ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2023 року місто Чернівці справа №727/5240/22

провадження №22-ц/822/375/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Петранюк Ю.Т.

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_4 ,

третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Шеромов Владислав Дмитрович на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 03 березня 2023 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 07 квітня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа : Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування збитків заподіяних дорожньо-транспортною пригодою, ухвалене під головуванням судді Бойко М.Є.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Посилався на те, що 29 квітня 2022 року близько о 16:46 год. в м.Чернівці по вул.Героїв Майдану, 77 відповідач ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом BMW 525, д.н.з. НОМЕР_1 , порушуючи п.8.7.3 та 8.10 ПДР України, здійснив проїзд на забороняючий (червоний) сигнал світлофора та допустив зіткнення з транспортним засобом позивача марки «Chevrolet» моделі «Volt», д.н.з. НОМЕР_2 .

Внаслідок зіткнення автомобіль позивача марки «Chevrolet» моделі «Volt», номерний знак НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.

Вказані обставини підтверджуються схемою місця ДТП, відомостями циклограми.

Згідно з висновком експертного дослідження від 14 вересня 2022 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Chevrolet» моделі «Volt», номерний знак НОМЕР_2 ., внаслідок ДТП становить 363514,36 грн.

З урахуванням збільшених позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_4 на свою користь матеріальну шкоду згідно із висновком експерта від 14 вересня 2022 року в сумі 363 514,36 грн. та понесені позивачем судові витрати по справі.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 03 березня 2023 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування збитків, заподіяних дорожньо-транспортною пригодою відмовлено повністю.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 07 квітня 2023 року заяву адвоката Поляка П.П. про ухвалення додаткового судового рішення у справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 10 000,00 (десять тисяч) гривень судових витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині заяви адвоката Поляка П.П. відмовлено.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні вимог про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат зі ОСОБА_4 .

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги на основне рішення

ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Шеромов В.Д. в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 03 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі наводить обставини й підстави для задоволення вимог, які викладені в позовній заяві та свої доводи мотивує тим, що навіть якщо припустити ту обставину, що МТСБУ мав бути співвідповідачем у справі з певною сумою позовних вимог, пред`явлених до цієї установи, у суду першої інстанції не було жодних правових підстав для відмови позивачу у позовних вимогах у повному обсязі на суму 363514,36 грн., оскільки стягнення іншої суми позову все рівно має покладатись на ОСОБА_4 як співвідповідача.

Крім цього, максимальною сумою відшкодування у цій справі, обов`язок якого належить МТСБУ становить 130 000 грн., натомість розмір збитків нанесених позивачу становить 363 514, 36 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 як потерпілий набуває право отримати 130 000 грн. від МТСБУ та 233 514, 36 грн. з ОСОБА_4 , а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 щодо стягнення коштів в розмірі 233 514, 36 грн. є правомірними, а тому підлягають задоволенню.

Апелянт вказує, що у випадку набрання законної сили рішення про відмову у позові, позивач ОСОБА_1 позбавляється права на повторне звернення з позовними вимогами до ОСОБА_4 про стягнення збитків на суму 233 514, 36 грн.

Також, посилався на те, що суд першої інстанції не врахував, що представник відповідача в судовому засіданні визнав обставини розміру збитків на суму 156 235 грн., які вказані у висновку експертизи від 10 травня 2022 року, визнав обсяги пошкодження транспортного засобу позивача та визнав винуватість ОСОБА_4 у такому пошкодженні.

Вартість завданих ОСОБА_1 збитків на час ДТП складала 156 235 грн., а на час розгляду справи згідно висновку експертного дослідження за цінами станом на 22 серпня 2022 року розмір збитків становив 363 514, 36 грн., що підтверджується висновком експертизи від 14 вересня 2022 року.

Таким чином, у додатках №5 висновку від 10 травня 2022 року та у висновку від 14 вересня 2022 року, кількісні та якісні показники, якими визначено розмір пошкоджень автомобіля є однаковими. Тобто, у двох висновках не змінився перелік деталей, які потрібно замінити чи відремонтувати, перелік та обсяг робіт, які треба провести по відновленню автомобіля, іншим є лише вартісний показник таких деталей та робіт.

Отже, розмір завданих збитків визначений саме на момент розгляду справи, який обчислений на суму - 363 514, 36 грн.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які б спростували інформацію щодо вартісних показників, що викладені у висновку експертного дослідження від 14 вересня 2022 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги на додаткове рішення

ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Шеромов В.Д. в апеляційній скарзі просить додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 07 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про стягнення витрат на правову допомогу та задоволення заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі вказав, що у матеріалах справи відсутній Договір №80/22 про надання юридичної допомоги, а Додаткова угода №1 не є договором про надання правничої допомоги, а тому не містить всіх істотних умов щодо предмету такого договору та не підтверджує тієї обставини, що ОСОБА_4 зобов`язався сплатити гонорар за надані юридичні послуги по даній цивільній справі.

Також відповідачем не надано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які відповідач очікував понести у розгляді даної справи.

Представником відповідача в судовому засіданні до закінчення розгляду справи не було заявлено, про те, що докази понесених судових витрат буде надано стороною протягом п`яти днів після винесення рішення у справі. Крім цього, представник відповідача не заявляв в судовому засіданні про те, що ним спрямовано до суду заяву відповідно до вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України, вважає, що така заява від 06 березня 2023 року надійшла до суду після винесення рішення по справі. А тому, заява адвоката Поляка П.П. підлягала залишенню без розгляду.

Крім цього, після ознайомлення 17 травня 2023 року з матеріалами адміністративної справи щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, апелянту стало відомо, що адвокат Поляк П.П. представляв інтереси ОСОБА_4 у вказаній адміністративній справі на підставі ордеру виданому по одному і тому ж Договору №80/22 від 25 травня 2022 року. Отже, дані докази підтверджують ту обставину, що АО «Поляк та партнери» також представляло інтереси ОСОБА_4 у адміністративній справі по Договору №80/22 від 25 травня 2022 року, і ця обставина підтверджує, що додаткова угода не є належним доказом, що підтверджує понесені ОСОБА_4 у цій справі витрат на правову допомогу.

Також, згідно протоколів судових засідань від 16 серпня 2022 року, 31 серпня 2022 року, 16 вересня 2022 року, 19 грудня 2022 року, 11 січня 2023 року, 27 січня 2023 року, 14 лютого 2023 року, судом вказано, що сторони в судове засідання не з`явились, однак викладені в даних протоколах судових засідань обставин не відповідають дійсності, що підтверджується листом-відповіддю ТУ ССО у Чернівецькій області.

Просив суд розподілити судові витрати між сторонами з урахуванням доводів апеляційної скарги.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиви на апеляційні скарги у визначений апеляційним судом строк до апеляційного суду не надходили.

В письмових поясненнях відповідач ОСОБА_4 , інтереси якого представляє адвокат Поляк П.П., просив апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення від 03 березня 2022 року та додаткове рішення від 07 квітня 2023 року залишити без змін.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 жовтня 2022 року провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП - закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно описової та мотивувальної частини постанови Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 жовтня 2022 року вбачається, що: «згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №335917 від 14 липня 2022 року, ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом BMW 525, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив проїзд на забороняючий (червоний) сигнал світлофора та допустив зіткнення з транспортним засобом «Chevrolet Volt», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , після чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що завдало матеріальних збитків, чим порушив вимоги пункту 8.7.3.е Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_4 у порушенні вимог ст.124 КУпАП повністю підтверджується матеріалами адміністративної справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №335917 від 14.07.2022 року, схемою місця ДТП, заявою, письмовими поясненнями, постановою серії ЕАО №5365971, а тому суд вважає, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в зв`язку з чим за скоєне він повинен нести відповідальність» (том 1 а.с.139).

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Чернівецького апеляційного суду від 22 вересня 2022 року, апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката Поляка П.П. - залишено без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Чернівців від 25 серпня 2022 року, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 КпАП України закрито у зв`язку із відсутністю події та складу даного адміністративного правопорушення - без змін. Згідно мотивувальної частини даної постанови вбачається, що дії водія ОСОБА_4 перебувають в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, оскільки всупереч вимог п.п.13.1, 10.1 ПДР України не дотримався безпечного інтервалу, тобто безпечної відстані між автомобілями та не переконався, що його маневр вліво буде безпечним для інших учасників руху, у зв`язку з чим відбулось зіткнення.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент ДТП не була застрахована.

08 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ із повідомленням про ДТП та із заявою про здійснення відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що сталася 29 квітня 2022 року за участю транспортного засобу «Chevrolet Volt», д.н.з. НОМЕР_2 під його керуванням та транспортного засобу BMW 525, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 (том 1 а.с.165, 166).

Згідно листа-відповіді №86303 від 09 листопада 2022 року Моторне (транспортне) страхове бюро України повідомило ОСОБА_1 про те, що відповідно до абзацу 4 пункту 36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо ДТП розглядається в цивільній справі, перебіг цього строку припиняється до дати коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Таким чином, у разі отримання інформації про набрання законної сили рішення у справі 727/5240/22, МТСБУ повернеться до розгляду питання про відшкодування заподіяної ОСОБА_1 шкоди (том 1 а.с.167).

Відповідно до листа-відповіді №86303 від 21 лютого 2023 року Моторне (транспортне) страхове бюро України повідомило ОСОБА_1 про те, що відповідно до абзацу 2-го пункту 8.5 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» (КТЗ), якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику про неможливість проведення дослідження. У зв`язку з цим, ТОВ «СОС Сервіс Україна» Рапортом по справі 86303 повідомило МТСБУ про неможливість виконання дослідження щодо ушкоджень вказаного автомобіля, а тому МТСБУ немає можливості надати копію розрахунку вартості матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_2 . У разі прийняття рішення МТСБУ про здійснення відшкодування, розмір регламентної виплати буде розраховано на підставі висновку експертного дослідження №ЕД-19/126-22/6238-АВ від 14 вересня 2022 року ( том 1 а.с.202).

Згідно висновку експертного дослідження №ЕД-19/126-22/6238-АВ від 14 вересня 2022 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Chevrolet Volt», д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок ДТП, яка мала місце 29 квітня 2022 року, станом на 07 вересня 2022 року могла становити 363 514,36 грн. (том 1 а.с.118-138).

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права переглядаючи основне рішення

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи оскаржуване у даній справі рішення про відмову в позові, суд першої інстанції вважав, що належним співвідповідачем в даній справі, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 не була застрахована, має бути Моторне (транспортне) страхове бюро України, оскільки позовні вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, стосуються безпосередньо прав та обов`язків останнього, а тому пред`явлений позивачем позов лише до відповідача ОСОБА_5 є передчасним.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 16 ЦК України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частинами першою та другою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально (стаття 33 Закону №1961-IV).

Страховик зобов`язаний після отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (пункт 34.1 статті 34 Закону № 1961-IV).

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, яка має містити певні відомості та визначені Законом додатки до заяви (пункт 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV).

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди ( підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону№ 1961-IV).

Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 39 Закону № 1961-IV передбачено, що моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За положеннями цієї норми МТСБУ є самоврядною організацією її засновників (членів) та гарантом відшкодування шкоди, яка має завдання щодо: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом; управління централізованими страховими резервними фондами, що створюються при МТСБУ для забезпечення виконання покладених на нього функцій; забезпечення членства України в міжнародній системі автомобільного страхування «Зелена картка» та виконання загальновизнаних зобов`язань перед уповноваженими організаціями інших країн членів цієї системи; збирання необхідної інформації про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності для узагальнення та внесення пропозицій щодо удосконалення механізму здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; співробітництво з уповноваженими організаціями інших країн у галузі страхування цивільно-правової відповідальності, координація обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників та/або водіїв транспортних засобів нерезидентів у разі в`їзду їх на територію України та власників та/або водіїв транспортних засобів резидентів у разі їх виїзду за межі України; співробітництво з органами Міністерства внутрішніх справ України та іншими органами державної влади з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; розробка зразків страхових полісів і договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що затверджуються уповноваженим органом; надання страховикам інформації щодо страхових випадків стосовно конкретних страхувальників (частина друга статті 39 цього Закону).

Згідно з пунктом а) частини першої статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування згідно із Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що «…Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.

Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31)).

Отже, з огляду на зазначене уточнення правових позицій, висловлених у пунктах 149, 150 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що обов`язковість в першу чергу відшкодувати шкоду потерпілому покладається на страховика, в даному випадку на МТСБУ.

Однак, апеляційний суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 частково підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, то в такому випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника в даному випадку на ОСОБА_4 .

Як вбачається з матеріалів справи, вина ОСОБА_4 в скоєнні ДТП встановлена і підтверджена наявними в матеріалах справи доказами та самим відповідачем даний факт не оспорюється.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент ДТП не була застрахована.

Відповідно до висновку експертного дослідження №ЕД-19/126-22/6238-АВ від 14 вересня 2022 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Chevrolet Volt», д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок ДТП, яка мала місце 29 квітня 2022 року, станом на 07 вересня 2022 року становить 363 514,36 грн. (том 1 а.с.118-138).

Станом на дату ДТП розмір страхової суми за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становив 130000,00 грн. на підставі Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09 липня 2010 року №566 (в редакції Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09 квітня 2019 року №538).

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що з відповідача на користь потерпілого ОСОБА_1 підлягає стягненню майнова шкода, завдана внаслідок ДТП в розмірі, що перевищує та не покривається регламентною виплатою МТСБУ, а саме 233 514,36 грн. (363 514,36 грн. 130 000 грн.).

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для покладення відповідальності із відшкодування майнової школи у повному обсязі на ОСОБА_4 , однак не врахував, що у випадку здійснення виплати страхового відшкодування МТСБУ, фактичний розмір спричиненої шкоди не буде повністю покритий страхованою виплатою, тому різниця має бути відшкодована безпосередньо особою, яка завдала шкоди внаслідок вчинення ДТП.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову з вищевказаних підстав.

Щодо прийняття судом заяви про збільшення позовних вимог

Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; 2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; 3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі (частини перша-третя статті 49 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 09 липня 2020 року у справі №922/404/19 зазначено, що «під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 923/1061/18, від 19 грудня 2019 року у справі № 925/185/19, від 23 січня 2020 року у справі № 925/186/19.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Згідно з частинами другою та третьою статті 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно зі статтею 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівців від 13 липня 2022 року відкрито провадження по даній справі та ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження (том 1 а.с.60).

21 листопада 2022 року позивач звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача 363 514,36 грн. матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП.

Апеляційний суд, аналізуючи викладене, приходить до висновку, що позивачем пропущено строк для звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог, однак враховуючи, що висновок експертного дослідження щодо розміру збитків, яким визначено розмір завданих збитків на суму 363 514,36 грн. складено тільки 14 вересня 2022 року у позивача не було можливості звернутися до суду раніше із такою заявою, а тому такий строк підлягав поновленню та прийняттю вказаної заяви.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа без достатніх та розумних причин не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це становитиме порушення права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

ЄСПЛ у § 34 рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, зауважив, що норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Мельник проти України від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, §§ 22,23).

Щодо порушення судом норм процесуального права

Частиною 4 статті 274 ЦПК України визначено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, зокрема, в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується.

Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 156 235,45 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівців від 13 липня 2022 року відкрито провадження по даній справі та ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження (том 1 а.с.60).

21 листопада 2022 року позивач звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача 363 514,36 грн., що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом станом на 01 січня 2022 року, у якому подано позов.

Відповідно до ч.5 ст. 274 ЦПК України суд відмовляє у розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження або постановляє ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, якщо після прийняття судом до розгляду заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову відповідна справа не може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Таким чином, у даному випадку, суду слід було постановити ухвалу про прийняття заяви про збільшення позовних вимог та перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є , зокрема, порушення норм процесуального права.

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

З урахуванням наведених вище висновків, враховуючи те, що суд першої інстанції порушив порядок розгляду справи, рішення місцевого суду підлягає обов`язковому скасуванню з ухваленням у справі нового рішення.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права переглядаючи додаткове рішення

Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Колегія суддів враховує, що оскільки апеляційний суд прийшов до висновків про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції про відмову в позові та часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , таким чином додаткове рішення підлягає скасуванню та відповідно необхідно змінити розподіл судових витрат.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 у справі № 910/12876/19).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Водночас, згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Застосування відповідних положень статті 134 ЦПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи, а також інших чинників.

Аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Отже, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ЦПК України.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.

З огляду на викладене відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 124 ГПК України, яка є тотожною за змістом частині другій статті 134 ЦПК України, містяться у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №922/676/21, від 18 січня 2022 року у справі №910/2679/21, від 21 червня 2022 року у справі №908/574/20, від 29 вересня 2022 року у справі №910/3055/20.

Як вбачається з матеріалів справи представники сторін до закінчення судових дебатів у справі зробили відповідну заяву, що докази понесених судових витрат будуть надані ними протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Вказані докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу сторонами подані у строк, встановлений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Згідно наданих доказів вбачається, що адвокат Шеромов В.Д. надавав правову допомогу позивачу ОСОБА_1 у Шевченківському районному суді м.Чернівців на підставі Договору про надання правничої допомоги від 29 квітня 2022 року, Додаткової угоди від 23 травня 2022 року (том 1 а.с.224-225, 226-227).

