ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що її батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були особами похилого віку та потребували сторонньої допомоги.

Через травмування її мати проходила тривале лікування, перенесла операцію, не мала можливості вільно пересуватися. В період хвороби матері вона одноособово доглядала за нею; відповідач, який є її рідним братом, усунувся від догляду за батьками, кошти на лікування не надавав, батьків в лікарні не відвідував. Вона (позивачка) самостійно оплачувала ліки, ходунки та все необхідне для лікування, послуги таксі.

Потім захворів батько, якому 10.01.2018 року було проведено операцію, а через деякий час встановили онкологічний діагноз. Батько отримував вартісне лікування, яке знову оплачувала лише позивачка та одноособово здійснювала догляд за батьком. Відповідач знову усунувся від надання будь-якої допомоги. Під час догляду за батьком вона сама захворіла на пневмонію, але отримувати лікування у стаціонарі вона не могла, оскільки здійснювала догляд за тяжко хворим батьком.

Після смерті батька відповідач з похованням не допомагав, а через деякий час у неї виявили осередкові ураження легень, призначили хіміотерапію та їй було призначено першу групу інвалідності.

Відповідач ні якої підтримки не здійснював, висловлював погрози, вчиняв скандали та ображав її, відмовився доглядати за будинком батьків, не несе витрат на утримання будинку.

Зазначає, що внаслідок такої поведінки брата вона зазнала моральних страждань, які зумовлені погіршенням її стану здоров`я та встановлення їй інвалідності. Суму матеріальної шкоди вона оцінює у 70 000 грн, розмір моральної шкоди 130 000 грн, яку просила стягнути з відповідача.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 лютого 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 07.12.1967 року та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 20.11.1970 року (а.с.42-43).

З акту обстеження матеріально побутових умов родини № 397 від 16.10.2018 року, виданого керівником комітету мікрорайону «Лісний» м. Слов`янська, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 мешкали ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).

З листа № 01-22/184 від 17.06.2021 року КНП СМР «Міська лікарня № 1 м. Слов`янська» та виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 30, вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні № 1 з 06.03.2018 року по 16.03.2018 року з діагнозом: СА сечового міхура, Т-2НхМх, гематурія. Зазначено, що догляд за пацієнтами в стаціонарі здійснює медичний персонал закладу (а.с. 18-19).

ОСОБА_3 перебувала в травматологічному відділенні «Міської клінічної лікарні» м. Слов`янська з 18.10.2017 по 27.10.2017 року з діагнозом: чрезвертельний перелам лівого тазостегнового суглобу зі зміщенням (а.с.20). 01.11.2017 року ОСОБА_3 було здійснено ендопротезування лівого тазостегнового суглобу, що підтверджується виписним епікризом № 2337 Науково дослідного інституту травматології та ортопедії (а.с.22).

ОСОБА_1 перебуває на обліку у сімейного лікаря КЗ ЦПМСД м. Слов`янськ, неодноразово зверталась з скаргами на свій стан здоров`я (а.с.15-17). Згідно протоколу ультразвукового дослідження у ОСОБА_1 виявлені поліпи та деформація жовчного міхура (а.с.21). З 04.09.2018 року по 11.09.2018 року перебувала на стаціонарному лікуванні у «Міському онкологічному диспансері м. Краматорська» з діагнозом Са правої м/залози. Стан після комб. лікування (2006 р.). Продовження хвороби МТС в легені. Стан після 3к Пхт. Кл.Гр.2 (а.с.23-24).

ОСОБА_1 з 25.09.2006 року перебуває на обліку в КЛПУ «Міський онкологічний диспансер м. Краматорська» та регулярно отримує медичні консультації, проходить процедури з медичного обстеження стану здоров`я та стаціонарного або амбулаторного лікування, що вбачається з відповіді на запит КНП «Обласне територіальне медичне об`єднання м. Краматорськ».

Аналізом змісту копій квитанції вбачається, факт сплати ОСОБА_1 послуг з охорони будинку АДРЕСА_1 . Крім того, з вказаних квитанцій вбачається факт сплати комунальних послуг від імені ОСОБА_5 до 2018 року та імені ОСОБА_1 після 2018 року. в період з (а.с.25-28,).

Згідно довідки КП «Контора похоронного обслуговування» м. Слов`янськ 29.11.2017 року та 24.06.2018 року ОСОБА_2 здійснив поховання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно на кладовищі в районі «Рибхозу» у м. Слов`янську Донецької області. (а.с.55).

З відповіді на запит № 80АЗ/205/01-2021 від 24.11.2021 року ВП № 4 Краматорського РУП ГТУЮ в Донецькій області видно, що з заявою про смерть ОСОБА_4 на лінію «102» зверталася ОСОБА_1 (а.с.64).

ОСОБА_1 було укладено договір від 01.09.2019 року з Слов`янським МВ Маріупольського МВ Управління поліції охорони на охорону домоволодіння АДРЕСА_1 . (а.с.29, 71-72).

З заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , що вбачається з довідки державного нотаріусу першої державної нотаріальної контори м. Слов`янська.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог через їх необґрунтованість, недоведеність та безпідставність.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду 19 травня 2021 року у справі № 686/27967/19 (провадження № 61-14451св20).

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 цього Кодексу кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Однак, всупереч зазначених вимог, позивачем не надано належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ст. 202 СК України повнолітні син, дочка зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що батьки сторін з вимогою про надання допомоги не зверталися. Будь-якого судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання батьків не існує.

Крім того, всі витрати, які позивачка могла понести на утримання батьків, здійснювалися нею добровільно, а тому, такі витрати за своєю юридичною природою не можуть бути розцінені як шкода, що завдана.

Надані медичні документи про наявність у позивачки ряду захворювань та пов`язаних з ними медичних процедур не є належними доказами, оскільки вказані документи не містять жодного посилання на причинно-наслідковий зв`язок між діянням відповідача та виникнення у позивачки захворювань.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що позивачу була завдана відповідачем матеріальна та моральна шкода.

Враховуючи відсутність фактів, які б свідчили про протиправні дії з боку відповідача та фактів на підтвердження спричинення позивачу моральної та матеріальної шкоди, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відмову у задоволенні даного позову через його необґрунтованість та недоведеність.

Доводи, вказані в апеляційній скарзі про те, що суд неповно з`ясував обставини по справі, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 04 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: