Житомирський апеляційний суд
Справа №296/5424/23 Головуючий у 1-й інст. Петровська М.В.
Категорія 44 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Галацевич О.М.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №296/5424/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Петровської М.В. в м. Житомир,

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути на свою користь з Державного бюджету України 180 000 грн компенсації моральної шкоди та 34 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову зазначає, що 03 листопада 2022 року поліцейським СРПП Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області лейтенантом поліції Ходаківським М.В. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №077707 про те, що 03.11.2022 о 14 годині 20 хвилин, по вул. Київській, 27 в селі Ушомир, Коростенського району, Житомирської області, вона керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Вказує, що огляд на стан сп`яніння проведено приладом Драгер 6820 №2621, результат огляду - 0,24% проміле. Зазначає, що 20 січня 2023 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області розглянув справу №279/5481/22 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та постановив закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Стверджує, що зазначена постанова набула законної сили 31.01.2023. Вважає, що безпідставним та незаконним притягненням до адміністративної відповідальності їй було завдано значну моральну шкоду, яку вона оцінює в 180 000 грн., а саме: справа розглядалась 2 місяці 17 днів, протягом яких вона витрачала кошти на послуги адвоката; щодо неї мала місце протиправна поведінка правоохоронних органів, внаслідок якої вона зазнала душевних страждань; її нормальні життєві зв`язки, ділову репутацію та авторитет було порушено, а честь і гідність принижено. Враховуючи викладене просила задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 03 серпня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2 500,00 грн.

Не погоджуючись із рішеннями суду першої інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 серпня 2023 року, збільшивши розмір компенсації моральної шкоди до 180 000 грн та витрат на професійну правничу допомогу до 34 000 грн.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував при визначенні розміру моральної шкоди, заподіяної позивачу, що складання відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130КУпАП відповідає за наслідками порушення кримінального провадження відносно позивача за наслідками штрафних санкцій за ст.130 КУпАП. Вказує, що строк перебування позивача під судом становить 2 місяці 17 днів, з 03 листопада 2022 року по 31 січня 2023 року, тому мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди визначається не менше, як 2,5 мінімальні заробітні плати, тобто 16 750,00 грн. Зазначає, що судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди не враховано незаконні дії працівника поліції, який склав протокол відносно позивача про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП. Стверджує, що приймаючи рішення щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн., суд першої інстанції не врахував ступінь складності справи та обсяг роботи, виконаної представником. Зазначає, що суд першої інстанції не мав права на власний розсуд зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Враховуючи вищевикладене просить рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 серпня 2023 року змінити та збільшити розмір відшкодування моральної шкоди до 180 000 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 34 000 грн.

29 серпня 2023 року на адресу суду надійшов відзив ГУ Національної поліції в Житомирській області, у якому просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 серпня 2023 року залишити без задоволення. Зазначає, що будь-яких доказів, окрім постанови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 січня 2023 року на підтвердження факту завдання позивачу моральних та фізичних страждань, які би відповідали вимогам щодо стягнення моральної шкоди, матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди. Вказує, що ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння їй моральної шкоди діями працівників поліції, а також причинно наслідковий зв`язок між діями працівників поліції та завданою моральною шкодою як це передбачено приписами ст. 1173 ЦК України. Зазначає, що судом першої інстанції належним чином оцінено, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу у справі. Вказує, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу в справі про адміністративне правопорушення №279/5481/22 не є шкодою чи збитками в розумінні вимог ст. 22, 1166, 1173-1175 ЦК України, оскільки є судовими витратами. Зазначає, що представник позивача був ознайомлений з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а тому він не потребував додатково їх вивчення.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч.1 ст.369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 03 листопада 2022 року поліцейським СРПП Коростенського РУП лейтенантом поліції Ходаківським М.В. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №077707, відповідно до змісту якого, 03.11.2022 о 14 год 20 хв в с. Ушомир, по вул. Київській, 27, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом CHRYSLER PT CRUISER, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився приладом «Драгер» №2621 - 0,24 % проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 січня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення №279/5481/22, провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП. Вказана постанова набрала чинності 31.01.2023.

Вважаючи, що поліцейським Головного управління Національної поліції в Житомирській області допущено протиправні та незаконні дії, що пов`язано із складенням протоколу про адміністративне правопорушення та розглядом справи про притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 звернулась до суду із вимогою про відшкодування моральної шкоди.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що винесена Коростенським міськрайонним судом Житомирської області постанова від 20 січня 2023 року, яка набрала законної сили, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» вказує на протиправність складеного поліцейським СРПП Коростенського РУП лейтенантом поліції Ходаківським М.В. протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №077707 від 03.11.2022, що є підставою для відшкодування позивачці моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність (недоведеність) складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складено незаконно, та відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини посадових осіб, якими її було завдано.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 5 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», виходячи із загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року по справі №454/1213/16-ц.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дії поліцейського СРПП Коростенського РУП лейтенанта поліції Ходаківського М.В. щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №077707 від 03.11.2022, який визнано незаконним із закриттям справи про адміністративне правопорушення за відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 січня 2023 року, є підставою для відшкодування позивачці моральної шкоди і проводиться за рахунок коштів державного бюджету.

На думку колегії суддів, визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 3 000 гривень, який підлягає стягненню на користь позивача, є обґрунтованим, виваженим і справедливим та відповідає характеру немайнових втрат позивача.

Стягнення моральної шкоди у більшому розмір позивачем на виконання положень ст. ст. 76-79 ЦПК України не підтверджено належними та достатніми доказами.

Доводи апеляційної скарги про не врахування судом першої інстанції при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу ступеня складності справи та обсягу роботи, виконаної адвокатом та зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги є необґрунтованими з наступних підстав.

Встановлено, що професійна правнича допомога ОСОБА_1 надавалася адвокатом Бородіним Д.В. на підставі договору про надання правничої допомоги від 21.11.2021.

Згідно п.п.1.1 п.1 договору, адвокат Бородін Д.В. зобов`язується за завданням клієнта ОСОБА_1 надати правничу допомогу, а клієнт зобов`язується оплатити надану правничу допомогу та фактичні витрати адвоката, необхідні для виконання цього договору.

Відповідно до положень п.2 договору: оплата за цим договором (розмір, строки, порядок) визначається і здійснюється відповідно до протоколу погодження гонорару по кожній окремій судовій справі, який є невід`ємною частиною цього договору (п.п.2.1 п.2 договору); до гонорару адвоката не входять витрати зі сплати судового збору, проведення експертиз та досліджень, а також витрати адвоката на прибуття у судове засідання, в тому числі власним транспортом (п.п.2.2 п.2 договору).

Згідно змісту протоколу погодження договірної ціни гонорару адвоката від 07 червня 2023 року, розмір гонорару адвоката за надання клієнту професійної правничої допомоги по справі за позовом клієнта до Головного управління Національної поліції в Житомирській області та Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди заподіяної внаслідок закриття справи про адміністративне правопорушення №279/5481/22 є фіксованим та складає 34 000 грн., які підлягають сплаті клієнтом на користь адвоката на протязі 5 днів з дня набуття рішенням по справі законної сили.

Разом з тим, Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 також дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19.

За результатами розгляду апеляційної скарги та дослідження наявних в матеріалах справи доказів колегія суддів встановила, що справа не складна і не потребує багато часу на побудову правової позиції професіоналом в галузі права.

Таким чином враховуючи предмет та складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг, зазначених в протоколі погодження гонорару від 07.06.2023, а також засад розумності, справедливості та співмірності, колегія суддів погоджується із розміром стягнутих судом першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді