Провадження №2/389/255/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2023 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Богданової О.Е.,

за участю: секретаря судового засідання Баланюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Знам`янка Кіровоградської області, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідно до укладеного договору №КGXRRX10011093 від 18.09.2007 ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4137,60 грн. на 24 місяця строком з 18.09.2007 по 18.09.2009 включно, з умовами сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 49,65 грн. та єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 689,60 грн.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) складає між нею та банком договір, про що свідчить її підпис у заяві. Проте, всупереч вимогам договору, відповідач не виконує належним чином свої зобов`язання та у зв`язку з чим станом на 12.05.2022 загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 64917,65 грн., з яких: 2273,97 грн. заборгованість за кредитом; 32270,42 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 892,06 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 29481,20 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Але, враховуючи право кредитора на свій розсуд вимагати від боржника будь-якої частини заборгованості, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму заборгованості у розмірі 35573,11 грн., яка складається з наступного: 2273,97 грн. заборгованість за кредитом; 32270,42 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 892,06 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 136,66 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та просить застосувати строк позовної заявності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №КGXRRX10011093 від 18.09.2007 ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4137,60 грн. на 24 місяця строком з 18.09.2007 по 18.09.2009 включно, з умовами сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 49,65 грн. та єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 689,60 грн. Періодом сплати вважається період з "20" по "25" число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 244,74 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсоткам, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами.

Відповідно до Заяви позичальника та Умов, кредит надається в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки.

Згідно п.4.2 Умов, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 8,5% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) складає між нею та банком договір, про що свідчить її підпис у заяві (а.п.7-11).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 12.05.2022, відповідач має загальну заборгованість в сумі 64917,65 грн. Оскільки кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 35573,11 грн., яка складається із: 2273,97 грн. заборгованість за кредитом; 32270,42 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 892,06 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 136,66 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 4137,60 грн., протягом дії кредитного договору і після строку його закінчення жодного разу не здійснювала внесення коштів для погашення кредитної заборгованості (а.п.4-6).

Стаття 1054 ЦК України передбачає, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У відповідності до вимог ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтями 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом у червні 2022 року, АТ КБ "Приватбанк" просить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 35573,11 грн., а на обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов за кредитним договором виникла вказана заборгованість.

У свою чергу, відповідач звернулася до суду із письмовою заявою про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

За змістом ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ст.252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Стаття 267 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому, відмовити у позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Крім того, відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Стаття 257 Цивільного кодексу України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Згідно пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України.

Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

У матеріалах справи відсутні будь-які докази укладання між сторонами договору про збільшення позовної давності або переривання строку позовної давності.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в Постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

За кредитною угодою перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК України). Вказана правова позиція Верховного Суду України викладена у Постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-95цс14, у Постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

У відповідності до наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором № КGXRRX10011093 від 18.09.2007 , остання допустила заборгованість за тілом кредиту. В той же час кінцевий строк повного погашення кредиту встановлений у договорі по 18 вересня 2009 року включно.

Зважаючи на вище викладене слід дійти висновку про те, що строк позовної давності у даному випадку сплив, оскільки позивач звернувся із вказаним позовом до суду 03 червня 2022 року.

Представник позивача, будучи впевненим, що кредитний договір є чиним, продовжує свою дію і порушення зобов`язання відповідачем триває, звернувся до суду, оскільки вважає, що строк давності не сплинув.

Однак, суд вважає таке твердження позивача безпідставним, оскільки у кредитному договорі № КGXRRX10011093 від 18.09.2007 був чітко визначений строк для повного погашення кредиту - по 18 вересня 2009 року включно.

Враховуючи, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності до даних правовідносин та з часу визначеного для повного погашення кредиту до моменту звернення позивача до суду пройшло більше тринадцяти років, то у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитом слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Згідно ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Оскільки позовна давність до основної вимоги про стягнення заборгованості за кредитом спливла, тому позовна давність спливла і до додаткових вимог про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом, відсоткам за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором і у задоволенні позовних вимог про стягнення вказаної заборгованості суд також відмовляє.

Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року за № 444/9519/12, яка є обов`язковою для виконання судами України.

Враховуючи, що відповідачем подано до суду письмову заяву про застосування строку позовної давності, та враховуючи, що представник позивача не надав суду жодного доказу поважності причин пропуску строку позовної давності, то у суду немає підстав для поновлення строку позовної давності, і відповідно, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" у повному обсязі з підстав пропуску строків позовної давності.

Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.2,4,12,13,81,89,141, 223, 259, 263-265, 274, 354 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимогу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Судові витрати залишити по фактично понесеними позивачем.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду в тридцятиденний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області О.Е. Богданова