С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
_________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/1036/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

24 березня 2023 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

представника Відповідача-1 - адвоката Ненюка А.О..

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дрозд Наталія Володимирівна.

ІІ. Описова частина

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з цивільним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дрозд Наталія Володимирівна, про визнання недійсним договору позики від 30 березня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та. ОСОБА_2 .

Ухвалою від 19 серпня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою від 16 лютого 2022 року закрито підготовче провадження у справі.

Свої позовні вимоги Позивач мотивує наступним.

Позивач зазначає, що договір позики, що є предметом оскарження, насправді був укладений не 30 березня, а 21 жовтня 2017 року за відсутності ОСОБА_2 , що між сторонами не досягнуто всіх істотних умов договору, що даний договір було укладено під впливом помилки, внаслідок обману та без письмової згоди дружини Позивача - ОСОБА_5 .

Позивач стверджує, що кошти за договором позики йому Відповідачем - ОСОБА_2 - не передавалися і ним не отримувалися.

Від представника Відповідача-1 - адвоката Ненюка А.О. - 15.10.2020 до суду надійшов письмовий відзив, в якому представник Відповідача-1 заперечує проти позивних вимог Позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики від 30 березня 2017 року.

Відповідач-1 стверджує, що між ним та ОСОБА_1 саме 30 березня 2017 року, було укладеного договір позики грошових коштів, відповідно до п. 1 якого ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 прийняв у власність від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 2 133 000 (два мільйони сто тридцять три тисячі) гривень 00 копійок, що складає еквівалент 79 000 (сімдесят дев`ять тисяч) доларів США 00 центів за валютним обмінним курсом, встановленим на момент укладення цього Договору, та зобов`язався повернути ОСОБА_2 таку ж суму грошових коштів, а саме еквівалент 79 000 доларів США 00 центів за валютним курсом, встановленим на момент повернення грошових коштів, не пізніше ніж 01 грудня 2018 року.

Також Відповідач-1 стверджує, що сума позики, встановлена п. 1 Договору, становить саме 2 133 000 (два мільйони сто тридцять три тисячі) гривень 00 копійок, що складає еквівалент 79 000 (сімдесят дев`ять тисяч) доларів США 00 центів за валютним обмінним курсом, встановленим на момент укладення цього Договору, і вона була отримана Позивачем від Відповідача-1 до підписання даного Договору в повному обсязі. Відповідач підтвердив факт отримання грошових коштів у повній сумі зазначивши про це у п. 2 Договору.

19 березня 2020 року до суду надійшли письмові пояснення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дрозд Н.В., яка зазначила, що 20 жовтня 2017 року нею було посвідчено Договір іпотеки за реєстровим №1477, згідно з яким ОСОБА_4 , від імені якої діяв ОСОБА_3 , в забезпечення зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 за договором позики від 30.03.2017 передала в іпотеку останньому житловий будинок АДРЕСА_1 . Під час посвідчення вказаного договору нею було оглянуто договір позики від 30.03.2017, і жодних сумнівів у його достовірності в неї не виникло.

Позивач та його представник у судове засідання вчергове не з`явилися, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Враховуючи, що аналогічні клопотання подаються стороною Позивача протягом тривалого часу, суд вважає, що вони очевидно спрямовані на затягування розгляду справи, а тому вважав можливим розглянути справу у відсутність Позивача та його представника на підставі наявних матеріалів, оскільки їх неявка не перешкоджає вирішенню справи.

У судовому засіданні представник Відповідача-1 проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце її розгляду.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступне.

30 березня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у простій письмовій формі було укладено Договір позики грошових коштів.

Договір підписано Позикодавцем - ОСОБА_2 та Позичальником - ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 Договору ОСОБА_2 (позикодавець) передав у власність ОСОБА_1 (позичальнику), а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти у сумі 2 133 000 (два мільйони сто тридцять три тисячі) гривень 00 копійок, що становило еквівалент 79 000 доларів США 00 центів на момент укладення цього Договору, та зобов`язався повернути позичальнику таку ж суму грошових коштів, а саме еквівалент 79 000 (семидесяти дев`яти тисяч) доларів США 00 центів за валютним курсом, встановленим на момент повернення грошових коштів, не пізніше ніж 01 грудня 2018 року.

Пунктом 2 Договору визначено, що сума позики, встановлена п. 1 даного договору, отримана позичальником від позикодавця до підписання даного договору в повному обсязі. Позичальник підтверджує факт отримання у повному обсязі грошових коштів.

Пунктом 6 Договору визначено зобов`язання позичальника з метою забезпечення виконання своїх зобов`язань за цим договором до 20 листопада 2017 року передати позикодавцю в іпотеку будинок АДРЕСА_1 .

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що зміст договору позики суперечить нормам ЦК України, волевиявлення учасника правочину не відповідає його внутрішній волі та не є вільним, оскільки він був укладений під впливом помилки та внаслідок обману. Договір позики не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що нібито ОСОБА_2 не збирався взагалі передавати йому грошові кошти визначені договором позики і взагалі був відсутній при його укладенні. Стверджує, що кошти за договором позики не отримував.

Також, Позивач зазначає, що договір позики грошових коштів було укладено Позивачем через застосування до нього психологічного тиску з боку Відповідача.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Аналіз тексту договору позики грошових коштів від 30 березня 2017 року свідчить про те, що договір позики в повній мірі відповідає всім вимогам ЦК України, містить всі істотні умови необхідні для такого виду правочину, зокрема визначає його предмет, права та обов`язки сторін, у тому числі щодо отримання та повернення позики, спрямований на реальне настання правових наслідків та фіксує та відображає реальні події які мали місце до його укладення, зокрема і факт реальної передачі коштів від Позикодавця до Позичальника.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер, є доказом факту не лише укладення договору, а й факту передання грошової суми позичальнику. (Постанова Верховного суд судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 753/11374/15-ц).

Суд звертає увагу на те, що Позивачем не надано будь-яких доказів, які могли б підтвердити зазначені у позові твердження, про те, що волевиявлення учасника правочину не відповідає його внутрішній волі та не є вільним, оскільки він був укладений під впливом помилки та внаслідок обману, що договір позики не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що нібито ОСОБА_2 не збирався взагалі передавати йому грошові кошти визначені договором позики і взагалі був відсутній при його укладенні

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог Позивача в частині невідповідності договору позики від 30 березня 2017 року вимогам ЦК України, а твердження Позивача про неотримання коштів за договором позики недоведеними.

Також Позивачем не доведено жодним належним та допустимим доказом твердження про те, що Відповідачем-1 вчинялися якісь дії спрямовані на введення відповідача в оману, що могло потягнути за собою укладення Позивачем договору внаслідок помилки.

Також суд приходить до висновків про необґрунтованість тверджень Позивача про те, що договір позики було укладено без письмової згоди його дружини.

Відповідно до частин першої-третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Вищевказана стаття визначає правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо.

Поряд з цим для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя. До того, як позикодавець надасть кошти позичальникові (дружині або чоловікові), в останнього немає права власності на це майно, воно виникає лише після одержання грошових коштів. Таким чином, той з подружжя, хто укладає договір позики (позичає кошти), не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин. (Зазначеного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 713/285/2012 та у справі №133/3928/14-ц).

Згідно з ч.1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги i заперечення учасників справи, та інших обставив, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування, ст. 77 ЦПК Украiни.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі повно i всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог i заперечень, підтверджених доказами, які досліджені в судовому засіданні, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність i взаємний? зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 12, 76, 77, 80, 81, 83, 141, 247, 263-265, 272 ЦПК України, суд вирішив:

1.У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дрозд Наталія Володимирівна, про визнання недійсним договору позики - відмовити.

2.Судові витрати покласти на Позивача.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач-1: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Відповідач-2: ОСОБА_3 , АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;

Третя особа-1: ОСОБА_4 , АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;

Третя особа-2: ОСОБА_5 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 ;

Третя особа-3: Дрозд Наталія Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, 04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 54, офіс 12.

Суддя: