Провадження № 2/522/3509/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Косіциної В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників судового розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

2 вересня 2022 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови включити та виплатити суму заборгованості ОСОБА_1 по невиплаченої пенсії ОСОБА_2 з моменту припинення пенсії по 24.03.2021 р. у сумі 196735,18грн. як таку, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області включити та виплатити суму заборгованості ОСОБА_1 невиплаченої пенсію ОСОБА_2 з моменту припинення пенсії по 24.03.2021 р. у сумі 196735,18грн. як таку, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 у справі №420/12234/22 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті на її користь недоодержаної пенсії станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 померлої пенсіонерки ОСОБА_2 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 , недоодержану пенсію померлої пенсіонерки ОСОБА_2 станом на 18.11.2020 у розмірі 196735,18грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області до П`ятого апеляційного адміністративного суду подано апеляційну скаргу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2023 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишено без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 у справі № 420/12234/22 - скасовано.

Провадження у справі №420/12234/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - закрито.

Роз`яснено позивачці, що спір має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснено позивачці про наявність у неї права протягом десяти днів з дня отримання нею постанови звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

20.02.2023 до П`ятого апеляційного адміністративного суду від повноважного представника позивачки адвоката Кардаш В.А. надійшла заява про направлення справи за встановленою юрисдикцією, яку суд ухвалою від 22.02.2023 року задовольнив та направив справу № 420/12234/22 за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси.

15 березня 2023 року справа № №420/12234/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії надійшла до Приморського районного суду м. Одеси.

Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями, справа надійшла в провадження судді Косіциної В.В.

Ухвалою від 20 березня 2023 року справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії було прийнято до провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

5 квітня 2023 року засобами електронного зв`язку від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову. Так, відповідач вказав, що позивач перебувала на обліку в Центральному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі як внутрішньо переміщена особа та отримувала пенсію по втраті годувальника. На звернення позивача, яке було розміщене не вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України, листом від 22.07.2021р. № 12071- 12678/П-02/8-1500/21 повідомлено, що на підставі заяви від 22.06.2021р. № 4967 нарахована недоотримана пенсія за ОСОБА_2 у сумі 177846,27 грн. за період з 01.06.2018 по 30.11.2020. Тобто, Головним управлінням проведено нарахування та суму заборгованості включено до обліку. Відповідач вказав, що вимоги позивача щодо зобов`язання включити та виплатити суму заборгованості невиплаченої пенсію ОСОБА_2 з моменту припинення пенсії по 24.03.2021 р. у сумі 196735,18 грн. як таку, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, є надуманими та незаконними, оскільки ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та право на пенсійні виплати мала тільки за життя. Відповідач вказав, що відповідно до ст. 608 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою та таким чином, позивач не має право на пенсійні виплати після 18.11.2020 р., оскільки на них не мала права померла особа.

До відзиву відповідач надав копію листа Управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 24.03.2021 року за вих. № 1500-0401-8/35549, в якому повідомлялося, що по пенсійній справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , недоотримана пенсія станом на 24.03.2021 року (вид пенсії пенсія у разі втрати годувальника) складає 196 735,18 (сто дев`яносто шість тисяч сімсот тридцять п`ять грн., 18 коп.).

Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи.

У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідач скористався своїм правом та надав відзив.

Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

За змістом частин першої-п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , про що свідчить наявна у матеріалах справи копія свідоцтва про смерть від 04.03.2021 серії НОМЕР_1 .

Згідно із наявними у матеріалах справи свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.06.2021 №966 та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 18.06.2021 №65253741 спадкоємецею померлої ОСОБА_2 є позивач ОСОБА_1 .

Судом з`ясовано, що спадковим майном є недоотримана ОСОБА_2 пенсія в розмірі 196735,18грн., що належала померлій та підтверджується довідкою, виданою відділом опрацювання пенсійної документації №1 управління з питань виплати пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 24.03.2021 №1500-0401-8/35549.

З матеріалів справи вбачається, що на відповідне звернення ОСОБА_1 від 22.06.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області надано відповідь від 22.07.2021 №12071-12678/П-02/8-1500/21, у якій зазначено про нарахування недоотриманої пенсії, яка увійшла до спадщини в сумі 177846,27грн. за період з 01.06.2018 по 30.11.2020, а також повідомлено, що суми пенсії, які не виплачені за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Однак, окремий порядок на сьогодні не визначено та іншого чинним законодавством не передбачено.

Не погодившись із вказаною відповіддю суб`єкта владних повноважень позивачка за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернулась до суду з даною позовною заявою та просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови включити та виплатити їй суму заборгованості по невиплаченої пенсії ОСОБА_2 з моменту припинення пенсії по 24.03.2021 р. у сумі 196735,18грн. як таку, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області включити та виплатити суму заборгованості ОСОБА_1 невиплаченої пенсію ОСОБА_2 з моменту припинення пенсії по 24.03.2021 р. у сумі 196735,18грн. як таку, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частиною третьою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду України та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшли не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Згідно абзацу 2 п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року (далі - Порядок № 22-1), заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається особою до органу, що призначає пенсію, в якому померлий пенсіонер перебував на обліку як одержувач пенсії.

Відповідно до абзацу 5 п. 17 Порядку № 22-1 днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Згідно абзацу 4 пункту 2.26 Порядку № 22-1 для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі незвернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину.

Положеннями ст. 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1219 Цивільного кодексу України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Отже, положеннями Цивільного кодексу України не визначено строку, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів.

Норми статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю, а лише визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Таким чином, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати її як спадщину.

Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які були нараховані спадкодавцю за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.

Наведені висновки суду узгоджуються із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 31 травня 2018 року у справі N 686/16735/16, від 31 липня 2018 року у справі N 2-а/2506/12472/11 (6-а/750/19/17), від 23 жовтня 2018 року у справі N 805/529/17-а, від 31 жовтня 2019 року у справі N 617/1926/12.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Україна зобов`язується підтримувати і забезпечувати економічні, фінансові, політичні, соціальні, інформаційні, культурні та інші зв`язки з громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки пенсія бабусі позивача нарахована в розмірі та у відповідності до приписів пенсійного законодавства, проте не виплачена з незалежних від пенсіонера причин, то необхідно застосовувати приписи ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині виплати пенсії за минулий час без обмеження будь-яким строком.

При вирішенні даної справи суд враховує, що у рішенні Верховного суду від 20.02.2020 р. по справі №428/5418/18 суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанції про те, що положення частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Як зазначалось судом, відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (Спадкова справа №67361432) спадкоємцем померлої ОСОБА_2 є ОСОБА_1 , спадкове майно - грошові кошти у розмірі 196735,18 грн. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом №966 від 18.06.2021р. спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з недоотриманої пенсії, станом на 24.03.2021р. у розмірі 196 735,18грн., що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та підтверджується довідкою, виданою відділом опрацювання пенсійної документації №1 управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 24.03.2021р. за №1500-0401-8/35549.

Докази того, що до вказаної суми включені кошти пенсійних виплат, нараховані після смерті пенсіонера, відповідачем до суду надано не було.

Таким чином, ОСОБА_3 , як спадкоємець, має право на отримання недоотриманої спадкоємцем за життя суми пенсії у розмірі 196735,18грн.

Відповідно до положень ч.3ст.12,ч.1ст.81ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії підлягають задоволенню.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 133, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті на її користь недоодержаної пенсії станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 померлої пенсіонерки ОСОБА_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, м. Одеса, вул. Канатна,83 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), недоодержану пенсію померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсіонерки ОСОБА_2 у розмірі 196735,18 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення складено та підписано 13 червня 2023 року.

Суддя В.В. Косіцина

13.06.2023