Справа № 204/5286/22
РІШЕННЯ

іменем України

"31" серпня 2023 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді - Ротар М.М.., при секретарі - Лукіянчиній Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

встановив

26 липня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 19 серпня 2019 року відповідач ОСОБА_2 за договором позики, який оформлювався письмовою розпискою отримав від позивача ОСОБА_1 у позику грошові кошти в розмірі 30000 грн., який зобов`язувався з 25 по 30 число кожного місяця, починаючи з вересня 2019 року, з кінцевим терміном повернення коштів - до 01 березня 2020 року. Станом на час звернення з вказаним позовом до суду відповідач позику не повернув.

В зв`язку з чим, позивач просив стягнути з відповідача суму боргу, а також інфляційні втрати та 3% річних в загальному розмірі 42 871,63 грн.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 04 жовтня 2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

30.03.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначав, що відповідачем зобов`язання по поверненню грошових коштів позивачу виконанні у повному обсязі.

В судове засідання від представника позивача - адвоката Шклярук С.С. надійшла заява, в якій він позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Ткаченко К.О. заперечували проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 19 серпня 2019 рокуміж ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав в борг грошові кошти в сумі 30 000 грн., який зобов`язувався повертати з 25 по 30 число кожного місяця, починаючи з вересня 2019 року, з кінцевим терміном повернення коштів - до 01 березня 2020 року. На підтвердження цих умов особисто відповідачем було написано розписку.

В судовому засіданні було встановлено, що позивачем сума позики 30 000 гривень була передана відповідачу, що підтверджується розпискою, яка була підписана відповідачем 19.08.2019 року. Проте відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, оскільки не здійснив повернення грошових коштів, що були обумовлені договором.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, а знаходження розписки у позикодавця свідчить, згідно ст. 1047 ЦК України, про невиконання зобов`язання боржником у повному обсязі.

Згідно положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. В даному випадку сторони обумовили строк повернення боргу - 01 березня 2020 року.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами мали місце договірні зобов`язання, які відповідач порушив, а саме не повернув позивачу обумовлену суму, а тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми боргу по договору позики обґрунтовані та на підставі ст. 526 ЦК України підлягають задоволенню.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються в тому числі на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Доказів виконання зобов`язання відповідачем ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних та інфляційні витрати має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

За правилами ст.1050 ЦК, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно з п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано позику позикодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України.

Отже, позивач має право на стягнення з відповідача 3% річних за період з 02.03.2020 р. по 24 лютого 2022 р., що складає 1 785,62 грн. (750 грн. (період з 02.03.2020 р. по 31.12.2020 р. - 305 днів (30 000 (сума боргу) х 3% (процентна ставка)/100% х 305 (кількість днів періоду) /366 (днів у році)) + 900 грн. (період з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р. - 365 днів (30 000 (сума боргу) х 3% (процентна ставка)/100% х 365 (кількість днів періоду) /365 (днів у році)) + 135,62 грн. (період з 01.01.2022 р. по 24.02.2022 р. - 55 днів) (30 000 (сума боргу) х 3% (процентна ставка)/100% х 55 (кількість днів періоду) /365 (днів у році)).

Отже, позивач має право на стягнення з відповідача інфляційні витрати за період з 02.03.2020 р. по 24 лютого 2022 р., що складає 5 700,34 грн. (30 000 грн. (сума боргу) x 119,001 % (сукупний індекс інфляції за період з 02.03.2020 р. по 24 лютого 2022 р.) - 30 000 грн.).

Відповідач жодного обґрунтованого розрахунку чи доказу на спростування розрахунку позивача суду не надав.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 3 % річних від простроченої суми заборгованості та інфляційні втрати є законними та обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню з урахуванням розрахунків здійснених позивачем в сумі 7 485,96 грн..

Отже, сума боргу відповідача ОСОБА_2 , яка підлягає стягненню становить 37 485,96 гривень.

Згідно вимог ст. 133 ч.1 ЦПК України - судові витрати складаються із судового збору та інших витрат пов`язаних з розглядом справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати, пов`язані з сплатою судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп.

Відповідно до вимог ст. 141 ч.2 п.1 ЦПК України - у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За такого, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог (87%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 863 грн. 39 коп..

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 89, 263-265, 273, ЦПК України, суд

ухвалив

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 борг за договором позики у розмірі 37 485,96 гривень, та судовий збір в розмірі 863 грн. 39 коп..

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.М. Ротар