ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1186/21 Номер провадження 22-ц/814/77/23Головуючий у 1-й інстанції Фадєєва С.О. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

Розглянула в судовому засіданні у м. Полтаві, в порядку спрощеного провадження, з повідомленням учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 лютого 2022 року, в складі судді Фадєєвої С.О. повний текст рішення складено 09 березня 2022 року, по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про проведення поділу житлового приміщення та земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просили провести в натурі поділ об`єкту нерухомого майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , з виділенням в окремий об`єкт самостійного користування належної їм на праві спільної часткової власності частини житлового будинку та виділити без урахування самочинно збудованих прибудов, наступні приміщення:

коридор «1» площею 2,3 кв.м.; вбиральня сполучена «2» площею 5,6 кв.м.; кухня «3» площею 15,1 кв.м.; коридор «4» площею 5,0 кв.м.; кімната «5» площею 22,7 кв.м.; кімната «6», площею 8,9 кв.м.; кімната «7» площею 13,1 кв.м.; котельня «8» площею 6,6 кв.м. Також просили провести поділ в натурі об`єкту нерухомого майна, що знаходиться за вказаною адресою, а саме земельної ділянки, з виділенням в окремий об`єкт самостійного користування (окремий об`єкт нерухомості), належної ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, відокремленої земельної ділянки площею 433 кв.м., згідно додатку № 2 до висновку експертного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження № 11/2-17, складеного 06.12.2017 судовим експертом Шлапак С.Л. Судові витрати просять розподілити між відповідачами.

Вказували, що вони є власниками квартири АДРЕСА_2 , про те між ними та відповідачами існує спір з приводу можливої приватизації частини будинку та прилеглої земельної ділянки, оскільки останні не надають згоди на зняття спірного будинку з балансу КГЖЕМ «Автозаводське», про що їм стало відомо з відповіді Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради.

Вважають, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна у натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Встановлення порядку користування квартирою та земельною ділянкою, на їхню думку, не порушить прав інших співвласників.

Вказані обставини стали підставою для звернення з позовом до суду.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 лютого 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду вмотивовано відсутністю достатніх правових підстав для задоволення заявлених вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, невірну оцінку зібраних по справі доказів, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Зокрема вказують, що їх будинок є двоквартирним, їм невідомі підстави за яких в ньому з`явилась ще одна квартира АДРЕСА_3 , оскільки суд відмовив в дослідженні цієї обставини та безпідставно застосував до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку».

Вважають, що вказаним судовим рішенням звужені їх права, визначені ст. 358 ЦК України та фактично унеможливлено використання права на виділ належної їм частки з спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомості.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали свій відзив відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в якому спростовуючи доводи апеляційної скарги, просили відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення місцевого суду як постановленого з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її адоволення.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно свідоцтва про право власності на житло від 10.04.2007 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 .

Вказане право зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі права власності на нерухоме майно.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності вбачається, що ОСОБА_3 відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування ВСА № 527041 від 19.03.2005 належить право власності на квартиру АДРЕСА_4 ,; ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину ВАР № 340258 від 26.11.2003 та ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченого договору міни № 194 від 21.10.2016 належить по 1/2 частині квартири АДРЕСА_5 .

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно зазначено, що інформація про зареєстроване право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 - відсутня.

За повідомленням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 07.02.2021 територія, на якій розташований будинок АДРЕСА_1 , відноситься до земель комунальної власності, земельна ділянка не формувалась та право власності на неї не зареєстроване, на вказаній земельній ділянці розташований багатоквартирний житловий будинок.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги про поділ нерухомого майна з виділенням в окремий об`єкт самостійного користування належної позивачам частині житлового будинку, з відокремленням земельної ділянки, суперечать положенням ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», оскільки будинок по АДРЕСА_1 нараховує три квартири, а відтак є багатоквартирним і на такий його статус поширюється дія вказаного спеціального Закону.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, згідно ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.1 Закону «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна. Пунктом 6 цієї частини статті 1 цього Закону визначено, що спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що будинок АДРЕСА_1 є багатоквартирним - власниками квартири АДРЕСА_6 є позивачі, власником квартири АДРЕСА_7 є ОСОБА_3 , власниками квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а відтак позивачам не належить на праві спільної часткової власності частина житлового будинку, оскільки вони являються власниками іншого майна квартири в даному будинку та відповідно співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Таким чином, спірні правовідносини підпадають під правове регулювання Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», і не регулюються загальними положеннями ст. 358 ЦК України.

Вірно встановивши обставини по справі та визначившись з правовим обґрунтуванням, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на те, шо сторонам у справі як власникам своїх квартир в багатоквартирному будинку спільне майно в такому будинку належить на праві спільної сумісної власності і не може бути предметом виділу чи поділу за правилами ст. 358 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують та не місять посилання на обставини, які-б свідчили про наявність підстав для скасування судового рішення.

Так, в своєму рішенні від 09.11.2011 №14-рп/2011 Конституційний Суд зазначив, що правовим регулюванням відносин спільної сумісної власності в Україні визначаються особливості здійснення прав власників виходячи з її правового режиму. Ці особливості полягають у різних формах реалізації відповідного права: при спільній сумісній власності - шляхом взаємного волевиявлення усіх співвласників, при спільній частковій власності - лише за волею власника відповідної частки, виділеної в натурі з майна, що є у спільній сумісній власності.

Таким чином, майно не може бути виділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки зі спільного майна багатоквартирного будинку.

В даному випадку, позивачі є співвласниками окремого об`єкту нерухомо майна квартири АДРЕСА_2 , де власниками інших двох квартир є відповідачі по справі, тому користування вказаним будинком регулюються положеннями спеціального закону ««Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

У зв`язку з чим відхиляються колегією суддів посилання апелянтів на те, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, оскільки в даному випадку предметом спору є майно яке не відноситься до спільної часткової власності, порядок користування яким визначають норми ст. 358 ЦК України.

При цьому, зацитовані в описовій частині апеляційної скарги правові позиції Верховного Суду висловлені при розгляді справ з іншої категорії правовідносин, які не є подібними до правовідносин в даному спорі.

Так, наведені витяги з постанов Верховного Суду стосуються розгляду справ, де предметом спору була саме можливість здійснення учасниками спільної часткової власності свого права на виділ (поділ) у натурі частки майна, що перебуває в такій спільній частковій власності, тоді як в даному спорі всі сторони є власниками окремих об`єктів нерухомого майна у вигляді квартир.

Таким чином, на відміну від загального порядку здійснення спільної часткової власності, коли виділ у натурі частки одного зі співвласників можливий, у випадку з багатоквартирним будинком такий поділ проведений бути не може.

Окрім того, в своїй позовній заяві позивачі не заперечували факт того, що будинок АДРЕСА_1 є багатоквартирним, зазначивши місцем проживання відповідачів квартиру АДРЕСА_7 та квартиру АДРЕСА_3 , що відповідає інформації з правовстановлюючих документів, долучених до справи.

Одночасно з цим, судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України та ст. 120 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на квартиру у багатоквартирному будинку, право користування на земельну ділянку не переходить.

Нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, або її частина.

У постанові Верховного Суду від 18.03.2019 №263/68/17 зазначено, що із аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, та норм ст. 42 ЗК України випливає, що у разі приватизації громадянами квартир у такому будинку земельна ділянка як така, що входить до житлового комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише об`єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» у порядку передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року №1521 «Про реалізацію Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Таким чином, проведення поділу в натурі об`єкту нерухомого майна з виділенням в окремий об`єкт самостійного користування (окремий об`єкт нерухомості) для користування відокремлену земельну ділянку площею 422 м2 є такими, що не відповідають вимогам закону.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 березня 2023 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.