КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/9894/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року м. Київ

Справа № 761/15093/13

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2023 року, постановлену у складі судді Сіромашенко Н.В.,

у справі за поданням Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни, стягувач - Акціонерне товариство «Таскомбанк», боржник - ОСОБА_3 про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку,

встановив:

У вересні 2022 року приватний виконавець в порядку ч. 10 ст. 440 ЦПК України звернувся до суду з поданням, в якому просить надати дозвіл звернути стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме: нежитлових приміщень з № 1 по № 20 групи приміщень №200 (в літ. А), загальною площею 408,30 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_4 на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13.10.2014 року у справі №761/6911/14-ц, що набрало законної сили 25.12.2014 року.

Подання обґрунтовано тим, що у приватного виконавця на виконанні перебуває виконавчий лист, виданий Шевченківським районним судом міста Києва, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Уно Піца» на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг №BL3032 та Додаткової угоди №BL3023/К-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг №BL3032 від 18 червня 2008 року в сумі 4 288 208 грн. 94 коп.

Вказувала, що 10.03.2021 відкрито виконавче провадження НОМЕР_1, в межах якого винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника. Вказані постанови направлялись сторонам виконавчого провадження.

В межах виконавчого провадження НОМЕР_1 не вдалося виявити достатніх коштів чи іншого майна, достатнього для задоволення вимог кредиторів.

Разом із цим, їй стало відомо, що на праві спільної сумісної власності в ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебуває нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення з № 1 по №20 групи приміщень №200 (в літ. А), загальною площею 408,30 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13.10.2014 по справі №761/6911/14-ц вищевказане нерухоме майно було поділено між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та вказаного об`єкта нерухомого майна було визнано за ОСОБА_6 , який є боржником в межах виконавчого провадження НОМЕР_1.

Таким чином, приватний виконавець Лановенко Л.О. звернулась до суду з даним поданням та просила вирішити питання про звернення стягнення на вказане нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2023 року подання задоволено.

Надано дозвіл Приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_7 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме: на частину нежитлових приміщень з №1 по №20 групи приміщень №200 (в літ. А), загальною площею 408,30 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_8 на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13.10.2014 року по справі №761/6911/14-ц, що набрало законної сили 25.12.2014 року.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_7 - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та винести постанову, якою відмовити у задоволенні подання, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що приватний виконавець ввів в оману суд першої інстанції щодо факту відсутності реєстрації права власності за ОСОБА_6 на спірне майно.

Вказує, що чинним законодавством України чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це відсутність реєстрації права власності за боржником в установленому законом порядку.

Відповідно до інформаційної довідки від 03.04.2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - спірне нерухоме майно - нежилі приміщення з № 1 по №20 групи приміщень 200 з по АДРЕСА_1 зареєстровані на праві власності за ОСОБА_6 . Підставою набуття права власності є договір купівлі-продажу від 18 червня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В., зареєстрований в реєстрі за № 2446. Отже, висновки приватного виконавця про те, що право власності на спірне нерухоме майно за відповідачем не зареєстровано не відповідає дійсності та спростовується вищенаведеним.

Крім того, рішенням Шевченківського районного суду від 13 жовтня 2014 року по справі № 761/6911/2014, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року по справі № 22-ц-796/14103/2014 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину нежилих приміщень з №1 по №20 групи приміщень АДРЕСА_1 . Оскільки законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов`язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього.

Таким чином, зважаючи на викладені обставини, ОСОБА_5 є власницею 1/2 частини нежилих приміщень з №1 по №20 групи приміщень №200 (в. літ А) по АДРЕСА_1 , які їй належать на праві приватної власності.

Наголошує, що приватний виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника повинен з`ясовувати питання, чи не володіє він даним нерухомим майном спільно з іншими особами та чи мають право на користування даним майном інші особи, чи не перебуває дане майно під обтяженням, після чого вирішувати питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному із співвласників у натурі, встановлення режиму користування таким майном, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Проте в даному випадку не вирішено питання щодо виділення майна в натурі, не встановлено режиму користування частками між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник приватного виконавця ОСОБА_9 - ОСОБА_10 , вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Вказує, що в апеляційній скарзі вказані обставини, які взагалі не стосуються ні предмета спору, ні фактичних обставин справи. Оскаржувана ухвала приймалася 25.01.2023 року, в той час, як інформаційна довідка апелянтом сформована 03.04.2023 року, тобто через три місяці після прийняття судом вказаної ухвали, що жодним чином не стосується оскаржуваного рішення. Інформаційна довідка від 03.04.2023 року спростовує аргументи апелянта, адже не містить інформації про зареєстроване на праві власності за ОСОБА_6 нерухоме майно, а саме: нежитлових приміщень з №1 по №20 групи приміщень №200 (в літ. А), загальною площею 408,30 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, доводи апелянта щодо реєстрації прав власності на вищезазначене майно за ОСОБА_6 , як на момент розгляду судом першої інстанції подання приватного виконавця, так і на момент подання апеляційної скарги, і навіть на сьогоднішній день, - повністю не відповідають дійсності.

