Номер провадження: 22-ц/813/1700/23
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря - Власенко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.07.2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою, встановлення порядку користування квартирою,вселення позивача, розподілу особових рахунків та виселення невідомих осіб,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернувкся Київського районного суду м. Одеси від 22.07.2021 року та відповідно до позовних вимог просив суд зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вселенні, проживанні та користуванні квартирою АДРЕСА_1 ; вселити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у квартиру АДРЕСА_1 ; встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши у особисте користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відповідно до технічного паспорту від 17.03.2021 року, житлову кімнату №5, житловою площею 10,2 кв.м та житлову кімнату №7, житловою площею 17,4 кв.м. з балконом площею 0,9 кв.м; залишивши у особистому користуванні ОСОБА_1 житлову кімнату №2, площею 11,8 кв.м., з лоджією 1,4 кв.м., у загальному користуванні залишити коридор №1, площею 1,7 кв.м., кухню №8 площею 9,4 кв.м, комора №6 площею 0,3 кв.м., туалет №3 площею 1,2 кв.м, ванна №4 площею 2,6 кв.м, вбудовану шафу №6 площею 0,6 кв.м.; розділити особовий рахунок квартирири на две окремих особих рахунка у відповідності з порядком користування. Розділивши при цьому оплату за площу особистого користування між особими рахунками відповідно до частки кожного наймача, закріпивши один особовий рахунок на площу 48,9 кв.м за ОСОБА_2 а другий особовий рахунок на площу 18,3 кв.м за ОСОБА_1 ; виселити з квартири АДРЕСА_1 невідомих осіб, які не зареєстровані у вказаної квартирі та знаходяться у приміщенні незаконно; зобов`язати невідомих осіб , що знаходяться у квартирі , не чинити ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, який має право користування спірною квартирою, та члени його сім`ї не можуть користуватись своїм правом на проживання у квартирі, так як відповідачка - мати позивача, без його згоди здала квартиру у оренду, змінила замки та перешкоджає у проживання позивача та членам його сім`є у проживанні у зазначеної квартирі. За для ефективного захисту своїх прав позивач вважає за необхідним встановити порядок користування спірною квартирою між ним, членами його сім`ї та відповідачкою, розділити особовий рахунок квартири для визначення відповідальності за отримані житлово-комунальні послуги кожного з наймачів, поновити його порушене право шляхом вселення його самого та членів його сім`ї та виселення осіб, які незаконно знаходяться у квартирі та зобов`язати відповідачку та третіх осіб не перешкоджати у користуванні позивачу та членам його сім`ї квартирою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.07.2021 року задоволено частково позов ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), третя особа яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою, встановлення порядку користування квартирою,вселення позивача, розподілу особових рахунків та виселення невідомих осіб.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши у особисте користуванні ОСОБА_2 та його неповнолітньому сину ОСОБА_3 , відповідно до технічного паспорту від 17.03.2021 року, житлову кімнату №5, житловою площею 10,2 кв.м та житлову кімнату №7, житловою площею 17,4 кв.м. з балконом площею 0,9 кв.м; залишивши у особистому користуванні ОСОБА_1 житлову кімнату №2, площею 11,8 кв.м., з лоджією 1,4 кв.м.

У загальному користуванні мешканців квартири залишено коридор №1, площею 1,7 кв.м., кухню №8 площею 9,4 кв.м, комора №6 площею 0,3 кв.м., туалет №3 площею 1,2 кв.м, ванна №4 площею 2,6 кв.м, вбудовану шафу №6 площею 0,6 кв.м.

Вселено ОСОБА_2 та його неповнолітнього сина ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1 , згідно визначеного порядку користування.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , згідно визначеного порядку користування, ОСОБА_2 та його неповнолітньому сину ОСОБА_3 .

Відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 щодо вселення у дану квартиру інших членів своєї сім`ї, виселення із квартири невідомих осіб, та поділ особистих рахунків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 26.08.2021 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, де їз посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права ставиться питання про його скасування з подальшим ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Та, оскільки представник відповідача не могла завчасно підготуватись до участі у судовому засіданні та з поважних причин не змогла надати необхідні для всебічного розгляду справи докази та заявити клопотання про допит свідків.

Висновок про тимчасове залишення квартири спростовується матеріалами справи, з яких вбачається, що залишення квартири відбулось не тимчасово, а багато років тому назад і продовжувалось до червня 2020 року.

Лише у червні 2020 року позивач вперше звернувся до поліції з приводу неможливості потрапити у квартиру у зв`язку з проживанням в ній невідомих осіб. Одночасно з цим, в судовому засіданні, позивач відповідаючи на питання адвоката Храмової С.В. стосовно часу, з якого він не проживає в спірній квартирі, підтвердив, що виїхав з квартири у 2018 році, і з того часу там проживають сторонні особи, яких вселила позивач.

