ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/958/22

Провадження № 22-ц/4820/1317/23

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянувши без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 липня 2022 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 серпня 2022 року, суддя Продан Б.Г., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

В січні 2022 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми позики в розмірі 46000 грн., 4082 грн. інфляційних витрат, 1370 грн. у вигляді 3% річних.

В обґрунтування позову вказала, що 18.01.2021 року відповідач позичив у неї грошові кошти в сумі 2000 дол. США, що еквівалентно 56000 грн. та зобов`язався повернути їх в строк до 10.02.2021 року, що підтверджується письмовою розпискою.

Однак у визначений у розписці строк відповідач усієї суми боргу не повернув, сплативши лише 10000 грн., решту боргу повертати відмовився.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.07.2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі 46000 грн., 4082 грн. інфляційних втрат, 1370 грн. 3% річних та судовий збір в розмірі 908 грн.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що оскільки позичальник взяті на себе зобов`язання по поверненню боргу не виконав, тому з нього на користь позивача підлягає стягненню сума боргу, з урахуванням 3% річних за прострочення повернення позики та інфляційні втрати, відповідно до розрахунку, який міститься в матеріалах справи.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09.08.2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5250 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів скарги зазначив, що суд першої інстанції не вислухав його доводів, не врахував його неможливість з`явитися до суду у зв`язку із службою в штабі громадського спротиву Хмельницької міської територіальної громади, розглянувши справу без урахування усіх доказів.

Судом не досліджено правової природи наданої ним письмової розписки та не враховано, що ця розписка підтверджує зобов`язання із відшкодування збитку у зв`язку із пошкодженням належного позивачу автомобіля.

В той же час, ним було повністю проведено відновлювальний ремонт транспортного засобу ОСОБА_2 на загальну суму 70950 грн., що перевищує зазначений у розписці розмір боргу.

Учасники справи в судове засідання не викликалися в силу ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 18.01.2021 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 розписку про те, що він позичив у останньої грошові кошти в розмірі 2000 дол. США, що становить 56000 грн., для повного ремонту автомобіля «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 . Зобов`язався повернути суму боргу в строк до 10.02.2021 року.

19.08.2021 року ОСОБА_1 повернув ОСОБА_2 частину боргу в розмірі 10000 грн., про що свідчить його запис на зворотній стороні розписки.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13, від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14, від 13.12.2017 року у справі №6-996цс17, правомірність яких підтверджена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18).

Правильно встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини, які випливають із договору позики, а відповідач, отримавши в борг від позивача 2000 дол. США, що еквівалентно 56000 грн., повністю не повернув його у визначений у розписці строк.

Посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що він повернув борг шляхом оплати відновлювального ремонту автомобіля ОСОБА_2 , висновків суду не спростовують, оскільки саме на відновлювальний ремонт автомобіля позивача відповідач отримав грошові кошти в борг, який повністю не повернув.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 6 ст. 367 ЦПК України).

Колегія суддів не приймає до уваги долучені до апеляційної скарги докази щодо оформлення дорожньої транспортної пригоди та проведеного ремонту, оскільки ОСОБА_1 відповідні докази до суду першої інстанції не надав, у заявах не обґрунтовував своїх заперечень на позов з посиланням на ці обставину, доказів на підтвердження об`єктивної неможливості надати цей документ до суду першої інстанції не зазначив.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що апелянт неодноразово викликався в судові засідання суду першої інстанції, однак, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи судом, жодного разу в судове засідання не з`явився, звертаючись до суду із письмовими заявами про відкладення розгляду справи.

Додаткове рішення суду, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 5250 грн. витрат на професійну правничу допомогу не підлягає зміні або скасуванню, оскільки стягнення цих витрат у визначеній судом першої інстанції сумі відповідає як фактичним обставинам справи, так і вимогам процесуального закону (п. 3 ч. 1 ст. 270, ч. 1 ст. 133, ч.ч. 1, 3 ст. 134, ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Так, відповідно до п. 1.2. договору про надання правової допомоги від 28.12.2021 року, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Порозовим Д.В., (далі-Договір), останній зобов`язався надавати правову допомогу клієнту, втому числі представляти його інтереси в суді.

Згідно з п. 3.1. Договору та п. 1 додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 28.12.201 року, розмір гонорару адвоката за надані послуги визначений сторонами в сумі 5250 грн.

Відповідно до акту наданих послуг (виконаних робіт) від 21.07.2022 року, адвокат надав замовнику послуги з правової допомоги, вартість яких складає 5250 грн.

Як вбачається зі змісту квитанції від 22.07.2022 року, ОСОБА_2 сплатила адвокату Порозову Д.В. 5250 грн. за послуги з правової допомоги.

В той же час, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 не навів обґрунтування щодо неспівмірності розміру заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу, вказавши лише на незаконність їх стягнення судом першої інстанції.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги слід визнати необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 липня 2022 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Р.С.Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова