Ухвала

25 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 134/1892/22

провадження № 61-12614ск23

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 11 травня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 20 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, про зобов`язання подати звітність щодо сум нарахованого внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, в якому просила зобов`язати Крижопільську селищну раду Тульчинського району Вінницької області подати до державної податкової служби за місцем обліку звітність щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суми заробітної плати ОСОБА_1 , визначених рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 16 липня 2021 року у справі № 134/321/21 та постановою Вінницького апеляційного суду від 20 вересня 2022 року у справі № 134/130/22 за період з грудня 2014 року по лютий 2021 року.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 11 травня 2023 року, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 20 липня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано Крижопільську селищну раду Тульчинського району Вінницької області подати до державної податкової служби за місцем обліку звітність щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суми заробітної плати ОСОБА_1 , визначених рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 16 липня 2021 року у справі № 134/321/21 та постановою Вінницького апеляційного суду від 20 вересня 2022 року у справі № 134/130/22 за звітні періоди, за період з грудня 2014 року по лютий 2021 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

18 серпня 2023 року Панасюк В. Б. , який діє від імені Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, засобами поштового зв`язку звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 11 травня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 20 липня 2023 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про зобов`язання подати звітність щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Справа є незначної складності, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Верховний Суд урахував предмет спору, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані судові рішення ухвалено у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Аналогічні висновки викладені в ухвалі Верховного Суду від 25 травня 2023 року у справі № 134/1714/22 (провадження № 61-7386ск23).

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 11 травня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 20 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, про зобов`язання подати звітність щодо сум нарахованого внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров