуального) житлового під літ. «Г» будинку був чинним Кодекс про шлюб та сім`ю України від 20 червня 1969 року № 2006-VII (далі - КпШС України).

Відповідно до статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Чинний СК України містить аналогічні норми щодо правового режиму майна подружжя, набутого у шлюбі.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України, частина третя статті 368 ЦК України щодо визначення правового режиму спільного майна подружжя).

З урахуванням вище викладено, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення у частині задоволення позовних вимог позивачів, що стосуються садибного (індивідуального) житлового будинку під літ. «Г», 1991 року побудови порушує права скаржниці ОСОБА_3 .

Згідно частиною першою статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи. Фізичні і юридичні особи, за змістом частини другої статті 48 ЦПК України, можуть бути позивачем і відповідачем, тобто є сторонами.

У цивільному процесі сторонами у справі є особи, правовий спір яких вирішується в суді, які мають юридичну заінтересованість в результаті справи, мають комплекс процесуальних прав і обов`язків, необхідних для захисту прав, свобод та інтересів.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК).

Колегія суддів вважає, що визнання права власності за позивачами на спірний будинок під літ ОСОБА_11 порушує право ОСОБА_3 як співвласника будинку, однак судом її не залучено до участі у справі.

Згідно ч.1 ст. 51 ЦПК України лише за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, суд може залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Оскільки позивачі заявили позов не до всіх співвласників спірного будинку, а суд за своєю ініціативою не може цього зробити, що само по собі унеможливлює правильне вирішення спору по суті, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити з цих підстав, що не позбавляє права позивачів повторно звернутися до суду з аналогічним позовом, але з залученням до справи всіх належних відповідачів (співвласників спірного будинку).

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України вказана обставина є підставою для скасування оскаржуваного рішення з ухваленням рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати вважає, що оцінка інших доводів апеляційної скарги є передчасним, оскільки вони можуть бути предметом розгляду при новому розгляді справи у суді.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи скаржницею за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 2134, 50 грн, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору (т.с.1 а.с.169).

Позивач ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи. Відповідно до положень п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскілька апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, то з ОСОБА_1 на користь скаржниці підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1067, 25 грн, а іншу частину судовогог збору у розмірі 1067, 25 грн на користь скаржниці слід компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 , задовольнити.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2021 року в оскаржуваній частині щодо визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , права власності на частки спадкового майна на садибний (індивідуальний) житловий будок літ. «Г» - загальною площею 84, 3 м.кв., житловою площею 57,6 м.кв. 1991 року побудови, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та в частині визнання за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , права власності на 1/4 частки спадкового майна на садибний (індивідуальний) житловий будинок літ. «Г» - загальною площею 84, 3 м.кв., житловою площею 57,6 м.кв. 1991 року побудови, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на частки спадкового майна після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Надвірна, Івано-Франківської області, на садибний (індивідуальний) житловий будок загальною площею літ. «Г» - 84, 3 м.кв., житловою площею 57,6 м.кв. 1991 року побудови, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/4 частки спадкового майна після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Надвірна, Івано-Франківської області, на садибний (індивідуальний) житловий будок загальною площею літ. «Г» - 84, 3 м.кв., житловою площею 57,6 м.кв. 1991 року побудови, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , яка проживає за адресою АДРЕСА_2 , судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1067,25 грн.

Компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом міністрів України, ОСОБА_3 , яка проживає за адресою АДРЕСА_2 , судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1067,25 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2023 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді В.М. Барков

Є.Є. Мальцева