Справа № 128/1565/23

РІШЕННЯ

Іменем України

31 серпня 2023 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Ганкіної І.А.,

при секретарі Савченко Я.С.,

без участі сторін, -

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Сенс Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 про припинення договорів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Сенс Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 про припинення договорів, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.09.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно умов якого позичальник отримав грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 192 000,00 доларів США на строк з 27.09.2007 по 26.09.2022 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 11,90% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 28.09.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвською С.М. зареєстрованого в реєстрі під № 135-з, згідно умов якого ОСОБА_2 ОСОБА_1 передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: належні їм в рівних частинах кожному житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, до складу якого входить: житловий будинок з прибудовою, позначений на плані літерою «А», цегляний 1998 року побудови, житловою плоею 119,5 кв.м., літня кухня позначена на плані літ «2/5Б» 1998 проку побудови, сарай, позначений на плані літ. «3/5Б», цегляний 1998 року побудови, погрбі, позначений на плані літ. «П/Б» бутований, 1998 року побудови, огорожа позначена на плані «№1-№5», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці площею 0,1299га, кадастровий номер :02:009:0582. 25.02.2009 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткова угода №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 29.09.2007 року, відповідно до п.1 даної угоди сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору зазначений при його укладенні, а саме 00 так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме 01. З огляду на дану додаткову угоду договір про надання споживчого кредиту №0 та 01 є одним і тим же договором. 08.12.2011 року, між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк було укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого ПАТ «Украсиббанк відступив право вимоги за кредитним договором №1, ПАТ «Дельта Банк» (вказний договір відсутній у ОСОБА_1 ). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.07.2014 року у справі №212/2-4621/11 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованость за кредитним договором, було вирішено в задоволенні позову відмовити. Вказане рішення набуло законної сили 12.07.2014 року. З мотивувальної частини рішення вбачається (ст.5 4 абз.): Згідно довідки - розрахунку заборгованості за кредитом ОСОБА_2 станом на 08.11.2011 року за кредитним договором № 000 від 27.09.2007 року в якій за період з 02.11.2007 року по 13.11.2008 року фактично сплачено за наданий кредит 13870,43 доларів США, а 25.02.2009 року відображено сплату за наданий кредит в сумі 178129,57 доларів США, тобто заборгованість в сумі 192000 доларів США за кредитним договором №000 від 27.09.2007 року погашена». Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З огляду на наведене слід прийти до висновку, що Вінницьким міським судом Вінницької області у своєму рішенні від 01.07.2014 року у справі №212/2-4621/11 було встановлено погашення заборгованості в сумі сумі 192000 доларів США за кредитним договором №000 від 27.09.2007 року. 19.12.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа Банк» було укладено догові відступлення (купівлі-продажу) майнових прав №2098/к згідно якого для АТ «Альфа Банк» було відступлено в тому числі право вимоги по кредитному договору та договору іпотеки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (вказний договір відсутній у ОСОБА_1 ). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 27.01.2023 року було прийнято рішення у справі №128/3400/20 за позовом АТ «Альфа Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким було відмовлено у задоволенні позову через відсутність боргу, так-як борг погашений. З 01.12.2022 року АТ «Альфа Банк» зміцнило своє найменування на АТ «Сенс Банк», при цьому код ЄДРПОУ та юридична адреса підприємства не змінилась. АТ «Сенс-Банк» не погодившись із рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 27.01.2023 року у справі №128/3400/23 звернулось до Вінницького апеляційного суду з апеляційною скаргою. Постановою Вінницького апеляційного суду від 19.04.2023 року було залишено без задоволення апеляційну скаргу АТ «Сенс Банк» попередня назва АТ «Альфа Банк» на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27.01.2023 року у справі №128/3400/20 , а рішення суду першої інстанції без змін. З мотивувальної частини рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27.01.2023 року вбачається, що «з копії рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.07.2014 (справа №212/2-4621/11) вбачається, що УКІБ «УкрСиббанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 1). В ході розгляду справи судом було залучено до участі у справі правонаступника позивача АКІБ «УкрСиббанк» - ПАТ «Дельта Банк». Даним рішенням суду було відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк». Рішення суду набуло законної сили 12.07.2014 (т. 1 а.с. 207-зворот 210). Вказаним рішенням суду було встановлено, що згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитом ОСОБА_2 станом на 08.11.2011 за кредитним договором №0 від 27.09.2007, в якій за період з 02.11.2007 по 13.11.2008 фактично сплачено за наданий кредит 13870,43 дол. США, а 25.02.2009 відображено сплату за наданий кредит в сумі 178129,57 дол. США, тобто заборгованість в сумі 192000,00 дол. США за кредитним договором №0 від 27.09.2007 погашена».

З огляду на наведене ОСОБА_1 вважає за необхідне звернутись із позовом до суду про визнання припинеми зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки.

Представник позивачки ОСОБА_1 в особі адвоката Шиманського В.М. надав суду заяву, згідно тексту якої вказав, що розгляд даної справи просять провести у їх відсутність. Позовні вимоги підтримують, змін та доповнень не мають.

Відповідач в особі адвоката Михніцького Г.Ю. до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся судом належним чином.

Третя особа ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, надав суду заяву, за якою позовні вимоги підтримую та не заперечує проти їх задоволення, справу просить розглянути у їх відсутність.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається, нез`явлення сторін не перешкоджає вирішенню спору, а відтак судом ухвалено проводити судове засідання у відсутність сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Врахувавши думки учасників справи, викладені у поданих до суду письмовій заяві та клопотанні, вивчивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та надавши їм правову оцінку, вважає, що позов підлягає до задоволення зі слідуючих підстав.

27.09.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно умов якого позичальник отримав грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 192 000,00 доларів США на строк з 27.09.2007 по 26.09.2022 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 11,90% річних (а.с. 5-8).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 28.09.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвською С.М. зареєстрованого в реєстрі під № 135-з, згідно умов якого ОСОБА_2 ОСОБА_1 передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: належні їм в рівних частинах кожному житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, до складу якого входить: житловий будинок з прибудовою, позначений на плані літерою «А», цегляний 1998 року побудови, житловою плоею 119,5 кв.м., літня кухня позначена на плані літ «2/5Б» 1998 проку побудови, сарай, позначений на плані літ. «3/5Б», цегляний 1998 року побудови, погрбі, позначений на плані літ. «П/Б» бутований, 1998 року побудови, огорожа позначена на плані «№1-№5», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці площею 0,1299га, кадастровий номер :02:009:0582 (а.с.9-10).

25.02.2009 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткова угода №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 29.09.2007 року, відповідно до п.1 даної угоди сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору зазначений при його укладенні, а саме 00 так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме 01 (а.с.11).

08.12.2011 року, між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк було укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого ПАТ «Украсиббанк відступив право вимоги за кредитним договором №1, ПАТ «Дельта Банк» (вказний договір відсутній у ОСОБА_1 )

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.07.2014 року у справі №212/2-4621/11 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованость за кредитним договором, було вирішено в задоволенні позову відмовити. Вказане рішення набуло законної сили 12.07.2014 року.З мотивувальної частини рішення вбачається (ст.5 4 абз.): Згідно довідки - розрахунку заборгованості за кредитом ОСОБА_2 станом на 08.11.2011 року за кредитним договором № 000 від 27.09.2007 року в якій за період з 02.11.2007 року по 13.11.2008 року фактично сплачено за наданий кредит 13870,43 доларів США, а 25.02.2009 року відображено сплату за наданий кредит в сумі 178129,57 доларів США, тобто заборгованість в сумі 192000 доларів США за кредитним договором №000 від 27.09.2007 року погашена» (а.с.12- 14).

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на наведене слід прийти до висновку, що Вінницьким міським судом Вінницької області у своєму рішенні від 01.07.2014 року у справі №212/2-4621/11 було встановлено погашення заборгованості в сумі сумі 192000 доларів США за кредитним договором №000 від 27.09.2007 року.

19.12.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа Банк» було укладено догові відступлення (купівлі-продажу) майнових прав №2098/к згідно якого для АТ «Альфа Банк» було відступлено в тому числі право вимоги по кредитному договору та договору іпотеки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (вказний договір відсутній у ОСОБА_1 ).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 27.01.2023 року було прийнято рішення у справі №128/3400/20 за позовом АТ «Альфа Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким було відмовлено у задоволенні позову через відсутність боргу, так-як борг погашений. З мотивувальної частини рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27.01.2023 року вбачається, що «з копії рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.07.2014 (справа №212/2-4621/11) вбачається, що УКІБ «УкрСиббанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 1). В ході розгляду справи судом було залучено до участі у справі правонаступника позивача АКІБ «УкрСиббанк» - ПАТ «Дельта Банк». Даним рішенням суду було відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк». Рішення суду набуло законної сили 12.07.2014 (т. 1 а.с. 207-зворот 210). Вказаним рішенням суду було встановлено, що згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитом ОСОБА_2 станом на 08.11.2011 за кредитним договором №0 від 27.09.2007, в якій за період з 02.11.2007 по 13.11.2008 фактично сплачено за наданий кредит 13870,43 дол. США, а 25.02.2009 відображено сплату за наданий кредит в сумі 178129,57 дол. США, тобто заборгованість в сумі 192000,00 дол. США за кредитним договором №0 від 27.09.2007 погашена» (а.с.15-18).

З 01.12.2022 року АТ «Альфа Банк» зміцнило своє найменування на АТ «Сенс Банк», при цьому код ЄДРПОУ та юридична адреса підприємства не змінилась.

АТ «Сенс-Банк» не погодившись із рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 27.01.2023 року у справі №128/3400/23 звернулось до Вінницького апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 19.04.2023 року було залишено без задоволення апеляційну скаргу АТ «Сенс Банк» попередня назва АТ «Альфа Банк» на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27.01.2023 року у справі №128/3400/20 , а рішення суду першої інстанції без змін (а.с.19-22).

Згідно даних реєстру ЄДРСР ухвалою ВС України від 01.08.2023 року касаційну скаргу акціонерного товариства «Сенс Банк», яка підписана представником Михніцьким Геннадієм Юльяновичем, на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27 січня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 квітня 2023 року повернуто.

Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до правової позицією викладеної в п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року N 5 де передбачено що зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях599 - 601,604 - 609 ЦК.

Крім того, Верховний суд України у своїй постанові від 06.07.2016 р. по справі №6-118цс16 вказав, що "Разом з тим статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими."

З урахуванням рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01.07.2014 року у справі №212/2-4621/11 та керуючись положеннями ст. 598 та 599 ЦК України слід дійти висновку, що зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту №0 1) укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» право вимоги якого перейшло до АТ Альфа-Банк та ОСОБА_2 припинилось.

Відповідно до ч.1 ст.593 ЦК України, право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізація предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

При цьому, статтею 575 ЦК України передбачені окремі види застав: іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Закладом є застава нерухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом у володіння третій особі. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Відповідно до ЗУ «Про іпотеку» визначено, що іпотека є засобом забезпечення зобов`язання боржника перед кредитором і нерозривно пов`язана з основним зобов`язанням.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 ЗУ «Проіпотеку» визначений вичерпний перелік підстав припинення іпотеки який має імперативний характер. Зокрема підставою припинення іпотеки є припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Враховуючи положення ст. 593, 575 ЦК України, ст. 17 ЗУ Про іпотеку а також те, що зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту №0 1) від 27.09.2007 року припинилось слід прийти до висновку про припинення договору іпотеки від 28.09.2007 року.

Аналогічна правова позиція щодо забезпечення основного зобов`язання викладена в постанові Верховного Суду України по справі № 6-2127цс15 від 15.11.2015 року.

Частиною 3 ст. 17 ЗУ Про іпотеку передбачено, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №329579850 від 19.04.2023 року (а.с.23-25) вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про заборону на нерухоме майно номер обтяження 34569194, який був зареєстрований 29.09.2007 року на підставі договору іпотеки від 28.09.2007 року, а в Державному реєстрі іпотек міститься запис про іпотеку реєстраційний номер 34569213 зареєстрований 28.09.2007 року на підставі договору купівлі-продажу права вимоги.

Так у зв`язку із припиненням зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки згідно ч.3 ст. 17 ЗУ Про іпотеку припинення іпотеки підлягає державній реєстрації та виключення відповідних записів з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 та ч. З ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав тa i обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. І

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Статтею 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою статті 16 ЦК України визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, одним із яких може бути визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Таким чином, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Отже, для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно також враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Частиною першою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Такий правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 20.06.2022 у справі №756/10472/15-ц (провадження № 61-14042св21).

У випадку преюдиційного установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиційного рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відродження у мотивувальній частині судового акта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17).

Подібні правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18), від 08 червня 2021 року у справі №662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21).

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для судових рішень важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 922/2391/16).

Преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що відображується в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивостей преюдиціальності. Також преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин.

Важливим видається те, що обставини, встановлені у першій справі, що є преюдиційною, мають належати до предмета доказування, тобто їх встановлення має бути необхідне для вирішення тієї справи. Оскільки предмет доказування спочатку визначається підставами позову, а потім обґрунтовується нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору, то питання про те, чи належав певний факт до предмета доказування, є питанням права, а не факту.

Питання факту це питання про те, чи була наявна/відсутня певна обставина, що має значення для вирішення певного спору. Фактичні обставини встановлюються через доказування. Доказування дає змогу відтворити той чи інший фрагмент дійсності в асортименті значущості для справи (предмет доказування). Юридична ж кваліфікація фактичних обставин здійснюється через співвіднесення певної обставини з певними юридичними нормами. Отже, юридичний факт - передбачена нормами права конкретна життєва обставина (дія, подія), яка є підставою для настання певних юридичних наслідків. Життєвий факт набуває ознак юридичного внаслідок юридичної кваліфікації, правозастосування. Таким чином, юридичний (правовий) факт - це той же самий життєвий факт, але в контексті наявності його правової регламентації.

Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №914/554/19 та від 28.12.2022 у справі №756/5922/19.

Враховуючи викладене суд вважає звернення позивача правомірним, відповідач переконливих заперечень на позов не подавав, доводи позивача не спростував, наявність правових підстав для відмови в позові не наведені. Таким чином, під час судового розгляду встановлено порушення прав та законних інтересів позивача, які підлягають судовому захисту.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позов є законним і обґрунтованим, та підлягає задоволенню шляхом визнання недійсним полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Керуючись ст. 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 1, 10, 77-82, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити повністю.

Визнати припиненим договір про надання споживчого кредиту № 0 01) укладений 27.09.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» право вимоги за яким перейшло до Акціонерного товариства Сенс Банк (код за ) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Визнати припиненим договір іпотеки від 28.09.2007 року, який був укладений укладений між АКІБ «Укрсиббанк» право вимоги за яким перейшло до Акціонерного товариства Сенс Банк (код за ) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвською С.М., та зареєстрований в реєстрі за № 135-з.

Стягнути з Акціонерного товариства Сенс Банк (код за ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2 147,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України. Повний текст судового рішення виготовлено 31.08.2023.

Суддя І.А. Ганкіна