ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м.Суми

Справа №592/3229/23

Номер провадження 22-ц/816/1141/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 травня 2023 року у складі судді Онайка Р.А., ухваленого в м. Суми,

в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду за допомогою засобів поштового зв`язку з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідачка звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 05 жовтня 2009 року. При укладення договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 14 лютого 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 47 250 грн 72 коп., яка складається із: 38 665 грн 38 коп. заборгованість за кредитом, 8585 грн 34 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0 грн заборгованість за комісією, 0 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, яку позивач і просив стягнути на свою користь.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 травня 2023 позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21 жовтня 2010 року в розмірі 38 665,38 грн, витрати по справі у розмірі 2196,35 грн, а всього 40 861,70 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині незадоволених вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 8585,34 грн, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення в цій частині та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін; стягнути з відповідачки судові витрати.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що банк надав відповідачці кредит, а відповідачка його не повернула, а тому місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, враховуючи погоджений сторонами розмір базової процентної ставки за користування кредитом 2,5% на місяць (30% річних) на залишок заборгованості, про що зазначено в заяві від 05 жовтня 2009 року та довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», підписаній відповідачкою одночасно із заявою 05 жовтня 2009 року. Тобто місцевий суд не вирішив питання про часткове задоволення позову, виходячи з попередньої відсоткової ставки, яка узгоджена сторонами у договорі.

На думку скаржника, місцевий суд у випадку незгоди з розрахунком заборгованості по процентам, мав зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок, що є процесуальним обов`язком суду.

Вважає, що суд ухилився від вирішення спору щодо стягнення відсотків за період з 05 жовтня 2009 року по 14 лютого 2023 року, адже не встановив суму заборгованості за відсотками за погодженою сторонами (початковою) ставкою, а натомість відмовив у їх стягненні взагалі.

Відповідачка правом на подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту не оскаржується, а тому відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 05 жовтня 2009 року ОСОБА_1 підписала заяву, зі змісту якої вбачається, що остання виявила бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом 300 грн, та базовою процентною ставкою за кредитом 2,5% на місяць на залишок заборгованості (а.с. 18).

Крім того, 05 жовтня 2009 року ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відповідно до умов якої сторонами були визначені наступні умови надання кредитних коштів: пільговий період до 55 днів; базова відсоткова ставка 2,5 % на місяць нараховується на залишок заборгованості, виходячи з 360 днів на рік; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, що складається із: пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = базова процентна ставка за договором)/30 нараховується за кожний день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн в місяць, нараховуються 1 раз на місяць за наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн; штраф за порушення строку платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів у сумі 500 грн + 5 % від суми позову (а.с. 19).

З довідки банку вбачається, що ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором було надано наступні кредитні картки №№: НОМЕР_1 (дата відкриття 05 жовтня 2009 року, термін дії 11/12); НОМЕР_2 (дата відкриття 09 вересня 2011, термін дії 06/15); НОМЕР_3 (дата відкриття 01 серпня 2014 року, термін дії 07/18); НОМЕР_3 (дата відкриття 23 грудня 2015 року; термін дії 07/18); НОМЕР_4 (дата відкриття 14 лютого 2015 року, термін дії 02/19); НОМЕР_5 (дата відкриття 27 серпня 2018 року, термін дії - 03/22); НОМЕР_6 (дата відкриття 09 серпня 2018 року, термін дії - 06/22); НОМЕР_7 (дата відкриття 20 грудня 2018 року, термін дії - 09/22) (а.с. 17).

Крім того, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог було надано довідку про зміну умов кредитування (а.с. 16), паспорт споживчого кредиту, підписаний ОСОБА_1 16 серпня 2021 року (а.с. 20-24), Умови та правила надання банківських послуг, які відповідачкою не підписані (а.с. 25-34), виписку з банківського рахунку (а.с. 44-57).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 14 лютого 2023 року становить 47 250 грн 72 коп., яка складається із: 38 665 грн 38 коп. заборгованості за тілом кредиту, 8585 грн 34 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом (а.с. 3-15).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано суду розрахунку заборгованості за відсотками, виходячи з базової процентної ставки 30% річних (2,5% на місяць) погодженої сторонами, а суд позбавлений можливості самостійно визначити розмір заборгованості по відсотках, оскільки тягар доведення обґрунтованості позовних вимог покладено на позивача.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

Згідно заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаних відповідачкою, базова процентна ставка в місяць по даному типу карти на час укладення кредитного договору складала 2,5% на місяць.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, процентна ставка стосовно використання кредитних коштів змінювалась банком, зокрема, у період з 05 жовтня 2009 року по 31 серпня 2014 року відповідачці нараховувались проценти у розмірі 30 % річних (2,5% на місяць), з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року 34,8% річних (2,9% на місяць), з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року 43,2% річних (3,6% на місяць), з 01 червня 2015 року по 17 червня 2015 року 30% річних (2,5% на місяць), з 18 червня 2015 року по 23 січня 2016 року 34% річних (2,9% на місяць), з 24 січня 2016 року по 26 серпня 2018 року - 43,2% річних (3,6% на місяць), з 27 серпня 2018 року по 31 липня 2020 року 42% річних (3,5% на місяць), з 01 серпня 2020 року по 28 лютого 2022 року 40,8% (3,4% на місяць), з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року проценти не нараховувалися, з 01 квітня 2022 року по 31 серпня 2022 року - 20,4% річних (1,7% на місяць), з 01 вересня 2022 року по 14 лютого 2022 року 40,8% річних (3,4% на місяць).

У ст. 628 ЦК України йдеться про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з довідки про умови кредитування сторони погодили розмір процентної ставки на момент укладення кредитного договору на рівні 30 % річних (2,5% на місяць). Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з відповідачкою було погоджено підвищення процентної ставки до 2,9%, 3,4%, 3,5% 3,6% на місяць АТ КБ «ПриватБанк» всупереч положеннями ст. 81 ЦПК України суду не надано.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, банк надав суду розрахунок заборгованості, в якому розмір заборгованості по процентам за період з 18 червня 2015 обрахований, виходячи з підвищених процентних ставок, які в установленому законом порядку з відповідачкою не були погоджені.

Розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, виходячи з базової процентної ставки 2,5% на місяць, погодженої сторонами, позивачем, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано.

Оскільки наданий банком розрахунок заборгованості по процентам не відповідає умовам укладеного договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що банком не доведено належними доказами існування у відповідачки заборгованості по процентам 8585 грн 34 коп.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини 3 статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на доказування суми заборгованості для її відшкодування з іншої сторони, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду без відповідних дій з боку сторони з приводу необхідності надання чи збирання певних засобів доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначити розмір заборгованості по відсотках, оскільки тягар доведення обґрунтованості позовних вимог покладено саме на позивача, який не надав суду розрахунку заборгованості по процентам, виходячи з узгодженої сторонами базової процентної ставки 30% річних (2,5% на місяць).

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення заборгованості за відсотками у заявлених позивачем розмірі та порядку нарахування.

Помилкове встановлення судом обставини того, що в заяві, підписаній відповідачкою, процентна ставка не зазначена, на правильність висновків суду не вплинула.

Таким чином доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 травня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова