Справа № 405/1745/22
Провадження №2/405/287/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 серпня 2023 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:
головуючого-судді: Іванової Л.А.
при секретарі: Дризі Є.В.,
за участю учасників справи:
представника позивача ОСОБА_1 адвоката Усатенка В.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницький в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 405/1745/22 за позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про стягнення безпідставно набутих коштів за кредитним договором, -
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Усатенко В.Ю. (діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВА № 1026513 від 27.04.2022 року) в інтересах позивача звернувся до суду з позовом, в якому (позові) просить стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь позивача грошові кошти в розмірі 19 396,01 грн. та 217,41 доларів США.
Ухвалою суду від 08.06.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду з повідомленням (викликом) учасників справи. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки для їх подання.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Усатенко В.Ю. в судовому засіданні заявлені позивачем позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, просив позов задовольнити.
Заслухавши представника позивача, враховуючи позицію відповідача, викладену у відзиві на позов, зваживши доводи, викладені в позовній заяві, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, який регулює спірні правовідносини та відповідно є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 січня 2021 року (справа № 405/3485/19) було задоволено позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за договором про надання банківських послуг від 29.10.2012 року в розмірі 29 064 грн. 65 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12 855 грн. 71 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 6 296 грн. 13 коп., нарахованої пені за прострочене зобов`язання в розмірі 7 302,61 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в розмірі 749 грн. 98 коп., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил в розмірі 500 грн. (фіксована частина) + 5% відсотків від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій, що становить 1 360 грн. 22 коп.
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року зазначене рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 січня 2021 року скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
Крім того, зазначеним судовим рішенням суду апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 висловила однозначне бажання скористатися запропонованими Банком банківськими послугами, що слідує з підписаної нею анкети заяви від 29.10.2012. Факт отримання відповідачем коштів в АТ КБ «ПриватБанк» не заперечується ОСОБА_1 в апеляційній скарзі. На спростування розміру заборгованості за кредитним договором № б/н від 29.10.2012, відповідачем до апеляційної скарги було додано виписку по рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) в період з 29.10.2012 по 21.04.2019, з якої вбачається, що відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Крім того, з аналізу наданої відповідачем виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 29.10.2012 по 21.04.2019, вбачається, що відповідач дійсно отримала кредитні кошти в АТ КБ «Приватбанк», користувалась ними та здійснювала їх погашення.
Зокрема, за вказаний період ОСОБА_1 витрачено кошти в сумі 172 876,59 грн, а повернуто кошти в розмірі 192 272,6 грн, що, з урахуванням того, що сторонами не було погоджено умови договору, щодо сплати відсотків за користування кредитом, пені, страхових платежів, штрафів та комісії, які безпідставно стягувались Банком за вказаний період в розмірі 43 110,78 (28 622,73+7 598,49+5 137,79+791,28+960,49) грн, свідчить про відсутність заборгованості відповідача перед банком, а навпаки наявна переплата в розмірі 19 396,01 грн.
З огляду на те, що відповідачем було повністю повернуто, надані АТ КБ «ПриватБанк» кошти за кредитним договором б/н від 29.10.2012 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 29.10.2012 року в розмірі 29 064,65 грн., у зв`язку з його недоведеністю та безпідставністю. Зазначена постанова Кропивницького апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року набрала законної сили з дня її прийняття, тобто 21 жовтня 2021 року, та, крім того, ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Кропивницького апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційність у процесуальному праві - обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені судовим рішення або вироком у будь-якій іншій справі, які набрали законної сили. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових фактів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів.
Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, які набрали законної сили мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішення, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова Верховного Суду від 26 листопада 2019 року по справі № 922/643/19).
Крім того, виходячи з принципу обов`язковості судових рішень, який закріплено у ст. 18 ЦПК, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Судом також встановлено і не спростовано стороною відповідача, що переплачені ОСОБА_1 кошти на погашення заборгованості в розмірі 19 396 грн. 01 коп. за кредитним договором б/н від 29.10.2012 року АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, та, більш того, за позицією відповідача, незважаючи на судове рішення від 21 жовтня 2021 року, позивачем порушено свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, що і стало підставою для Банка проводити списання коштів з картрахунку на погашення відповідної заборгованості, з приводу чого судом встановлено наступне.
Зокрема, встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 28.03.2022 року підписала Заяву про відкриття Поточного рахунку та приєднання до Умов та Правил надання послуги «Картка для виплат».
Опис фінансової послуги: відкриття та обслуговування поточного рахунку, вид валюти: USD.
Крім того, п. 2.3 зазначеної заяви визначено, що вкладом є кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору батьківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти, відповідно до Закону.
При цьому, встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» із списаної 30.03.2022 року з рахунку позивача ОСОБА_1 суми коштів в розмірі 434,81 долар США, 05.04.2022 року було повернуто лише 6 360,00 грн., що не заперечувалося позивачем, при цьому, станом на 05.04.2022 року курс гривні до іноземної валюти (USD) за повідомленням НБУ становить 29,2549 грн. за 1 долар США, тим самим АТ КБ «ПриватБанк» повернув позивачу ОСОБА_1 217,4 доларів США (6 360,00 : 29,2549 = 217,4), відповідно, залишок безпідставно списаних і не повернутих Банком з рахунку позивача коштів становить 217,41 долар США (434,81-217,4=217,41), що за курсом НБУ станом на 05.04.2022 року становить 6360,3 грн. (217,41 х 29,2549 = 6360,3).
Суд також зауважує, що під час судового розгляду справи, судом не встановлено наявності у позивача ОСОБА_1 , будь-яких інших договірних відносин з відповідачем.
Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.
Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.
Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).
Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.
Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.
Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.
Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.
Враховуючи вищевикладене та розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, оцінивши їх (докази) в сукупності на предмет їх належності, достатності та об`єктивності, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позивачем заявлених позовних вимог та їх задоволення та стягнення з відповідача АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 19 396 грн. 01 коп., як переплату заборгованості за кредитним договором б/н від 29.10.2012 року та в розмірі 217 долар США 41 цент., як залишок безпідставно списаних АТ КБ «ПриватБанк» на погашення простроченої заборгованості по картці 51**77 за кредитним договором б/н від 29.10.2012 року.
Крім того, на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп., сплачений позивачем за квитанцією від 06.06.2023 року при пред`явлення позову до суду.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про стягнення безпідставно набутих коштів за кредитним договором, - задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова