Провадження № 22-ц/824/3439/2023 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 травня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 31 жовтня 2022 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року позивач КП «Київтеплоенерго» звернувся до суду із вказаним позовом, який надалі уточнив і мотивував тим, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» і КП «Київтеплоенерго» було укладено договір № 602-18 про відступлення прав вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило КП «Київтеплоенерго» право вимоги до юридичних і фізичних осіб щодо оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення і гарячого водопостачання. Згідно додатків № 1 та № 2 позивач набув право вимоги до відповідача ОСОБА_2 у розмірі 12969,23 грн. Згідно із п. 3.4.2 договору новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у додатках № 1 та № 2 до договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором. Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, який був опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також в газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511). За розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, таким чином, з 01 травня 2018 надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго», яке продовжує бути постачальником таких послуг після ПАТ «Київенерго». На виконання вимог закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та

- 2 -

постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28березня 2018 року № 34 (5085). Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту умов договору є факт отримання послуг споживачем. Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , - під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а тому відповідач, як власник, є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Проте, відповідач своєчасно не сплачував за спожиті із 01травня 2018 року послуги з постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 19750,63 грн. Посилаючись на викладене, а також у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань по сплаті коштів за надані та отримані послуги, позивач просив суд стягнути із відповідача на його користь заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12969,23 грн. та заборгованість за спожиті після 01травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої у розмірі 19750,63 грн., а також судовий збір в сумі 2270,00 грн.

У червні 2022 року позивачподав заяву про уточнення вимог, в якій просив стягнути із відповідача тільки заборгованість за надані до 01 травня 2018 року послуги із централізованого постачання гарячої води в сумі 12969,23 грн., а також судовий збір.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 16 червня 2022 року клопотання представника позивача про залучення співвідповідачів по даній цивільній справі було задоволено, залучено до участі у справі в якості співвідповідачів: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 31 жовтня 2022 року у задоволенні позову відмовлено. Цим же рішенням відмовлено у стягненні з позивача на користь відповідачів судових витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись із рішенням, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції в частині невстановлених обставин та в частині відмови у стягненні на їх користь судових витрат та ухвалити нове, згідно якого встановити та відобразити письмово усі обставини справи та компенсувати їм витрати на правничу допомогу, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована наступним:

- суд не звернув увагу на те, що надані позивачем докази, а саме розрахунок боргу, акти готовності, відомості та наряди жодним чином не стосувалися відповідачів, тобто містили дані щодо іншої послуги - централізованого опалення, що не є предметом розгляду справи, в той час як відомості про гаряче водопостачання там були відсутні, і жодний наданий позивачем доказ не доводить їх належність, допустимість та правомірність висунутим позовним вимогам;

- позивач визнав факт відсутності заборгованості в цій частині позовних вимог лише після того, як відповідач надав до суду свій відзив та заперечення, що були обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами, які вказували на безпідставність вимог позивача, однак позивач не відмовився від вимог в цій частині;

- відповідачі вказувати про те, що вирішення справи для них має важливе значення, оскільки із-за довготривалого безпідставно нарахованого боргу вони були позбавлені можливості розпоряджатися своєю грошовою компенсацією за пільги на комунальні послуги, а тому суд мав встановити фактичні обставини в рішенні про те, що відповідачі із 2015 року не користувалися послугою централізованого гарячого водопостачання, а позивач за час своєї діяльності неправомірно наражував борг, безпідставно отримував грошову компенсацію за належні Відповідачам пільги в рахунок такого боргу і відповідно,

- 3 -

безпідставно висунув позовні вимоги;

- суд не дослідив надані відповідачами докази, зокрема їх зверенння щодо врегулювання даного спору, бо у квартирі встановлено лічильник гарячого водопостачання, показники якого беззмінні на позначці 280 м3 з 2015 по 2022 рік;

- щодо укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року №602-18, то окрім заявленого відповідачами застосування позовної давності пир відмову у позові судом не було надано оцінку ішітм доказам та обґрунтуванням, що підтверджують безпідставність цих позовних вимог, оскільки даний договір не підтверджує безумовний факт існування у відповідачів за період до 01 травня 2018 року заборгованості за послуги централізованого гарячого водопостачання;

- відмовляючи у стягненні витрат на правничудопомогу суд проігнорував висновки Верховного Суду у постанові від

01 грудня 2021 року у справі № 607/14338/19-ц, від 16 червня 2022 року у справі № 873/244/21, від 01 листопада 2022 року у справі №757/24445/21-ц та інших, що відсутність доказів оплати вартості послуг не може виступити самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу;

- із-за безпідставно нарахованої заборгованості та досить довге вирішення цього питання в досудовому і судовому порядку відповідачі фактично не мають можливості на власний розсуд розпоряджатися своєю компенсацією за комунальні послуги, як пільговики (є постраждалі внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії).

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги з додатками 03 лютого 2022 року направлена згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на офіційну електронну адресу позивача, що стверджується повідомленням про її доставлення.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 12969,23 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справиздійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають

- 4 -

значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» (далі - Кредитор) та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до п.1.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, Кредитор відступає, а Новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням як такий, що підлягає стягненню із споживача на загальну суму ,96 грн. станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням доплат, шо отримані Кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору та коригувань платежів.

Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього договору. (п. 1.2 Договору).

Відповідно до Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії Позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 12969,23 грн. за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, позивач прийняв право вимоги до відповідачів заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого гарячого водопостачання у розмірі 12969,23 грн. та прийняв право вимоги до відповідачів будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги.

Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511).

Нарахування за спожиті відповідачами послуги здійснювалось на підставі Постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

За наведених обставин, суд першої інстанції правильно виснував, що позивач правомірно звернувся із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги до 01 травня 2018 року, враховуючи набуття позивачем права вимоги до відповідачів за договором цесії, а тому правомірними є вимоги позивача про стягнення із відповідачів заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12969,23 грн.

Відповідачами подана заява про застосування строку позовної давності.

Зважаючи на те, що позивач звернувся до суду із позовом 15 жовтня 2021 року, а договір про відступлення прав вимоги було укладено 11 жовтня 2018 року, в зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення заборгованості із відповідачів до 01 травня 2018 року пред`явлені поза межами строку позовної давності.

- 5 -

За таких обставин суд вірно застосував строк позовної давності за послугами до 01 травня 2018 року та відмовив у позові з цих підстав.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежності доказів, поданих позивачем по стягненню з відповідачів боргу за спожиті послуги після 01 травня 2018 року, а саме, що

- суд не звернув увагу на те, що надані позивачем докази, а саме розрахунок боргу, акти готовності, відомості та наряди жодним чином не стосувалися відповідачів, тобто містили дані щодо іншої послуги - централізованого опалення, що не є предметом розгляду справи, в той час як відомості про гаряче водопостачання там були відсутні, і жодний наданий позивачем доказ не доводить їх належність, допустимість та правомірність висунутим позовним вимогам;

- позивач визнав факт відсутності заборгованості в цій частині позовних вимог лише після того, як відповідач надав до суду свій відзив та заперечення, що були обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами, які вказували на безпідставність вимог позивача, однак позивач не відмовився від вимог в цій частині;

- відповідачі вказувати про те, що вирішення справи для них має важливе значення, оскільки із-за довготривалого безпідставно нарахованого боргу вони були позбавлені можливості розпоряджатися своєю грошовою компенсацією за пільги на комунальні послуги, а тому суд мав встановити фактичні обставини в рішенні про те, що відповідачі із 2015 року не користувалися послугою централізованого гарячого водопостачання, а позивач за час своєї діяльності неправомірно наражував борг, безпідставно отримував грошову компенсацію за належні Відповідачам пільги в рахунок такого боргу і відповідно, безпідставно висунув позовні вимоги,

апеляційний суд не аналізує, як такі, що не мають правового значення для вирішення спору.

При цьому апеляційний суд звертає увагу скаржників, що 16 червня 2022 року позивач подав заяву про уточнення вимог, в якій уточнив вимоги і просив стягнути із відповідача тільки заборгованість за надані до 01 травня 2018 року послуги із централізованого постачання гарячої води в сумі 12969,23 грн., а також судовий збір.

Отже, предметом розгляду судом першої інстанції були лише вимоги про стягнення боргу за період до 01 травня 2018 року, які передані позивачу на підставі укладеного 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії).

Вимоги про стягнення боргу за період після 01 травня 2018 року не були предметом спору і суд їх не розглядав.

Доводи апеляційної скраги щодо необгруногтованості відмови суду у позові з підстав пропуску строку позовної даності, оскільки у їх квартирі встановлено лічильник гарячого водопостачання, показники якого беззмінні на позначці 280 м3 з 2015 по 2022 рік, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову з огляду на заяву відповідачів про застсоування строку позовної давності та відсутність достатніх відомостей за який період нарахована заборгованість, зокрема чи має місце її виникнення за період до 2015 року.

Водночас колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги щодо помилковості висновків суду про відсутність підстав для відшкодуванння відповідачам витрат на правничу допомогу з таких міркувань.

Відмовляючи у стягненні витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції керувався відсутністю доказів про їхоплату і як наслідок непідтвердження понесених витрати на правову допомогу.

Проте, колегія суддів не може погодитисяз такими висновками суду, поскільки вони

- 6 -

не грунтуються на вимогах процесуального закону.

Відповідно до положень п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Дана норма кореспондується із приписами ч.8 ст.141 ЦПК України, якавизначає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Така правова позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду, наприклад у справах № 922/445/19; № 923/560/17; № 329/766/18; № 178/1522/18.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18. Тобто вказана судова практика є незмінною.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення питання про судові витрати.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні судових витрат не грунтується на матеріалах справи та вимогах законі і підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Пир цьому апеляційний суд керується наступним.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч.1 та 2 ст.133 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч.1 та 2 ст.133 ЦПК України).

Згідно приписів частин 1 - 6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи

- 7 -

підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно положень ст.141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладдаються на позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, за змістом даної норми підставою для відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу є сукупність певних обставин: по-перше, подання заінтересованою стороною доказів (договорів, рахунків тощо) до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, наявність заяви сторони про відшкодування судових витрат, зробленої нею до закінчення судових дебатів.

- 8 -

Судом встановлено, що на підтвердження понесення вказаних витрат відповідачем ОСОБА_2 було надано суду договір про надання професійної правничої допомоги від 25 жовтня 2021 року, протокол узгодження вартості послуг № 1 від 25 жовтня 2021 року, акт приймання-передачі наданих послуг та оплату коштів № 1 від 28 жовтня 2021 року на суму 9400 грн., акт приймання-передачі наданих послуг та оплату коштів № 2 від 18.11.2021 р. на суму 31050 грн., а також акт приймання-передачі наданих послуг та оплату коштів № 3 від 11 грудня 2021 року на суму 7500 грн.

На підтвердження понесення вказаних витрат відповідачем ОСОБА_1 було надано суду договір про надання професійної правничої допомоги від 01 липня 2022 року, протокол узгодження вартості послуг № 1 від 01 липня 2022 року, акт приймання-передачі наданих послуг та оплату коштів № 1 від 07 липня 2022 року на суму 8850 грн.

Заперечуючи проти розміру вказаних витрат позивач подав відповідь на відзив на позов, де вказав, що з поданих відповідачами документів неможливо встановити яким чином при визначенні розміру гонорару враховувалася складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений адвокатом час на виконання робіт (надання послуг), визначення шрифтів для ознайомлення з матеріалами, обсяг наданих послуг та фінансовий стан клієнта.

За таких обставин, враховуючивідмову у позові, а також з урахуванням співмірності вартості виконаних робіт (правничих послуг), складності справи, часу та обсягу наданих послуг та предмету спору, суд стягує з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 8850 грн.

Щодо витрат відповідача ОСОБА_2 у розмірі 47950 грн., то апеляційний суд відповідно до положень ст.137 ЦПК України та матеріалів справи вважає розмір таких витрат надмірним та непропорційним складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціні позову та значенню справи для сторони і визначає розмір таких витрат у сумі 20000 грн.

Даючи оцінку доводам відповідачів, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволити частково.

- 9 -

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 31 жовтня 2022 року в частині відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу скасувати і в цій частині ухвалити нове, яким стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 гривень. Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8850 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: