Номер провадження: 22-ц/813/5391/23
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Кострицького В.В., Стахової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мокана В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2022 року,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу, в обґрунтування якого зазначила, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який рішенням Приморського районного суду м. Одесі від 22.02.2019 року розірвано. За період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, а саме 21.03.2017 року за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу придбано автомобіль «BMW» Х6, 2012 року випуску, об`єм двигуна 2993 куб. см, ідентифікаційний номер кузову автомобіля НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , вартість якого становить 734000 грн, який зареєстровано на ОСОБА_2 .

22.01.2019 року з метою ухилення від поділу спільного майна подружжя, ОСОБА_2 без згоди та відома ОСОБА_1 розпорядився вказаним спільним майном на власний розсуд та перереєстрував його на ОСОБА_3 , уклавши з нею договір № 5141/2019/1280266 від 22.01.2019 року. У подальшому автомобіль перереєстровано на ОСОБА_4 , а потім на ОСОБА_5 .

Позивач вважає, вказаний автомобіль об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому останній підлягає поділу.

Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «BMW» Х6, 2021 випуску, об`єм двигуна 2993 куб. см, ідентифікаційний номер кузову автомобіля НОМЕР_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіль марки «BMW» Х6, 2021 випуску, об`єм двигуна 2993 куб. см, ідентифікаційний номер кузову автомобіля НОМЕР_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіль марки «BMW» Х6, 2021 випуску, об`єм двигуна 2993 куб. см, ідентифікаційний номер кузову автомобіля НОМЕР_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Короткий зміст рішень суду

Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 07 листопада 2022 рокуу задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу відмовив.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не доведено факт відсутності вільного волевиявлення в момент укладання договору купівлі-продажу 21.03.2017 року з боку останньої, а також того, що грошові кошти витрачені на купівлю автомобіля належали саме позивачу. Крім того, суд першої інстанції послався на те, що спірний автомобіль відчужений ОСОБА_2 під час зареєстрованого шлюбу з позивачкою і докази розпорядження відповідачем отриманими від продажу автомобіля коштами на власний розсуд, а не в інтересах сім`ї відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з висновками суду першої інстанції, та зазначає, що транспортний засіб є спільним сумісним майном подружжя, оскільки придбаний за час перебування у шлюбі. Судом першої інстанції не враховано, що автомобіль відчужений з метою ухилення відповідача ОСОБА_2 від поділу майна та позивач згоди на таке відчуження не надавала.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.04.2023 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, проте відзивів від відповідачів не надходило.

Процедура реєстрації в ЄСІТС (реєстрація Електронного кабінету, реєстрація офіційної електронної адреси) передбачає проходження запропонованої засобами Електронного кабінету процедури реєстрації з використанням кваліфікованого електронного підпису, та внесенням контактних даних особи, зокрема адреси електронної пошти, номера телефону (в тому числі мобільного), зазначенням інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику (пункт 9 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи).

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 зареєстровані у підсистемі «Електронний кабінет» за допомогою своїх офіційних електронних адрес.

Згідно з пунктом 17 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС, особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Копію апеляційної скарги та ухвали про відкриття провадження у справі ОСОБА_2 отримав 21.03.2023 року та 06.04.2023 року відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Копію апеляційної скарги та ухвали про відкриття провадження у справі представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 отримав 05.04.2023 та 06.04.2023 року відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Копію ухвали про відкриття провадження ОСОБА_1 отримала 06.04.2023 року, в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом отримання судової повістки в особистому кабінеті Електронного суду 27.04.2023 року, що підтверджується довідкою.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

ОСОБА_2 судову повістку отримав в особистому кабінеті Електронного суду 27.04.2023 року, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_4 повідомлена у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України. Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 отримав судову повістку в особистому кабінеті Електронного суду 27.04.2023 року, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 повідомлені у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль відчужений ОСОБА_2 під час зареєстрованого шлюбу з позивачкою, а тому позивачем недоведені обставини, що відповідач витратив кошти від продажу автомобіля на власний розсуд, а не в інтересах сім`ї.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що 10.08.2007 року року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_3 , виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного юстиції м. Одеси.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 22.02.2019 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яке набрало законної сили 26.03.2019 року.

Відповідно до частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Зазначені положення закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доведення обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Судом встановлено, що 07.02.2013 року на підставі довідки-рахунок серії ДГП № 982180 від 06.02.2013, виданої ТОВ З II «АВТ Баварія» у ВРЕР № 1 м. Запоріжжя, зареєстровано за ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , автомобіль марки ВМW Х6, 2012 року випуску, кузов НОМЕР_4 з закріпленням номерного знаку НОМЕР_5 .

21.03.2017 на підставі договору купівлі-продажу № 6479/17/000128 від 19.03.2017 укладеного в торгівельній організації ТОВ «Авто-Статус» у ТСЦ № 5141 РСЦ МВС в Одеській області перереєстровано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , автомобіль марки ВМW Х6, 2012 року випуску, кузов НОМЕР_4 , з закріпленням номерного знаку НОМЕР_2 .

Зазначені обставини свідчать про те, що автомобіль ВМW Х6, 2012 року випуску, кузов НОМЕР_4 придбаний під час перебування сторін у шлюбі, тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Звертаючись до суду із позовом позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «BMW» Х6, 2021 випуску, об`єм двигуна 2993 куб. см, ідентифікаційний номер кузову автомобіля НОМЕР_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «BMW» Х6, 2021 випуску, об`єм двигуна 2993 куб. см, ідентифікаційний номер кузову автомобіля НОМЕР_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «BMW» Х6, 2021 випуску, об`єм двигуна 2993 куб. см, ідентифікаційний номер кузову автомобіля НОМЕР_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зазначивши, що при відчудженні спірного автомобіля на користь ОСОБА_3 поділ майна подружжя проведений не був, тому розпорядитися майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідач ОСОБА_2 міг лише за згодою позивача. Оскільки автомобіль набутий за спільні кошти під час шлюбу сторін та є їхньою спільною сумісною власністю, неотримання згоди іншого з подружжя при відчудженні такого майна є порушенням вимог ст. ст. 60, 61, 63 СК України і підставою для визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірного автомобіля.

Згідно статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

В статті 68 СК України зазначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу № 5141/2019/1280266 від 22.01.2019 укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у ТСЦ 5141 РСЦ МВС в Одеській області, перереєстровано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , автомобіль марки ВМW Х6, 2012 року випуску, кузов НОМЕР_4 , з закріпленням номерного знаку НОМЕР_6 .

Згідно договору купівлі-продажу 5142/2021/2635188 від 16.06.2021 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у ТСЦ 5142 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області, перереєстровано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , автомобіль марки ВМW Х6, 2012 року випуску, кузов НОМЕР_4 , з закріпленням номерного знаку НОМЕР_7 .

20.11.2021 року на підставі договору купівлі-продажу № 5142/2021/2932612 від 20.11.2021 укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у ТСЦ 5142 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області, перереєстровано за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , автомобіль марки ВМW Х6, 2012 року випуску, кузов НОМЕР_4 .

Зазначені обставини свідчать проте, що 22.01.2019 року відповідач ОСОБА_2 відчужив автомобіль марки ВМW Х6, 2012 року випуску, кузов НОМЕР_4 до розірвання шлюбу з позивачем. Матеріали справи не містять доказів, на підтвердження обставин відчуження спірного автомобіля за згодою позивачки.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеруйого порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Такий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц (провадження № 14-545цс19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 зазначила, що «відсутність згоди одного зі співвласників (колишнього подружжя) на розпорядження нерухомим майном може бути підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним, і такий спосіб захисту порушеного права власності одного з подружжя може бути ефективним у випадку заявлення позивачем позовної вимоги про застосування наслідків недійсності правочину.

Вирішуючи питання ефективності способу захисту порушеного права шляхом пред`явлення позовних вимог про визнання договору недійсним, Велика Палата Верховного Суду виснує, що пред`явлення позову стороною договору або іншою особою (зацікавленою особою) про визнання недійсним договору є ефективним способом захисту порушеного права у разі, якщо такий позов заявлений з метою повернення одному з подружжя, чиї права порушено, майнових прав та/або частки в спільному майні подружжя, у тому числі шляхом визнання прав на частку, та/або одночасного виділення частки в порядку поділу майна подружжя або встановлення порядку користування цим майном тощо. При цьому підлягає встановленню добросовісність, насамперед, набувача за таким договором (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (пункт 8.67)).

В іншому випадку, у разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.

Велика Палата Верховного Суду вказує, що не є ефективним способом захисту позов про визнання договору недійсним у разі, якщо особа має на меті отримати лише еквівалент вартості своєї частки у спільному майні, оскільки такий спосіб захисту не захищає та не відновлює в результаті її порушене право в той спосіб, який вона обрала».

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).

Позивач, звертаючись до суду просив визнати недійсними договори купівлі-продажу автомобіля марки ВМW Х6, 2012 року випуску, кузов НОМЕР_4 , при цьому вимог про визнання прав на частку автомобіля, та/або одночасного виділення частки в порядку поділу майна подружжя або встановлення порядку користування цим майном, як і стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна у даній справи не заявляв.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20) зроблено висновок про те, що презумпція розпорядження спільним майном одним з подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно. Тому укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником позивача зазначалося, що у позивача відсутні підстави вважати, що ОСОБА_3 діяла недобросовісно.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень в провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа № 522/7794/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ сумісно набутого майна подружжя у рівних частках, усунення перешкод у користуванні власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.04.2023 року за клопотанням представника ОСОБА_2 та клопотанням представника ОСОБА_1 призначено у справі судову товарознавчу експертизу на вирішення якої поставлено наступні запитання: 1) яка ринкова вартість автомобіля BMW Х5, 2011 року випуску, об`ємом двигуна 2993 см.куб., державний номер НОМЕР_8 ? 2) яка ринкова вартість автомобіля BMW Х6, 2012 року випуску, об`ємом двигуна 2993 куб. см. Ідентифікаційний номер кузова автомобіля НОМЕР_1 ?

В ухвалі зазначено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_2 просить: визнати рухоме майно, а саме автомобіль BMW Х5, 2011 року випуску, об`ємом двигуна 2993 см куб., державний номер НОМЕР_8 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та виділити ОСОБА_2 у власність 1/2 частину зазначеного автомобіля; усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_2 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 не чинити йому перешкоди у користуванні машиномісцем АДРЕСА_1

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених вимог за зустрічним позовом просить: визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль марки BMW Х6, 2012 року випуску, об`ємом двигуна 2993 см куб. вартістю 734000 грн; визнати спільною сумісною власністю подружжя машиномісце № НОМЕР_9 , розташоване у будинку АДРЕСА_1 вартістю 175 893 грн; визнати спільною сумісною власністю подружжя пай, сплачений у період шлюбу на підставі договору № 3Б/ЧП-3-80/1 про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна на рахунок Приватного підприємства «ІНВЕСТ-ПРОГРЕС» в сумі 381650,86 грн; визнати спільною сумісною власністю подружжя 16304,24 дол. США - вартість паю сплаченого ОК « ЖБК «Морський 1»; поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, визнавши за ОСОБА_1 , право власності на машино-місце № НОМЕР_9 , розташоване у будинку АДРЕСА_1 , вартість якого складає згідно звіту про оцінку майна від 17.01.2019 року - 175893 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості грошової компенсації 757715,41 грн та судовий збір в розмірі 7577,20 грн.

Зазначені обставини свідчать про те, що на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси знаходиться цивільна справа про поділ майна подружжя, предметом якого є автомобіль марки BMW Х6, 2012 року випуску, об`ємом двигуна 2993 см куб. та ОСОБА_1 просить здійснити поділ автомобіля шляхом отримання еквіваленту своєї частки у спільному майні, а саме автомобіля, який продано відповідачем.

Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58)).

Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Оскільки ОСОБА_1 у цивільній справі № 522/7794/19 про поділ майна подружжя хоче отримати еквівалент вартості автомобіля марки BMW Х6, 2012 року випуску, об`ємом двигуна 2993 см. куб, відчуженого без її згоди, і заявляючи у даній справі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, колегія суддів вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права. Такий висновок суду відповідає вимогам закону та узгоджується із правовим висновком, який викладено у постанові Великої Палати верховного Суду у справі № 125/2157/19 від 22 вересня 2022 року.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та, дійшовши обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, однак помилився щодо мотивів такої відмови.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, проте помилися щодо мотивів, тому рішення суду слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Щодо судових витрат

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2022 рокузмінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 червня 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.В. Кострицький

Н.В. Стахова