Провадження № 2/760/169/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Козленко Г.О.,

за участю секретаря - Дубаніної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , згідно з яким просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь грошову суму у розмірі 1 838 910 грн 00 коп.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 25.03.2016 року та Інформаційною довідкою від 30.03.2016 року за № 56314389.

Згідно з умовами Попереднього договору купівлі-продажу, укладеного 11.02.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , сторони цього договору зобов`язалися не пізніше 11.03.2020 року укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

У відповідності до п. 4 Попереднього договору позивач стверджує, що він згоден продати, а третя особа стверджує, що вона згодна купити квартиру за 1 225 940 грн 00 коп., що є еквівалентом 50 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день підписання Попереднього договору.

Пунктом 12 Попереднього договору передбачено, що підписання Попереднього договору на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, з метою реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу квартири сторони Попереднього договору прийшли до необхідності передати від третьої особи до позивача грошові кошти у сумі 612 970 грн, що є еквівалентом 25 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день підписання Попереднього договору, які продавець отримав від покупця на день підписання Попереднього договору.

При цьому, за змістом п.13 Попереднього договору, у випадку невиконання умов Попереднього договору продавцем, він зобов`язується повернути подвійну суму грошових коштів, зазначених у п.12 Попереднього договору.

04.03.2020 року позивач разом з третьою особою та оцінювачем нерухомості прибули для огляду адреси.

Разом з тим, позивач вказує, що відповідачі, які незаконно проживають у його квартирі, своїми протиправними діями не надали можливості потрапити до об`єкту нерухомості.

У зв`язку з зазначеним, позивач не виконав умови Попереднього договору та на виконання п.13 останнього був вимушений передати третій особі грошову суму у розмірі 1 225 940 грн. 00 коп.

За вказаних обставин, позивач вважає, що своїми протиправними діями відповідачі спричинили йому збитки у розмірі 1 838 910 грн 00 коп., які складаються з:

- 1 225 940 грн 00 коп. - грошова сума, яку позивач міг отримати у разі укладення Договору купівлі-продажу квартири;

- 612 970 грн 00 коп. - грошова сума, сплачена позивачем третій особі за умовами п.13 Попереднього договору.

Ухвалою суду від 09.07.2020 року було відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 19.04.2021 року було вирішено перейти до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

11.10.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_3 на позовну заяву, в якому він, посилаючись на необгрунтованість, недоведеність та безпідставність позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Так, зокрема, представник відповідача зазначив, що позивач не довів факт заподіяння збитків, наявність причинного зв`язку між ними та винними діями відповідачів, не навів переконливого обгрунтування пред`явлених вимог відповідачів.

20.07.2022 року до суду надійшов відзив представника позивача на відзив представника відповідача ОСОБА_3 .

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 яка діє в інтересах ОСОБА_3 , в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, у задоволенні позову просила відмовити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду повідомлені належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не сповістили.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 25.03.2016 року та Інформаційною довідкою від 30.03.2016 року за № 56314389.

Згідно з умовами Попереднього договору купівлі-продажу, укладеного 11.02.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , сторони цього договору зобов`язалися не пізніше 11.03.2020 року укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

У відповідності до п.4 Попереднього договору позивач стверджує, що він згоден продати, а третя особа стверджує, що вона згодна купити квартиру за 1 225 940 грн 00 коп., що є еквівалентом 50 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день підписання Попереднього договору.

Пунктом 12 Попереднього договору передбачено, що підписання Попереднього договору на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, з метою реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу квартири сторони Попереднього договору прийшли до необхідності передати від третьої особи до позивача грошові кошти у сумі 612 970 грн, що є еквівалентом 25 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день підписання Попереднього договору, які продавець отримав від покупця на день підписання Попереднього договору.

При цьому, за змістом п.13 Попереднього договору, у випадку невиконання умов Попереднього договору продавцем, він зобов`язується повернути подвійну суму грошових коштів, зазначених у п.12 Попереднього договору.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як підставу для його задоволення, посилався на те, що через протиправні дії відповідачів, які проживають у належній йому квартирі та перешкоди доступу до житла з метою його огляду та подальшого продажу на користь третьої особи, йому було завдано збитків у розмірі 1 838 910 грн 00 коп., які складаються з: 1 225 940 грн 00 коп. - грошової суми, яку позивач міг отримати у разі укладення Договору купівлі-продажу квартири; 612 970 грн 00 коп. - грошової суми, сплаченої позивачем третій особі за умовами п.13 Попереднього договору.

Так, згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У п.8 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вимога).

Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових прав особи, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених нею витратах, у втраті або пошкодженні її майна, у втраті доходів, які вона повинна була отримати.

При цьому, збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду, яка відрізняється від реальних збитків тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення.

Разом з тим, відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил ст.22 ЦК України, адже частиною 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Тобто, оскільки відшкодування збитків є однією з форм цивільно-правової відповідальності, застосування цієї відповідальності можливе лише за наявності чотирьох умов складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки особи; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками; вини боржника. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення відповідальності з відшкодування збитків не настає.

Також, слід зазначити, що у цивільному праві протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідок такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

У свою чергу, у відповідності до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст.78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст.76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

При цьому, у спірних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача, причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, вину особи.

Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини, викладені у позовній заяві на підтвердження заявлених позовних вимог, матеріали справи не містять.

Наявна у матеріалах справи довідка Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві без номера та дати, а також лист Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві без номера та дати жодним чином не підтверджує, що 04.03.2020 року відповідачі не дозволили позивачу зайти до квартири та на виконання умов Попереднього договору забезпечити проведення її огляд третьою особою, адже вказані документи не містять жодної конкретної інформації про відповідачів та/або про протиправність їх дій.

Натомість, зі змісту постанови Київського апеляційного суду від 22.12.2022 року, постановленої за результатами перегляду рішення суду першої інстанції у справі № 760/803/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майна шляхом виселення з житлового приміщення, вбачається, що відповідачі мають достатні правові підстави для проживання у квартирі, що належить позивачеві.

Отже, відсутність належним чином підтвердженого факту незаконності проживання відповідачів у квартирі та протиправності дії останніх щодо не допуску позивача до квартири, як наслідок, наявність у зв`язку з цим збитків, виключає можливість суду достовірно встановити протиправність поведінки відповідачів, їх вину, а також причинно-наслідковий зв`язок між такою поведінкою та шкодою.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не доведено одночасної наявності чотирьох умов, які б слугували підставою для притягнення особи до відповідальності у вигляді відшкодування збитків, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про відшкодування збитків - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.О. Козленко