Дата документу 23.08.2023 Справа № 336/2055/22
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний №336/2055/22 Головуючий у 1-й інстанції: Савеленко О.А.
Провадження №22-ц/807/1757/23 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

23 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Подліянової Г.С.,

суддів: Гончар М.С.,

Маловічко С.В.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн та витрати на лікування у розмірі 1 250,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 165 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Запорізького апеляційного суду із апеляційною скаргою, яка містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення та клопотання про звільнення чи відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення було ухвалено без його участі, копію якого отримано скаржником в суді першої інстанції за його заявою 29 червня 2023 року. При цьому зауважує, що будь-яку кореспонденцію направлену судом першої інстанції не отримував, зокрема судові повістки про виклик його до суду та відповідні судові рішення, тому не знав про судовий розгляд даної справи в суді першої інстанції, у зв`язку з чим просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки він пропущений з поважних причин.

Клопотання про звільнення чи відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги обґрунтоване тим, що скаржник має скрутне матеріальне становище, оскільки його заробітна плата за червень 2022 червень 2023 рік становить 73 255 грн, приблизно 5 635 грн на місяць, інших доходів немає, на день подання апеляційної скарги не перебуває на обліку внутрішньо переміщеної особи. Також зазначає, що орендує квартиру, сплачує комунальні послуги та сплативши судовий збір буде позбавлений можливості купувати продукти харчування та ліки, у зв`язку з чим на підставі ст. 8 Закону України «Про судовий збір» просить звільнити його від сплати судового збору. У випадку відмови від звільнення від сплати судового збору просить розглянути питання щодо відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 31 липня 2023 року матеріали справи витребувані з Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

02 серпня 2023 року вищевитребувана справа надійшла до суду апеляційної інстанції.

Проте, Запорізьким апеляційним судом встановлено, що апелянтом при подачі вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі було пропущено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та не сплачено судовий збір у розмірі2351,49 грн.

У зв`язку з чим, ухвалою Запорізького апеляційного суду від 04 серпня 2023 року причини пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 вказані останнім визнані необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам справи, тому апеляційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків, а саме для зазначення скаржником поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення з наданням доказів їх поважності, та для сплати судового збору у розмірі 2351,49 грн. Також, роз`яснено, що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений п`ятиденний строк будуть застосовані наслідки, передбачені ч. 3 ст. 185, ст. 357 ЦПК України (а.с.145-157).

Вказану ухвалу в електронному вигляді було надіслано ОСОБА_1 на адресу зазначену ним в апеляційній скарзі, а саме: АДРЕСА_1 (а.с.158).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення із трекінг номером 06 900 106371 35, яке повернулося до суду апеляційної інстанції 17 серпня 2023 року, ОСОБА_1 отримав копію ухвали Запорізького апеляційного суду від 04 серпня 2023 року про залишення апеляційної скарги без руху 14серпня 2023 року (а.с.159), що свідчить про обізнаність ОСОБА_1 про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків.

Отже, суд виконав передбачений ст. 185 ЦПК України обов`язок щодо повідомлення ОСОБА_1 апелянта про залишення його апеляційної скарги без руху та надання строку для усунення недоліків.

18 серпня 2023 року до Запорізького апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків, разом з оригіналом квитанції № від 17 серпня 2023 року про сплату судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі у розмірі 2351,49 грн та копією Договору найму житлового приміщення від 28 листопада 2022 року.

В заяві про усунення недоліків ОСОБА_4 заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, в якому останнім повторно зазначено, що повний текст оскаржуваного судового рішення ухвалено 07 грудня 2022 року без його участі, яке отримав лише 29 червня 2023 року в приміщенні суду першої інстанції за його заявою. При цьому зазначив, що засобами поштового зв`язку він не отримував оскаржуване рішення суду, оскільки через напружену ситуацію в м. Запоріжжі, він був змушений в кінці листопада 2022 року зі своєю донькою ОСОБА_4 виїхати до м. Дніпро, де знаходився до кінця червня 2023 року, що підтверджується наданим ним до клопотання договором найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . Вважає, що строк на апеляційне оскарження судового рішення пропущено з поважних причин, тому має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження та просить його поновити.

Згідно ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини пропуску поважними.

Матеріалами справи встановлено, що 07 грудня 2022 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя ухвалено заочне рішення суду у цій справі без участі сторін, що також підтверджується довідкою секретаря судового засідання від 07 грудня 2022 року (а.с.104-109).

Таким чином, враховуючи дату складання оскаржуваного рішення (07 грудня 2022 року), відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України, останнім днем строку для подання ОСОБА_1 апеляційної скарги на рішення суду було 06 січня 2023 року (робочий день, п`ятниця).

ОСОБА_1 пропустив строк на апеляційне оскарження рішення суду та звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення цього строку.

Як вбачається із супровідного листа, 07 грудня 2022 року судом першої інстанції направлено копію оскаржуваного судового рішення ОСОБА_1 за адресою його проживання зазначену ним в позовній заяві, а саме: АДРЕСА_3 (а.с.110).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за трекінг номером 69071 102975 5, ОСОБА_1 отримав оскаржуване судове рішення - 31 січня 2023 року, про що свідчить підпис в зворотному рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення з позначкою «рішення №336/2055/22 пр.2/3035/22», в графі «доставлено/вручено» міститься дата «31.01.23», а також в графі «особисто» зазначено « ОСОБА_5 » та стоїть підпис, яке повернулося до суду першої інстанції (а.с.111).

Апеляційну скаргу подано апелянтом безпосередньо до Запорізького апеляційного суду 28 липня 2023 року.

Враховуючи, що копію повного тексту оскаржуваного рішення суду у цій справі ОСОБА_1 отримано 31 січня 2023 року, тому останній тридцятий день на оскарження припадає на робочий день 02 березня 2023 року (четвер).

Отже, апеляційну скаргу апелянтами подано з пропуском строку, що встановлений ч. 2 ст. 354 ЦПК України.

Посилання ОСОБА_1 про те, що він не був повідомлений про розгляд справи та не отримував жодного судового документу не заслуговують на увагу та спростовується матеріалами справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (пункт третій частина шоста статті 272 ЦПК України).

Відповідно до супровідного листа, 07 грудня 2022 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя направлено поштою оскаржуване судове рішення на фактичну адресу проживання ОСОБА_1 зазначену ним в позовній заяві, а саме: АДРЕСА_3 (а.с.2, 24).

Водночас, в позовній заяві також зазначена адреса місця реєстрації ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_4 (а.с.2).

Шевченківським районним судом м. Запоріжжя судова кореспонденція на адресу місця реєстрації ОСОБА_1 не направлялась, оскільки м. Донецьк є тимчасово окупованою територією, тому доставити туди кореспонденцію є неможливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Отже, процесуальне законодавство передбачає, що у випадку коли під час розгляду справи учасник змінить своє місце проживання, місце перебування або місцезнаходження, він зобов`язаний повідомити про це суд, який розглядає його справу.

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 січня 2023 року по справі № 9901/278/21.

Слід також враховувати правову позицію Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Пономарьов проти України», згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

ОСОБА_1 до клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення додано Договір найму житлового приміщення від 28 листопада 2022 року, за умовами якого ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_4 орендував у ОСОБА_6 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , строком на сім місяців.

Проте, в порушення вимог ч. 1 ст. 131 ЦПК України, ОСОБА_1 не повідомив суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) під час провадження справи.

Отже, до суду від позивача, представника позивача не надходили повідомлення про зміну адреси місця проживання (перебування, знаходження), не надходили й заяви про поважність причин, з яких він не міг з`явитися в судові засідання, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслано.

Навпроти, як вбачається з матеріалів справи, інтереси ОСОБА_1 в суді першої інстанції представляв адвокат Желтобрюхов В.В. на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1093669 від 25 липня 2022 року, виданого на підставі Договору про надання правової допомоги/доручення (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги № 93/2022 від 25 липня 2022 року (а.с.72).

Адвокатом Желтобрюховим В.В. 21 жовтня 2022 року та 07 грудня 2022 року через підсистему «Електронний суд було подано відповідні Заяви про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують (а.с. 90-91, 100-101).

Також, адвокатом 26 вересня 2022 року було подано заяву про проведення судового засідання 26 вересня 2022 року без участі позивача та його представника, на позовних вимогах наполягають.

Крім того, оскільки адвокат Желтобрюхов В.В. зареєстрований в підсистемі «Електронний суд», то останній мав можливість відстежувати процесуальні дії, що відбувалися під час розгляду даної справи та повідомляти про ОСОБА_1 ..

Доказів про те, що ОСОБА_1 відмовився від послуг представника адвоката Желтобрюховим В.В. матеріали справи не містять. Так само, як і заяв про відкладення слухання справи матеріали справи не містять.

Отже, матеріали справи містять докази про направлення судом першої інстанції копії оскаржуваного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2022 року на адресу ОСОБА_1 , зазначену ним у позовній заяві, а саме: АДРЕСА_3 та про його отримання останнім (а.с.62, 79-80), про що свідчить зворотне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за трекінг номером 69071 102975 5 з позначкою «рішення №336/2055/22 пр.2/3035/22» де в графі «доставлено/вручено» міститься дата «31.01.23», а також в графі «особисто» зазначено « ОСОБА_5 » та стоїть підпис (а.с.111).

Належних та допустимих доказів на спростування того, що ОСОБА_1 не отримав оскаржуване судове рішення 31 січня 2023 року за адресою його проживання, а саме: АДРЕСА_3 та, що в зворотному рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення за трекінг номером 69071 102975 5 міститься не його підпис ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції не надав.

З огляду на зазначене, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 отримав копію судового рішення 31 січня 2023 року

Таким чином, колегія приходить до висновку, що апеляційну скаргу подано апелянтом із пропуском строку, встановленого ч.2 ст.354 ЦПК України (понад шість місяців), на її подачу з дня отримання повного тексту оскаржуваного рішення 31 січня 2023 року (рекомендоване поштове повідомлення про вручення судового рішення), який припадає на робочий день 02 березня 2023 року (четвер).

Відповідно до положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, згідно з якою кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Статтею 43 ЦПК України встановлені права та обов`язки учасників справи. Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»).

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом із тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

Із практики ЄСПЛ випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження остаточного судового рішення є порушенням принципу resjudicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці ЄСПЛ.

Так, у параграфі 41 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені ЄСПЛ у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановлені державами-членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

Особа, яка заявляє клопотання про поновлення встановленого законом процесуального строку, повинна надати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Всупереч викладеному, апелянтом не надано жодного належного доказу на підтвердження викладених ним у клопотанні доводів, щодо отримання рішення суду лише 29 червня 2023 року.

Також, не надано доказів на спростування того, що у зворотному рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення із трекінг номером 69071 102975 5 з позначкою «рішення №336/2055/22 пр.2/3035/22», направленого разом з оскаржуваним рішенням суду на фактичну адресу місця проживання ОСОБА_1 , зазначену ним у позовній заяві в графі «доставлено/вручено» стоїть дата «31.01.23», в графі «особисто» зазначено « ОСОБА_5 » стоїть не його підпис, а іншої особи.

Заявником не надано доказів на підтвердження того, що судом першої інстанції було порушено порядок вручення копії судового рішення, передбачений статтею 272 ЦПК України.

Доводи заяви про отримання рішення суду лише 29 червня 2023 року з якого і відраховується строк на його оскарження, а також проживання ОСОБА_1 з кінця листопада 2022 року до кінця червня 2023 року у м. Дніпро, що на його думку є поважними причинами для поновлення процесуального строку для оскарження судового рішення не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини спростовуються матеріалами справи та не є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Також, доводи заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження не містять відомостей про обставини, які б свідчили про об`єктивні перешкоди на оскарження вказаного рішення суду в визначений законом строк, що може свідчити про можливе неналежне користування стороною позивача своїми процесуальними правами.

За таких обставин, вказані в заяві підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2022 року, слід визнати неповажними, оскільки в ній не зазначено інших поважних причин його пропуску та не надано доказів їх поважності.

Отже, вказані ОСОБА_1 причини пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду не свідчать про наявність об`єктивно непереборних обставин чи істотних перешкод для звернення з апеляційною скаргою в передбачені законом строки, тому є необґрунтованими та суперечать матеріалам цієї справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження у цій справі слід відмовити, а також слід відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2022 року у цій справі.

Керуючись ч. 6 ст. 357, п. 4 ч. 1 ст. 358, п. 13 ч. 2 ст. 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2022 року про поновлення строку на апеляційне оскарження у цій справі відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2022 року у цій справі відмовити.

Справу №336/2055/20 повернути до суду першої інстанції.

Копії ухвали надіслати учасникам справи в порядку, визначеному ч. 8 ст. 357 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя Подліянова Г.С. Суддя Гончар М.С. Суддя Маловічко С.В.