№ 201/8572/20
провадження 2/201/106/2023
УХВАЛА

16 червня 2023 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в особі головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпро клопотання представника відповідача про зупинення провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів та судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 08 вересня 2020 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів та судових витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська провадження по цій справі було відкрито та призначено проведення судового засідання, розглядаються клопотання, справа по суті не слухалася, виносилися ухвали.

В судове засідання від представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Бобиль В.В. надійшло клопотання стосовно ОСОБА_2 про зупинення провадження в цій справі через перебування цього відповідача на військовій службі в лавах Збройних сил України в режимі воєнного стану в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Представник відповідача наполягав на задоволенні вказаного клопотання, представник позивача фактично заперечував проти цього, оскільки порушуються права позивача і породжується тяганина, інші відповідачі клопотання підтримали, вказавши на його обгрунтованість.

З`ясувавши думку сторін та учасників спору, перевіривши матеріали справи та клопотання сторони відповідача, суд вважає можливим задоволення даного клопотання про зупинення провадження відносно вимог стосовно відповідача ОСОБА_2 , оскільки п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України передбачено обов`язок суду зупинити провадження по справі в разі: 2) перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Судом, з`ясовано, що відповідач ОСОБА_2 взятий на військовий облік офіцерів запасу і йому вручене тимчасове посвідчення № 3/1336 від 22 грудня 2016 року та з 19 березня 2022 року дійсно перебуває на військовій служб у військовій частин НОМЕР_1 м. Дніпро.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на один місяць, 15 березня 2022 року цей термін дії воєнного стану Верховною Радою України було продовжено до 25 квітня 2022 року і 21 квітня 2022 року Верховною Радою України продовжено строк дії воєнного стану в Україні на 30 діб, тобто до 25 травня 2022 року. Далі Верховна Рада України ухвалила Закон про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»: строк дії воєнного стану в Україні продовжено до 23 серпня 2022 року.

Указом Президента України № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, затвердженого постановою Верховної Ради України № 2500-ІХ від 15 серпня 2022 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 годин 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України № 557/2022 від 07 листопада 2022 року, затвердженого постановою Верховної Ради України № 2738-ІХ від 16 листопада 2022 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 годин 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України № 58/2023 від 06 лютого 2023 року, затвердженого постановою Верховної Ради України № 2915-ІХ від 07 лютого 2023 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 годин 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, тобто до 20 травня 2023 року.

На зараз Верховною Радою України продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 годин 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, тобто до 18 серпня 2023 року.

Крім того, участь в справі приймають в якості відповідачів також ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які з невідомих причин, без надання відповідних документів чи доказів, не з`являються в судове засідання особисто чи їх повноважні представники, що позбавляє суд можливості з метою розгляду справи і недопущення тяганини розглянути спір по суті позовних вимог.

Справа розглядається тривалий час, неодноразово відкладався її розгляд саме через неявку цих відповідачів, породжується тяганина. Отже, справа стосовно цих відповідачів може слухатися далі, клопотання про зупинення провадження в справі від цих відповідачів не надходило і передбачених законом підстав зупиняти провадження в справі і стосовно них немає.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо), встановлення певних термінів і інш. не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany)).

При таких обставинах суд вважає, що клопотання стосовно відповідача ОСОБА_2 ґрунтується на вимогах закону, а тому підлягає задоволенню з урахуванням зазначених мотивів, стосовно решти відповідачів слухання в справі може бути продовженим в передбаченому законом порядку.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 251, ст. 182, 222, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів та судових витрат зупинити відносно позовних вимог стосовно відповідача ОСОБА_2 .

Ухвала набрала законної сили 16 червня 2023 року.

Ухвалу в частині зупинення провадження може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя -