Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1238/22

номер провадження 2/695/306/23

28 березня 2023 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Степченка М.Ю.

за участю секретаря с/з Варданян Л.А.

розглянувши в підготовчому засіданні в місті Золотоноша в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - виконавчий комітет Новодмитрівської сільської ради, про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Одруження виявилося невдалим, тому позивачкою подана до суду заява про розірвання шлюбу, також заява про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини та позовна заява про стягнення аліментів на утримання дружини. Після припинення сімейних відносин дитина залишилася проживати з матір`ю, яка займається її вихованням. Позивач зазначила, що відповідач останнім часом мало приймає участі у вихованні дитини, мало спілкується з нею.

Позивачка й надалі бажає, щоб дитина проживала з нею, тому звернулася з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 22.06.2022 року провадження по справі відкрито та ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

У підготовче засідання позивач та її представник не з`явилися. Представник позивача - адвокат Сизько Д.Б. скерував до суду заяву, в якій розгляд справи просив проводити без його участі, на задоволенні позову наполягав.

Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, але надав 13.03.2023 р. суду заяву, в якій розгляд справи просив проводити без його участі, зазначивши, що позовні вимоги визнає та не заперечує, щоб дочка ОСОБА_3 проживала з матір`ю.

Представник третьої особи - виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради в підготовче судове засідання не з`явився, але скерував до суду заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.ч.2, 8, 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч.1 ст. 18, ч.1ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У ч.1ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

За приписами ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Положеннями частини 1 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі, що стверджено копією свідоцтва серії НОМЕР_1 від 20.11.2020 р.

Будь-яких доказів того, що шлюб розірвано ні стороною позивача, ні стороною відповідача суду не надано.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 являються батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії довідки виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради від 02.06.2022 №182 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та малолітня ОСОБА_3 зареєстровані в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , власниками якого являються ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ..

З акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 02.02.2023 р. встановлено, що дитина ОСОБА_3 , 2021 р.н. проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з матір`ю - ОСОБА_1 , бабусею матері - ОСОБА_5 , батьком матері - ОСОБА_6 . Прибуток сім`ї складається із заробітної плати членів родини та пенсії. У будинку створені всі умови, необхідні для нормального розвитку та виховання дитини.

Положеннями ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 02.03.2023 р. комісія із захисту прав дітей вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене, виходячи з інтересів дитини, враховуючи при цьому її малолітній вік (близько 2 років), а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, враховуючи проживання малолітньої дитини з матір`ю, добросовісне виконання нею батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, згоду батька на проживання малолітньої дитини з матір`ю, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог у повному обсязі.

При цьому суд вказує на те, що визначення місця проживання дитини разом із матір`ю не позбавляє права батька дитини-відповідача в справі, спілкуватися з дитиною та не обмежує його в здійсненні батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини в разі визначення місця проживання останньої з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі в її вихованні.

Враховуючи вище викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України в разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету підлягає поверненню позивачці 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову.

На підставі ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки 50 відсотків сплаченого судового збору, що становить 496,20 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 263, 265,354 ЦПК України та ст.ст. 104, 109, 110, 112, 113 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - виконавчий комітет Новодмитрівської сільської ради, про визначення місця проживання дитини - задовольнити повністю.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 496,20 грн. судового збору.

Повернути з державного бюджету позивачці - ОСОБА_1 496,20 грн. судового збору, сплаченого при подачі позову за квитанцією від 30.05.2022 р.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя М.Ю. Степченко