Справа № 541/2137/22
Провадження № 2-др/541/5/23
У Х В А Л А

21 квітня 2023 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Дністрян О.М.,

при секретарі Докуніній А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород заяву відповідача ОСОБА_1 про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних із розглядом цивільної справи за позовом, -

В с т а н о в и в:

22.03.2023р. відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних із розглядом цивільної справи в порядку ч.5 ст. 142 ЦПК України, посилаючись на те, що у вересні 2022 року ОСОБА_3 через свого представника адвоката подала до нього черговий (п`ятий за рік) позов, тепер уже про визначення місця проживання дитини, хоча 21 липня 2022 року місце проживання їх дитини, яка не досягла десяти років, було узгоджено за їх взаємною домовленістю та ним не змінювалося. У своїй позовній заяві по суті справи позивач визнала ту обставину, що після розлучення, їх донька залишилася з нею, і на день подачі такого позову є зареєстрованою та постійно проживає за адресою квартири, право власності якої належить позивачці: АДРЕСА_1 , що відповідно до приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України звільняє його від доказування зворотнього, тому вважає, що цей позов був вочевидь безпідставним через відсутність предмету спору, оскільки він не порушував ніяких прав позивача, а винесення судових рішень на майбутнє не унормовано жодним законом. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07.03.2023 року, після дослідження усіх доказів, закрито провадження у справі № 541/2137/22 у зв`язку з відсутністю предмета спору. Також відповідач зазначив, що у зв`язку з заявленим до нього позовом, він був вимушений витрачати свій особистий час для явок за викликами до суду, узгоджувати із керівництвом за місцем роботи свої заміни на час виклику в судові засідання, подовгу стояти в чергах при відправленні поштової кореспонденції у зв`язку з розглядом справи. Також користуючись своїми правами, передбаченими ст. 59 Конституції України, ст. 15 ЦПК України, він був вимушений укласти договір з адвокатом та користуватися його правничою допомогою, яку на підставі відповідних документів оплатив у загальній сумі 15852 гривень. Просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат по справі шляхом стягнення з позивача ОСОБА_3 на його користь здійснених ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 15852 гривень, пов`язаних з розглядом справи.

До початку розгляду судом заяви відповідачем ОСОБА_2 та його представником адвокатом Чернюк В.Д. надано клопотання про розгляд справи у їх відсутність, просили задовольнити заяву про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Позивачка та її представник адвокат Акрітов П.К. у судове засідання не з`явилися, надали суду письмові пояснення, в яких зазначили, що в своїй заяві відповідач, як на підставу стягнення компенсації здійснених витрат пов`язаних з розглядом справи, посилається на той факт, що позивачка визнала, що після розлучення дитина залишилася проживати з нею, та зареєстрована і постійно проживає з нею, по АДРЕСА_2 , тому позов був безпідставним через відсутність предмету спору. Проте, відповідно до вимог ЦПК України єдиною умовою для стягнення компенсації здійснених витрат пов`язаних з розглядом справи у зв`язку з закриттям справи у суді, є зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Однак, відповідач в своїй заяві взагалі не визначив і не вказав, яка дія позивача є підставою для стягнення компенсації судових витрат в розумінні ч. 9 ст. 141 ЦПК України, тобто чи було це зловживання процесуальними правами на його погляд, чи неправильні дії сторони. Більше того позивачем не надано суду конкретних правових доказів, які б свідчили про зловживання стороною процесуальними правами або що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, тому вважають, що вказана заява повинна бути залишена без задоволення, оскільки зі сторони позивача та її представника не було вчинено жодних дій направлених на зловживання процесуальними правами, а також здійснення неправильних дій сторони для створення спору. Також зазначили, що позивачка подаючи відповідний позов про визначення місця проживання дитини разом з нею абсолютно щиро керувалася мотивами створення законних підстав для визначення місця проживання дитини разом з нею з огляду на постійні погрози відповідача на відібрання дитини, якщо йому щось не сподобається. Окрім цього визначення місця проживання дитини разом з матір`ю у судовому порядку надавало можливості матері право виїзду з дитиною за кордон строком на один місяць. Також на практиці наявність у того із батьків, з ким проживає дитина, навіть нотаріально посвідченого договору про визначення місце проживання дитини разом із ним, у ряді випадків є недостатньою правовою підставою для певних правових дій (наприклад, для оперативно-розшукових заходів), натомість рішення суду не викликає сумнівів у необхідності його виконання. Все вищевказане на їх переконання безсумнівно свідчить про те, що, зі сторони позивача та її представника зловживання процесуальними правами були відсутні. Крім того, зазначили, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу не співмірна зі складністю виконаної роботи, її обсягом та часом, представником відповідача, який брав участь у трьох судових засіданнях був виконаний незначний обсяг юридичної та технічної роботи, що підтверджується зокрема відсутністю відзиву на позовну заяву, і як наслідок заперечень на позовну заяву, які є ключовими письмовими процесуальними документами в роботі адвоката, що визначають обсяг виконаної роботи, підготовка до справи та представництво закінчилося на етапі першого засідання призначеного до судового розгляду у зв`язку з закриттям провадження по справі, що також свідчить про незначний обсяг та час виконаної роботи адвоката, який надає професійну правничу допомогу, тому розмір суми, яка заявлена відповідачем є необгрунтованим та неспівмірним із реальністю таких витрат, зокрема, з огляду на незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду. Просили суд відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про розподіл судових витрат по справі № 541/2137/22 шляхом стягнення з позивача ОСОБА_3 здійснених ним витрат на професійну правничу допомогу.

Представник третьої особи також у судове засідання не з`явився, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі та просили вирішити заяву на розсуд суду.

Суд, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що заява задоволенню не підлягає.

Так, судом встановлено, що в провадженні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою суду від 07 березня 2023 року за клопотанням відповідача провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини, було закрито, оскільки на даний час між сторонами відсутній спір, в розумінні ст.161 Сімейного кодексу України, щодо місця проживання їх доньки.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

При цьому, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Судом не встановлено в діях позивача необґрунтованого звернення до суду, як зловживання правом.

Згідно ст.ст. 2, 6, 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності сторін, змагальності та диспозитивності.

У відповідності до ст.ст. 13, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання правами не допускається. З огляду на принцип диспозитивності у цивільному судочинстві учасники справи розпоряджаються своїми процесуальними правами на власний розсуд.

За приписами п.п. 1, 2, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК, особи, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

В даному випадку, суд не встановлював, а відповідач не доводив фактів зловживання процесуальними правами з боку позивачки, не застосовував до неї будь-яких заходів у зв`язку зі зловживанням правами, а провадження у цивільній справі за клопотанням відповідача було закрито, оскільки на даний час між сторонами відсутній спір, в розумінні ст.161 Сімейного кодексу України, щодо місця проживання їх доньки.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, кожна особа, яка заявляє вимоги, у тому числі і щодо стягнення судових витрат, має довести як необхідність в понесенні таких витрат та їх розмір, а також і необґрунтованість дій позивача, саме з наявністю яких закон пов`язує процесуальну можливість компенсації на користь відповідача.

Тобто, звертаючись до суду із заявою про стягнення витрат на правову допомогу, відповідач ОСОБА_2 посилався на ч. 5 ст. 142 ЦПК України, проте в поданій заяві не міститься доводів і доказів необґрунтованості дій позивачки, не вказано в чому полягала необґрунтованість її дій, не долучено до заяви конкретних правових доказів, які б свідчили про зловживання нею чи її представником процесуальними правами, тому суд дійшов висновку про безпідставність вимоги щодо відшкодування понесених відповідачем витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 43, 44, 133, 141, 142, 255, 260, 354 ЦПК України, суд -

У х в а л и в :

В задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних із розглядом цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О. М. Дністрян