ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/779/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/38/22 Категорія: 302060000 Прилуцький В.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Сіренка Ю.В.

секретар Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - адвокат Терещенко Сергій Іванович;

відповідач - ОСОБА_2 ;

представник відповідача - адвокат Райнов Григорій Степанович;

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частку земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,6000 га, розташовану по АДРЕСА_1 .

Позов мотивний тим, що ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 10 лютого 1999 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , відповідно до якої за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 .

19 жовтня 2010 року ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і все те, на що вона за законом матиме право на день смерті заповіла позивачці.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Спадщину після її смерті прийняла позивачка шляхом подачі до нотаріальної контори заяви відповідного змісту і переоформила отримавши 06 листопада 2020 року свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 .

При оформленні спадщини їй стало відомо, що земельна ділянка під вказаним будинком площею 0,6000 га належала ОСОБА_4 на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 27 червня 2000 року. Крім цього, їй стало відомо, що ОСОБА_4 помер. Спадщину після його смерті прийняв відповідач ОСОБА_2 і переоформив отримавши свідоцтво про право на спадщину на спірну земельну ділянку.

Позивач вказувала, що у неї з моменту набуття права власності на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 виникло право на 1/2 частку спірної земельної ділянки.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 березня 2023 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,6000 га, кадастровий номер :01:001:0215 по АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2908 грн.

Рішення суду обґрунтоване тим, що на момент укладення мирової угоди між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (10 листопада 1999 року) ОСОБА_4 належала на праві власності і спірна земельна ділянка. Однак окрема цивільно-правова угода щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, укладена не була.

Суд вказав, що відповідно до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України право на 1/2 частку спірної земельної ділянки у позивачки ОСОБА_1 виникло з моменту набуття права власності на підставі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 березня 2023 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У апеляційній скарзі із посиланням на положення Земельного кодексу України та правові позиції Верховного Суду вказує, що на час укладання мирової угоди її сторонами не було визначено розмір земельної ділянки, що переходить у користування кожного з них. В подальшому ОСОБА_4 набув права власності на земельну ділянку площею 0,600 га для ведення підсобного господарства у визначеному законом порядку.

Зазначає, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що вказана земельна ділянка складається фактично з двох частин: 0,4480 га - це рілля, а 0,1520 га - землі під малоповерховими будівлями, що підтверджується технічною документацією на земельну ділянку і довідкою Ротмістрівською сільською радою від 30 березня 2022 року.

Вважає, що суд першої інстанції не встановив фактично необхідний ОСОБА_1 розмір земельної ділянки для обслуговування будинку і прибудинкової території.

Стверджує, що виходячи із норм статті 30 ЗК України, що була чинною на момент набуття ОСОБА_3 права власності на частину будинку, а також норми статті 377 ЦК України, вона мала право на набуття у власність земельної ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач.

Вказує, що ОСОБА_3 не ставила під сумнів право ОСОБА_4 на земельну ділянку та не оспорювала виданий на його ім`я державний акт на право власності на землю.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Заслухавши представників сторін, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із матеріалами справиухвалою Смілянського міськрайонного суду від 10 лютого 1999 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , відповідно до якої за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.6).

З копії заповіту від 19 жовтня 2010 року вбачається, що ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем Макіївської сільської ради Смілянського району Черкаської області, зареєстрований за № 62, відповідно до якого все своє майно заповіла ОСОБА_1 (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Спадщину після її смерті прийняла ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 06 листопада 2020 року. Відповідно до вказаного свідоцтва за ОСОБА_1 визнається право власності на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.7).

Згідно із витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22 вересня 2020 року власником земельної ділянки площею 0,6000 га, розташованої по АДРЕСА_1 на підставі державного акту від 27 червня 2000 року серії ЧР 13-09-24 був ОСОБА_4 (а.с.13-15).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23 грудня 2021 року власником вказаної вище земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з 09 грудня 2020 року є ОСОБА_2 (а.с.16-18).

Звертаючись із позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що визнання за відповідачем ОСОБА_2 права власності на всю земельну ділянку є порушенням норм чинного законодавства, а тому за нею, як за власницею 1/2 частини будинку, який розташований на спірній земельній ділянці, слід визнати право власності на земельну ділянку відповідно до її частки у праві власності на будинковолодіння.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав позовні вимоги обґрунтованими та доведеними.