Що ж стосується спільної часткової власності, то право власності ОСОБА_5 на 1/2 нежитлових приміщень взагалі жодним чином не стосується права власності ОСОБА_3 на іншу 1/2 зазначеного майна. Крім того, в силу положень ч.1 ст.362 ЦК України, при реалізації частки у спільній частковій власності іншого співвласника з публічних торгів навіть не застосовується переважне право купівлі частки іншого співвласника. Тобто, право власності ОСОБА_5 на її частку у спільній частковій власності жодним чином не впливає на подання приватного виконавця про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Таскомбанк»- Писаренко О.В., вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін, наводить аналогічні заперечення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу представника приватного виконавця ОСОБА_9 - ОСОБА_10 .

В судовому засіданні представник боржника ОСОБА_7 - адвокат Вовченко К.С. підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити.

Представник стягувача АТ «Таскомбанк» - Писаренко О.В. та представник приватного виконавця ОСОБА_9 - ОСОБА_10 вважали доводи апеляційної скарги безпідставними та просили залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши представника стягувача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи подання приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, суд першої інстанції виходив з того, що в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 приватному виконавцю не вдалося виявити достатніх коштів чи рухомого майна для задоволення вимог кредитора. Разом з тим, під час здійснення виконавчих дій, приватним виконавцем було встановлено, що у власності боржника наявне нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

З матеріалів справи встановлено, що частина нежитлових приміщень з №1 по №20 групи приміщень №200 (в літ. А), загальною площею 408,30 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , належать ОСОБА_4 на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13.10.2014 по справі №761/6911/14-ц, яке набрало законної сили.

Так, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13.10.2014 по справі №761/6911/14-ц було поділено між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення з № 1 по №20 групи приміщень №200 (в літ. А), загальною площею 408,30 кв.м. та вказаного об`єкта нерухомого майна було визнано за ОСОБА_3 , який є боржником в межах виконавчого провадження НОМЕР_1.

Враховуючи, що боржнику ОСОБА_8 належить на праві власності частина вказаного нерухомого майна, яке не було зареєстроване боржником у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення подання приватного виконавця.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, вважає їх законними та обґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2013 року було задоволено позов ПАТ «Універсал Банк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ТОВ «Уно Піца» на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL3023 та додатковою угодою № ВL3023/К-1 до генерального договору про надання кредитних послуг № ВL3023 від 18.06.2008 в сумі 4 284 767,94 грн, судовий збір в сумі 3441,00 грн, а всього 4 288 208, 94 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 - відхилено, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_2 - відхилено, а заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2013 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 18 червня 2014 року - залишені без змін ( а.с. 109 - 111, т. 2).

З матеріалів справи також встановлено, що 20 листопада 2013 року на виконання вищевказаного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2013 року було видано виконавчий лист, який було пред`явлено стягувачем до виконання до Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції м. Києва, виконавче провадження було завершено 28 березня 2019 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Повторно стягувачем виконавчий лист було пред`явлено до виконання 10 березня 2021 року та приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 постановою від 10 березня 2021 року по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Уно Піца» на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості в сумі 4 288 208 гривень 94 копійки. ( а.с. 13 , т. 4)

Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Обов`язковість рішень суду є основною засадою судочинства (частина п`ята статті 124, пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд неодноразово наголошував, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» .

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 2 вказаної норми передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною першою та п`ятою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно із частиною першою статті 50 Закону звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Положеннями частин третьої та четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до вимог частини десятої статті 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що нею чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це відсутність реєстрації права власності за боржником в установленому законом порядку.

Як вбачається з наданих копій матеріалів виконавчого провадження, 10 березня 2021 року разом із відкриттям виконавчого провадження НОМЕР_1 приватним виконавцем було винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, про арешт майна боржника, про арешт майна боржника - корпоративних прав, про арешт коштів боржника. Всі вищевказані постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

10 березня 2021 року приватним виконавцем Лановенко Л.О. було направлено виклик на ім`я боржника з вимогою надати декларацію про доходи та відомості щодо майнового стану боржника. Вказана вимога приватного виконавця боржником не виконана.

В рамках виконавчого провадження приватним виконавцем Лановенко Л.О. направлено запити до ДФС, МВС, ДМС, Київського БТІ з метою перевірки майнового стану боржника.

Згідно з відповіддю Головного управління Держгеокадастру у м. Києві від 18.03.2021 року, а також відповідями Головних управлінь Держгеокадастру у Чернігівській, Луганській, Кіровоградській, Івано-Франківській, Запорізькій, Харківській, Житомирській, Київській, Херсонській, Донецькій, Сумській, Вінницькій, Волинській областях, земельні ділянки за ОСОБА_11 станом на 01.01.2013 року не були зареєстровані.

Згідно з відповіддю Головного сервісного центру МВС від 30.03.2021 року транспортні засоби на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зареєстровані.

Постанови приватного виконавця про арешт коштів боржника були повернуті без виконання у зв`язку з тим, що відсутні рахунки ОСОБА_7 у банках: АТ «Комерційний індустріальний банк», АТ «Банк Альянс», АТ «Банк Форвард», ПАТ «Банк «Кліринговий Дім», АТ «Банк інвестицій та заощаджень», АТ «Банк Портал», АТ «Скай Банк» , АТ «Промінвестбанк» , АТ «Райффайзен Банк Аваль», АКБ «Львів», АТ «Оксі Банк», ПАТ «Банк Восток», АТ «Банк Український капітал», АТ «ПроКредит Банк», Акціонерний банк «Південний», АТ «Сіті-Банк», АТ КБ «Глобус», АТ «Інг Банк Україна», АТ АКБ «Аркада», АТ «Піреус Банк МКБ», АТ «Банк Кредит Дніпро», АТ «Банк реконструкції та розвитку», АТ «Альфа-Банк», АТ «Креді Агріколь Банк», АТ «Укргазбанк».

За повідомленням АТ КБ «Приватбанк», у вказаному банку наявні відкриті рахунки ОСОБА_7 : 3 рахунки у доларах США, 1 рахунок у євро, 2 рахунки у гривнях, на вказані рахунки накладено арешт, однак кошти на рахунках відсутні ( а.с. 90, т. 4)

Таким чином, внаслідок всіх вжитих приватним виконавцем Лановенко Л.О. заходів в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 не вдалося виявити достатніх коштів чи рухомого майна для задоволення вимог кредитора.

Як вбачається з повідомлення Київського міського БТІ від 25 березня 2021 року, за ОСОБА_6 , громадянином Сполучених Штатів Америки, зареєстроване на праві власності наступне нерухоме майно:

- за договором купівлі-продажу від 14 серпня 2007 року - трикімнатна квартира, загальною площею 111,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 ;

- за договором купівлі-продажу від 18 червня 2008 року - нежилі приміщення з № 1 по № 20 групи приміщень № 200 в літ А, загальною площею 408,3 кв.м за адресою АДРЕСА_1 ( а.с. 92-94, т. 4).

При цьому, як вбачається з Інформації з державного реєстру іпотек, 24.06.2016 року за іпотекодержателем ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було внесено запис про іпотеку нерухомого майна - трикімнатної квартири, загальною площею 111,7 кв.м., за адресою АДРЕСА_3 ; іпотекодавець - ОСОБА_3 , розмір основного зобов`язання - 312 000 доларів США, договір іпотеки № 6-034/07Р від 14.08.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силка І.В. за реєстровим № 3873 ( а.с. 193, т. 4).

18.05.2021 на адресу офісу приватного виконавця надійшла заява від АТ «Універсал Банк» разом з доказами направлення даної заяви до Шевченківського районного суду м. Києва та додатками, що посвідчують правочин правонаступництва. Приватним виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій.

06 липня 2022 Шевченківським районним судом міста Києва було задоволено заяву АТ «Таскомбанк» про заміну стягувача та замінено стягувача Акціонерне товариство «Універсал банк» на його правонаступника - Акціонерне товариство «Таскомбанк» у виконавчому провадженні з примусового виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.09.2013 у цивільній справі № 761/15093/13-ц за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ТОВ «Уно Піца» про стягнення заборгованості.

18 серпня 2022 на адресу приватного виконавця надійшла заява від представника АТ «Таскомбанк» про заміну сторони разом з ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва №761/15093/13 від 06.07.2022 .

18 серпня 2022 року приватним виконавцем поновлено виконавче провадження та замінено сторону, а саме стягувача на Акціонерне товариство «Таскомбанк» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, будинок 30, ).

Таким чином, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_1 приватному виконавцю не вдалося виявити достатніх коштів чи рухомого майна для задоволення вимог стягувача АТ «Таскомбанк».

Разом з тим, під час здійснення виконавчих дій, приватним виконавцем було встановлено, що у власності боржника наявне нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_11 були придбані нежилі приміщення з № 1 по № 20 групи приміщень № 200 в літ А, загальною площею 408,3 кв.м за адресою АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 18 червня 2008 року ( а.с. 92-94, т. 4).

18 червня 2008 між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку було передано нежилі приміщення з № 1 по № 20 групи приміщень № 200 (літ. А) загальною площею 408,30 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок зобов`язання за кредитним договором № BL3023 від 18.06.2008 року.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року, що було залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19 серпня 2015 року, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_12 - задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Універсал Банк», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки - скасоване та ухвалено нове рішення яким :

Визнано недійсним договір іпотеки нерухомого майна - нежитлової нерухомості від 18.06.2008, укладений між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В. та зареєстрований у реєстрі № 2448.

Скасовано заборону на відчуження нежилих приміщень з № 1 по № 20 групи приміщень № 200 (літ. А) загальною площею 408,30 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , накладену приватним нотаріусом КМНО Бочаровою С.В. на підставі посвідченого нотаріусом та укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 договору іпотеки нерухомого майна від 18.06.2008, за реєстровим № 2448 та вилучено запис про заборону відчуження зазначених в договорі нежилих приміщень з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. ( а.с. 167 - 170, т. 4).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2014 по справі №761/6911/14-ц позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа : ПАТ «Універсал Банк» про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя - задоволено частково, поділено майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 наступним чином:

Визнано за ОСОБА_5 право власності 1/2 частину нежилих приміщень з №1 по №20 групи приміщень №200 (в літ.А) загальною площею 408,30 кв.м., які розташовані за адресою : АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності частину нежилих приміщень з №1 по №20 групи приміщень №200 (в літ.А) загальною площею 408,30 кв.м., які розташовані за адресою : АДРЕСА_1 .

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що частина нежитлових приміщень з №1 по №20 групи приміщень №200 (в літ. А), загальною площею 408,30 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , належать ОСОБА_4 на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13.10.2014 по справі №761/6911/14-ц, яке набрало законної сили.

Разом з тим, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 30 серпня 2022 року, на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.10.2014 року, право власності на зазначеного об`єкту нерухомості - нежитлових приміщень з №1 по №20 групи приміщень №200 (в літ. А), за адресою: АДРЕСА_1 , ні за ОСОБА_5 , ні за ОСОБА_6 станом на серпень 2022 року зареєстровані не були.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно вимог ч.4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 14 грудня 2021 року у справі № 369/3556/20 та від 24 лютого 2021 року у справі № 310/5140/14, питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване у встановленому законом порядку, вирішується судом в порядку передбаченому частиною четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною десятою статті 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано у встановленому законом порядку.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що боржник ОСОБА_13 у добровільному порядку судове рішення про стягнення боргу на користь стягувача АТ «Таскомбанк» не виконав, борг не повернув, зважаючи на значну суму заборгованості (4 288 208 грн. 94 коп.), тривалий період часу невиконання судового рішення ( з 2013 року), здійснювані приватним виконавцем заходи щодо пошуку майна боржника, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги стягувача, у ході яких виявлено належність боржнику на праві власності частини вказаних нежитлових приміщень, які в установленому законом порядку за боржником не зареєстровані, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для задоволення подання приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

При вирішенні цієї справи колегія суддів враховує, що за час примусового виконання судового рішення боржник ОСОБА_13 , який достовірно був обізнаний про необхідність виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, проте добровільно його не виконував та не пропонував інше майно, на яке слід звернути стягнення в першу чергу, отже, належним чином не дотримався обов`язків, покладених на нього як сторону виконавчого провадження відповідно до статті 19 Закону.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», боржник зобов`язаний : за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини.

Доводи апеляційної скарги представника боржника ОСОБА_7 - ОСОБА_2 про те, що вказаний об`єкт зареєстрований за ОСОБА_11 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 18 червня 2008 року, а тому немає підстав для застосування положень ч. 10 ст. 440 ЦПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13.10.2014 по справі №761/6911/14-ц про поділ вказаного об`єкту нерухомості між подружжям у рівних частках - набрало законної сили, проте не було виконано жодним із них станом на час звернення приватного виконавця до суду з даним поданням.

Разом з тим, після постановлення судом оскаржуваної ухвали 24 травня 2023 року ОСОБА_5 зареєструвала за собою право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на нежитлових приміщень з №1 по №20 групи приміщень №200 (в літ. А), за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.10.2014 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що вказане подання приватного виконавця є необґрунтованим та передчасним, адже не вирішено питання щодо виділення майна в натурі, не встановлено режим користування частками між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , - колегія суддів також вважає безпідставними і такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Так, відповідно до положень частини другої ст. 366 ЦК України кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Правовий аналіз положень статей дає підстави для висновку, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав та на неї кредитором може бути звернуто стягнення у рахунок погашення боргу шляхом вимоги продажу цієї частки з публічних торгів.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц, «частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.»

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються висновками суду, викладеними в судовому рішенні.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375 - 379, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 25 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 26 липня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В

Рейнарт І.М.