Крім того, додані до апеляційної скарги письмові докази, які були отримані вже після ухвалення оспорюваного рішення повністю доводять той факт, що позивач не проживає у спірній квартирі протягом багатьох років.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

16 листопада 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

При цьому посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є безглуздими та необгрунтованими.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.09.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.07.2021 року було залишено без руху, повідомлено апелянта про необхідність виправити недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду. Роз`яснено апелянту, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, суддею буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст. 357 ЦПК України.

22 вересня 2021 року предстанивком апелянта подано заяву, якою усунуто недоліки зазначені у вище вказаній ухвалі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.10.2021 року провадження по цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.07.2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою, встановлення порядку користування квартирою,вселення позивача, розподілу особових рахунків та виселення невідомих осіб було відкрито.

Ухвалою від 11.10.2021 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.

Апелянт та її представник до судового засідання не зявились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись, причину неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи суду не подавали.

Представник позивача у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_2 , є відповідальним наймачем квартири АДРЕСА_1 , в якій разом з ним зареєстровані як мешканці його мати ОСОБА_1 та син ОСОБА_3 .

Позивач разом із сином, дружиною та сином дружини, які проживають однією сім`єю тимчасово залишили квартиру однак не мають можливості потрапити до місця проживання у зв`язку із тим, що скориставшись відсутністю позивача і членів його сім`ї мати позивача надала згоду невідомим особам проживати у зазначеній квартирі.

Протягом тривалого часу, а саме з 18.11.2020 року відповідачці відомо про існування даного спору, про що свідчить звернення її представника із заявою про продовження процесуального строку для подачі відзиву.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що права позивача, порушені та підлягають захисту у спосіб, визначений позивачем, а саме шляхом вселення до спірної квартири та зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у здійсненні такого права, встановлення порядок користування квартирою.

Колегія погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Між сторонами виникли правовідносини з права користування жилим приміщенням у житловому будинку членом сім`ї власника нерухомого майна, які регулюються нормами ЦК України і ЖК Української РСР.

Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з статтею 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до статті 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Порядок користування жилими приміщеннями у будинках державного та громадського житлового фонду регулюють положення статей 71, 72 ЖК Української РСР.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до вимог ст. 104 ЖК член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача ( ч.1 ст. 106 ЖК).

За змістом ст. 109 ЖК виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Статтею 116 ЖК визначено наступне: якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_2 , є відповідальним наймачем квартири АДРЕСА_1 , в якій разом з ним зареєстровані як мешканці його мати ОСОБА_1 та син ОСОБА_3 .

Позивач разом із сином, дружиною та сином дружини, які проживають однією сім`єю тимчасово залишили квартиру однак не мають можливості потрапити до місця проживання у зв`язку із тим, що скориставшись відсутністю позивача і членів його сім`ї мати позивача надала згоду невідомим особам проживати у зазначеній квартирі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ст. 77 ч.ч.1-3 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ч.ч.1,2 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ч.1 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ч.ч.1,5,6 ЦПК України).

Учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи і подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (ст. 43 ч.2 п.п.2,4 ЦПК України).

Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про недоведеність з боку відповідача того, що позивач втратив право на користування спірною квартирою, а тому вважає доведеним вимоги про те, що обмеження його у праві на користування даною квартирою є незаконними та таким що порушують його права як наймача квартири на вільне проживання у зазначеної квартирі.

Крім того, ЄСПЛ неодноразово висловлювався щодо можливості виселення особи з житлового приміщення. Так, у рішенні від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 19009/04, § 41) ЄСПЛ вказав, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла.

Згідно з практикою ЄСПЛ втручання держави у право на житло є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснюється «згідно із законом», не переслідує легітимну мету - одну чи декілька з тих, що перелічені у пункті 2 вказаної статті, - чи не розглядається як «необхідне в демократичному суспільстві».

Формулювання «згідно із законом» не лише вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах та передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування (рішення ЄСПЛ у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», § 43).

Втручання у право на повагу до житла має бути також «необхідним у демократичному суспільстві», тобто, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності» та бути співмірним переслідуваній легітимній меті (рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» («Zehentner v. Austria»), заява № 20082/02, § 56).

Вирішуючи питання про «необхідність у демократичному суспільстві» виселення відповідача із житла, суд має оцінити, чи існує загальна суспільна необхідність для застосування такого заходу та чи буде таке втручання у право особи на житло пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Крім того, принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання.

Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

Щодо порушень норм процесуального права, слід зазначити наступне.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України процесуальні порушення, допущені при ухваленні судового рішення, можуть бути підставою для його скасування або зміни, однак лише у

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.

За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.07.2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою, встановлення порядку користування квартирою,вселення позивача, розподілу особових рахунків та виселення невідомих осіб - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 червня 2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: О.М. Таварткіладзе

А. П. Заїкін