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до положень статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно з статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

З аналізу вказаних норм вбачається, що до спадкоємця переходять усі права, що належали спадкодавцю на час смерті.

Відповідач ОСОБА_2 оформив право власності на земельну ділянку, належну спадкодавцю ОСОБА_4 та отримав свідоцтво про право на спадщину, яке є чинним на час розгляду справи.

Згідно із матеріалами справи спадкодавець ОСОБА_3 набула право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі ухвали Смілянського міськрайонного суду від 10 лютого 1999 року про затвердження мирової угоди.

Відповідно до статті 30 Земельного кодексу України 1991 року в редакції чинній на час укладення мирової угоди, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів.

Статтею 67 Земельного кодексу 1991 року визначено, що громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач.

Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара.

Розмір земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва не повинен перевищувати 0,1 гектара, будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

За статтею 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Згідно з пунктом 3.19 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17 квітня 1992 року № 44 (далі - ДБН 360-92, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до площі садибної ділянки включається площа забудови житлових будинків, господарських будівель.

У розділі «Сельбищна територія сільських поселень» ДБН 360-92 визначено вимоги до площі земельної ділянки для забудови.

У пункті 3.27 ДБН 360-92 передбачено, що основним типом житлової забудови у сільських населених пунктах є одно-, двоповерхова з присадибними ділянками і господарськими будівлями для ведення особистого підсобного господарства.

За правилами пункту 3.28 ДБН 360-92 розміри присадибних земельних ділянок у сільських населених пунктах установлюються сільською радою відповідно до чинного ЗК України. Для підвищення компактності забудови присадибна ділянка може бути розділена на дві частини: приквартирну, яку виділяють біля будинку, і ділянку для городу, яку виділяють за межами житлової зони.

Розмір частини присадибної земельної ділянки, яку виділяють біля будинку, визначається завданням на проектування за місцевими умовами з урахуванням наявності садибного фонду і демографічної структури населення. Решта присадибної ділянки виділяється за межами житлової зони.

Згідно з пунктом 3.29 ДБН 360-92 перелік і граничні розміри господарських і побутових будівель і споруд, які зводяться на присадибних ділянках, визначаються завданням на проектування.

Згідно із витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22 вересня 2020 року власником земельної ділянкидля ведення особистого селянського господарства площею 0,6000 га, розташованої по АДРЕСА_1 на підставі державного акту від 27 червня 2000 року серії ЧР 13-09-24 був ОСОБА_4 .

З наведеного слідує, що померлий ОСОБА_4 після укладення мирової угоди, затвердженої ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 10 лютого 1999 року, оформив право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, а не для будівництва та обслуговування житлового будинку.

За життя ОСОБА_3 , спадкоємицею якої є позивач, не оспорювала набуття ОСОБА_4 права власності на вказану земельну ділянку.

Відповідно до статті 120 ЗК України у редакції чинній на час оформлення права власності на 1/2 частину будинковолодіння за ОСОБА_1 , визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтею 377 ЦК України, у редакції, чинній на 06.11.2020, визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Враховуючи наведене, оскільки укладаючи мирову угоду, спрямовану на відчуження частини будинку, сторони ( ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ) не могли не розуміти, що користування будинком неможливе без використання земельної ділянки, достатньої для розміщення й обслуговування будинку, однак, не обумовили розмір земельної ділянки, яка переходить у власність ОСОБА_3 , а після укладення мирової угоди ОСОБА_4 оформив право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, та таке право власності не оспорювалось померлою ОСОБА_3 , відсутні підстави вважати, що позивач ОСОБА_1 набула право власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки.

Крім того судом першої інстанції не враховано, що цільове призначення спірної земельної ділянки визначено для ведення особистого селянського господарства, а не для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських споруд.

Також позивачем не надано доказів для встановлення розміру частини земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування частини будинку позивачки, та чи використовує відповідач відповідну земельну ділянку, яку саме її частину та для якої мети.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки, оскільки матеріали справи не містять достатніх, належних та допустимих доказів.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, у зв`язку з тим, що судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному з`ясуванні обставин справи, з порушенням норм матеріального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції - до скасування із прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі статті 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та відмовою в задоволенні позову, із позивача слід стягнути на користь відповідача судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1448,60 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 березня 2023 року скасувати та прийняти нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1448 гривень 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 14 червня 2023 року.

Судді