Відповідно до вище вказаних договорів гонорар та інші витрати адвоката є фіксованими і встановлюються в розмірі встановленому згідно переліку наданих послуг викладених в Акті №1 приймання-передачі виконаних робіт від 07 березня 2023 року.

Згідно вказаного Акту №1 від 07 березня 2023 року адвокатом надано послуги клієнту на загальну суму 72900 грн., які відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордера перераховано адвокату Шеромову В.Д. (том 1 а.с.228-229, 230).

Адвокат Поляк П.П. надавав правову допомогу відповідачу ОСОБА_4 на підставі Ордеру серії СЕ №1047046 від 08 серпня 2022 року виданого на підставі Договору №80/22 від 25 травня 2022 року (том 1 а.с.90).

Відповідно до Додаткової угоди №1 від 15 липня 2022 року та Звіту (Акту) про надані послуги від 07 березня 2023 року розмір гонорару визначений у вигляді фіксованої суми та становить 30 000 грн. (том 1 а.с.213).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із журналу судових засідань, сторони скористалися своїм процесуальним правом, звернувшись до суду із усним клопотанням про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

Аналізуючи надані сторонами докази понесених витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає, що вищезазначені документи не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначених розмірах, вказані сторонами розміри таких витрат є не доведеними, документально не обґрунтованими, завищеними та не відповідають критерію розумної необхідності таких витрат.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, представник позивача адвокат Шеромов В.Д. в межах розгляду даної справи підготував до суду: позовну заяву на трьох аркушах, клопотання про витребування та долучення доказів, заяву про збільшення позовних вимог на одному аркуші, відзив на клопотання, додаткові пояснення та приймав участь у двох судових засіданнях.

Адвокат Поляк П.П. в межах розгляду даної справи надаючи послуги відповідачу ОСОБА_4 підготував до суду: два клопотання про витребування доказів, заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, клопотання про призначення експертизи та приймав участь у двох судових засіданнях.

На підставі викладеного, надавши повну та всебічну оцінку обґрунтованості доводів апелянта, враховуючи фактичний обсяг наданих адвокатами юридичних послуг, співмірність суми витрат із складністю справи та відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, час, витрачений адвокатами на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також наявність клопотань про зменшення таких витрат, колегія суддів вважає, що заявлені позивачем ОСОБА_1 вимоги про стягнення понесених витрат на правничу допомогу підлягають зменшенню з 72900 грн. до 12800 грн., а заявлені відповідачем ОСОБА_4 вимоги про стягнення понесених витрат на правничу допомогу підлягають зменшенню з 30000 грн. до 5000 грн.

При цьому, відповідно до п.3 ч.2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені на 64%, отже 12800 грн. : 100% х 64% = 8192 грн. витрати на правову допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Витрати на правову допомогу, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача складають: 5000 грн. : 100% х 36% = 1800 грн.

Частиною десятою статті 141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, за результатом апеляційного перегляду справи в частині розподілу судових витрат, в рахунок взаємозаліку (8192 грн. 1800 грн.), з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 слід стягнути понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 6400 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції.

Враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Щодо розподілу витрат по сплаті судового збору

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 3635,14 грн. (том 1 а.с.5, 116), за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір в розмірі 5451,71 грн. (том 2 а.с.7, 19).

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , а тому судовий збір за подання позову та за подання апеляційної скарги підлягає розподілу пропорційно до задоволених вимог.

А саме, апеляційний суд в мотивувальній частині постанови прийшов до висновку про задоволення позовних вимог на суму 233 514, 36 грн., а тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за подання позову до першої інстанції складає 2335,14 грн. (233 514, 36 х 1%).

Крім того, на користь позивача підлягає стягненню пропорційно до задоволених вимог судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги в розмірі 3502,71 грн. (2335,14 х 150%).

Таким чином, загальний розмір судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 складає 5837,85 грн.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 03 березня 2023 року та додаткове рішення від 07 квітня 2023 року скасувати та постановити нове рішення.

Керуючись ст.ст. 141, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Шеромов Владислав Дмитрович задовольнити .

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 03 березня 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа : Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування збитків заподіяних дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП в розмірі 233 514, 36 гривень.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 07 квітня 2023 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Шеромов Владислав Дмитрович про стягнення витрат на правову допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 6400 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 5837,85 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 червня 2023 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.Б.Перепелюк