ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 жовтня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 733/1295/19

Головуючий у першій інстанції Коваленко А. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1178/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 липня 2023 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду від 04 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та виключення відомостей про батьківство.

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, за яким ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 05 жовтня 2020 року відкрито провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та виключення відомостей про батьківство.

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 14 травня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та виключення відомостей про батьківство відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні вимог про позбавлення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 батьківських прав, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що чинне законодавство не передбачає підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дитини, яка досягла повноліття, отже заявлені ОСОБА_1 вимоги є безпідставними. Вимоги про виключення відомостей про батька та матір у свідоцтві про народження та відомості по батькові у паспорті є похідними від вимог про позбавлення батьківських прав і також не можуть бути задоволеними.

Постановою Верховного Суду від 13 січня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 лютого 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 14 травня 2021 року без змін.

Верховний Суд виходив з того, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України, а позивач досяг повноліття, тому суди дійшли обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Позовні вимоги про виключення відомостей про батька в свідоцтві про народження ОСОБА_1 та відомостей по батькові « ОСОБА_4 » в паспорті, а також вимоги про виключення відомостей про матір в свідоцтві про народження є похідними, тому також не підлягають задоволенню.

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 лютого 2021 року за нововиявленими обставинами .

Вимоги заяви мотивовано тим, що під час ухвалення заочного рішення від 04 лютого 2021 року не було враховано наступні нововиявлені обставини: 1) громадянам в країні неможна давати грошові кошти під відсотки в установах банків чи особисто громадянам своєї країни, бо відповідно до 2 заповіді Бога, то Бог накаже за вину батьків в дітях до 3-4 коліна; 2) населення в країні може тільки Бога називати публічно отцем (батьком). Не можна більш нікого називати отцем (батьком) після заключення Завіту з ОСОБА_5 через проведення обрізання крайньої плоті в осіб чоловічої статі, окрім ОСОБА_6 ; 3) якщо не виконує суддя своєї присяги, то на судді є вина за невиконання присяги (клятви); 4) із вислову ОСОБА_7 : «Кому ОСОБА_8 не ОСОБА_9 , тому Бог не Отець», то не можна публічно називати матір`ю когось іншого, окрім Церкви, щоб не визивати гніву в ОСОБА_6 і щоб не понести наказання за вину батьків в дітях до 3-4 коліна роду; 5) не можна особам чоловічої чи жіночої статі займатися статевим блудом, щоб не порочити землю і не накликати війни в країні та не бути скитальцями по всьому світу.

Заявник зазначив, що через укладений з ОСОБА_10 , позов подано не тільки як громадянином України, а і як ОСОБА_11 помазаником, ОСОБА_12 .

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 липня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду від 04 лютого 2021 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , з урахуванням виправленої апеляційної скарги, просить ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 липня 2023 року та заочне рішення цього суду від 04 лютого 2021 року скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити наступні вимоги:

- захистити честь, «достоинство» та ділову репутацію Дубаса Ігоря (Божого помазаника) вибраним способом захисту через позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно повнолітнього сина ОСОБА_1 та виключити відомості про батька в свідоцтві про народження ОСОБА_1 та відомості по-батькові « ОСОБА_4 » в паспорті ОСОБА_13 ;

- захистити честь, «достоинство» та ділову репутацію ОСОБА_13 (Божого помазаника) вибраним способом захисту через позбавлення ОСОБА_3 батьківських та материнських прав стосовно повнолітнього сина ОСОБА_1 та виключити відомості про матір в свідоцтві про народження ОСОБА_13 .

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції неправильно установив обставини, які мають значення для справи, зокрема, не врахував, що ним надано доказ заключення Завіту з ОСОБА_5 , а отже суд мав розглянути його позов не як світської особи, а як Божого помазаника, примирителя, оскільки кожен має право на ім`я і на захист імені.

Не погоджується з висновком про те, що не вважається дитиною і його батьки не можуть бути позбавлені батьківських прав. Вважає, що ним наведено суду першої інстанції обставини, які не враховано при ухваленні заочного рішення від 04 лютого 2021 року і є підставою його перегляду.

Указує, що суд першої інстанції не направив ОСОБА_2 , ОСОБА_3 копії ухвали про відкриття провадження від 27 червня 2023 року про перегляд заочного рішення за нововиявленими обставинами, а також копій заяв про перегляд заочного рішення і судові повістки, що є порушенням норм процесуального права і підставою для скасування оскаржуваної ухвали, як передбачено ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали цієї справи та справи № 733/1295/19 (провадження № 2/742/129/21) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та виключення відомостей про батьківство, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Дійшовши висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 лютого 2021 року за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги заяви зводяться до незгоди з рішенням, яке набрало законної сили, а посилання на Божі Закони та заповіді не може бути підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_1 в с. Зоцівка Ічнянського району Чернігівської області, його батьками являються ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 лютого 2021 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та виключення відомостей про батьківство відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні вимог про позбавлення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 батьківських прав, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанції, виходив з того, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України, а позивач досяг повноліття, тому відсутні підстав для задоволення заявлених вимог.

Позовні вимоги про виключення відомостей про батька в свідоцтві про народження ОСОБА_1 та відомостей по батькові « ОСОБА_4 » в паспорті, а також вимоги про виключення відомостей про матір в свідоцтві про народження є похідними від вимог про позбавлення батьківських прав, а отже, також задоволенню не підлягають.

За змістом ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії»).

Діяльність суду при здійсненні судочинства в цивільних справах відбувається у чіткій послідовності, визначеній нормами ЦПК України.

Перегляд рішень, постанов або ухвал за нововиявленими або виключними обставинами є особливим видом провадження в цивільному судочинстві. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.

Порядок перегляду судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами у цивільних справах регулюється главою 3 розділу 5 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною другої статті 423 ЦПК України передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справ; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 752/4995/17 (провадження № 14-41цс21) дійшла висновку про те, що нововиявленою обставиною є не факт ухвалення судового рішення, не саме це рішення як юридичний факт, а обставина, яку у ньому встановив суд. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами за умови, що вони можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, яку надав суд у такому рішенні.

Перевіривши матеріали справи та обставини, на які посилається ОСОБА_1 як на нововиявлені, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення від 04 лютого 2021 року за нововиявленими обставинами.

Районний суд дійшов вірного висновку про те, що заявник, не погоджуючись із результатом судового розгляду заявленого ним позову, що завершилось ухваленням рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 , яке набрало законної сили, і яким по суті вирішено спір між сторонами, фактично намагається переглянути остаточне судове рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки обставини, на які посилається ОСОБА_1 у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, у розумінні статті 423 ЦПК України, не є нововиявленими.

Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається, та не ґрунтуються на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом під час розгляду справи.

Аргументи апеляційної скарги про неврахування того, що суд мав вирішити позов з огляду на статус заявника, як Божого помазаника, колегією суддів відхиляються, оскільки не являються тими обставинами, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні 04 лютого 2021 року заочного рішення і зводяться до власного тлумачення ОСОБА_1 норм права та релігії.

Не знайшли підтвердження посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не направлено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 копії ухвали про відкриття провадження від 27 червня 2023 року про перегляд заочного рішення за нововиявленими обставинами, а також копій заяв про перегляд заочного рішення і судових повісток.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області 27 червня 2023 року прийнято до розгляду заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та призначено справу до судового розгляду на 11 год. 00 хв 20 липня 2023 року. Копію ухвали від 27 червня 2023 року надіслано відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 разом з копією заяви та доданих до неї документів. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча їх належним чином було повідомлено про час і місце розгляду справи (т. 1 а.с. 109). Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. Відповідачі в апеляційному порядку не оскаржують ухвалу суду першої інстанції, а отже, відсутні підстави вважати, що судом першої інстанції щодо них порушено п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів не встановила.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 липня 2023 року залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 липня 2023 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2023 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко