ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/943/23Головуючий по 1 інстанції
Справа № 700/246/23 Категорія: 304090000 Пічкур С.Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Карпенко О.В.

учасники справи:

позивач - АТ КБ «Приватбанк»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу - відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 28 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Пічкура С.Д. у приміщенні Лисянського районного суду Черкаської області від 28.04.2023 року, у справі за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

05.03.2023 року позивач АТ КБ «Приватбанк» (надалі за текстом також Банк) звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором б/н від 24.07.2015 року у розмірі 31228,24 грн. та судових витрат у розмірі 2684,00 грн. (позов надійшов до суду поштовим відправленням 13.03.2023 року).

В обґрунтування позову вказується, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 24.07.2015 року.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладенні кредитного договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Банк свої зобов`язання виконав повністю, а відповідач умови договору не виконував, внаслідок чого станом на 14.02.2023 року має заборгованість 31228,24 грн., яка складається з наступного: 25542,60 грн. - заборгованість за кредитом; 5685,64 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 28 квітня 2023 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, , рах.№ НОМЕР_2 , МФО № 305299) заборгованість за кредитом у розмірі 31228 грн. (тридцять одна тисяча двісті двадцять вісім) гривень 24 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, , рах.№ НОМЕР_2 , МФО № 305299) судовий збір у розмірі 2684 грн. 00 коп. (дві тисячі шісот вісімдесят чотири) гривну.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказується, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач не був належним чином повідомлений про призначення судового засідання, що є порушенням процесуального права.

Скаржник ОСОБА_1 зазначає, що згідно квитанцій, взятих в сервісі «Приват24», він в період з 27.02.2023 року по сьогоднішній день погасив борг на суму в розмірі 5233,93 грн. Крім того, згідно виписки банку, позивач з 01.09.2022 року вже списав відсотки в розмірі 3,4 % за користування кредитним лімітом в розмірі 5247,53 грн.

ОСОБА_1 вважає, що оскільки в позовній заяві не вказано, за якою ставкою були вирахувані відсотки, та відсотки в сумі 5247,53 грн. банком вже були списані, стягнення судом відсотків повторно є безпідставним.

Скаржник ОСОБА_1 звертає увагу на те, що банк порушує Закон України «Про захист прав споживачів» оскільки банк недобросовісно скористався своїми правами, штучно збільшив проценти та пеню за користування кредитом, штучно збільшивши в періодах погашення заборгованість позичальника, а також ввів нові плати за неіснуючі послуги.

Кредитний договір фактично не було укладено, сторони не домовились про всі істотні умови, визначені законодавством, а сам договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища позичальника, що, у свою чергу, є підставою для визнання невідповідних закону частин такого договору недійсними.

Скаржник ОСОБА_1 посилається, що в оскаржуваному договорі відсутня численна кількість істотних умов договору, а саме: порядок погашення запозичених коштів, а не тільки процентів. Відповідний договір укладений з використанням нечесної підприємницької практики, не містить опису банківських послуг з обслуговування кредитної заборгованості та обґрунтованого розрахунку вартості таких послуг.

В апеляційній скарзі зазначається, що вказана загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом на момент укладення договору є значно заниженою та приховує реально вартість кредиту. Зазначеними діями банк ввід позичальника в оману.

Скаржник вважає, що новими обставинами, які підлягають встановленню є факт того, що відповідач вже погасив частину суми в розмірі 5233,93 грн., а також факт списання банком відсотків в розмірі 5247,53 грн.

Враховуючи наведене в апеляційній скарзі, скаржник ОСОБА_1 просить скасувати рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 28 квітня 2023 року та постановити нове рішення, яким відмовити в позові АТ КБ «Приватбанк».

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем 24.07.2015 року підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій відповідач власним підписом підтвердив що з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового кредиту» ознайомлений.

Суд першої інстанції погодився з позивачем щодо заявлених позовних вимог про стягнення суми кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом, стягнувши заборгованість з відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 25542,60 грн., вважає його таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи в цій частині, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 25542,60 грн. законне рішення.

Однак, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих відсотків за користування кредитом у розмірі 5685,64 грн., оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення остаточної суми заборгованості, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено апеляційним судом, 24.07.2015 року відповідачем ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач ОСОБА_1 згодний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, що знаходяться в рекламному буклеті, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Із довідки про зміну кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що відповідачу встановлено кредитний ліміт 27000,00 грн., старт карткового рахунку відбувся 27.06.2015 року.

21.05.2021 року відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, який містить наступну інформацію: а саме, інформацію та контактні дані кредитодавця; основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; інформація щодо орієнтовної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; порядок повернення кредиту; додаткову інформацію; інші важливі правові аспекти. Також зазначено, що дана інформація зберігає чинність та є актуальною до 05.06.2021 року.

Із розрахунку заборгованості, наданого банком вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 14.02.2023 року становить 31228,04 грн., яка складається з наступного: 25542,60 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5685,64 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Отже, враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Із матеріалів справи вбачається, що банком, як доказ укладення договору з відповідачем, суду надано Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку; Паспорт споживчого кредиту; Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови та Правила надання банківських послуг та наказ про актуалізацію Умов та Правил надання банківських послуг.

Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України).

Звертаючись до суду, позивач просив стягнути заборгованість за тілом кредиту та заборгованість по відсоткам.

Встановлено, що в Анкеті-заяві, яка була підписаною ОСОБА_1 , не зазначена процентна ставка, виходячи з якої нараховуються проценти за користування кредитом, а отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами та порядок їх нарахування.

Також встановлено, що до матеріалів справи додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», який сторонами не підписаний.

В наданому витязі вказано тарифи чотирьох кредитних карток «Універсальна», а саме: 1) «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; 2) «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; 3) «Універсальна Contract»; 4) «Універсальна Gold». Проте не зазначено, який із цих тарифів були надані відповідачу.

Банк на підтвердження свої вимог надав суду Паспорт споживчого кредиту від 21.05.2021 року, щодо процентної ставки, щомісячних платежів. Заперечень щодо підпису вказаного паспорту відповідач ОСОБА_1 не надав.

Позивач вважає, що Паспорт споживчого кредиту, підтверджує викладені у позовній заяві обставини.

Однак колегія суддів апеляційного суду вважає, що дані доводи є безпідставними, з огляду на таке.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі, з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування»).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов?язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), при цьому, відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, який викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20).

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що Паспорт споживчого кредиту був підписаний відповідачем ОСОБА_1 лише 21.05.2021 року, у той же час, старт карткового рахунку датований 27.06.2015 року, та відповідно до цього паспорту споживчого кредиту, інформація зазначена в ньому, зберігала чинність лише до 05.06.2021 року.

Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у Анкеті - заяві домовленості сторін про сплату узгоджених сторонами договору відсотків за користування кредитними коштами надані банком Паспорт споживчого кредиту, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови та Правила надання банківських послуг та наказ про актуалізацію Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

В зв`язку з вищевикладеним колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимоги АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення відсотків за кредитним договором № б/н від 24.07.2015 року в розмірі 5684,64 грн.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 25542,60 грн. колегія суддів апеляційного суду вказує наступне.

Згідно висновку Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18.06.2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого ж змісту норма міститься у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 року № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів на конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами заборгованості за кредитними договорами.

Як вбачається з виписки за договором № б/н від 24.07.2015 року за період по 16.02.2023 року, відповідач дійсно частково здійснювал погашення кредиту, проте не повній мірі. Крім того, він продовжувала користуватися цими ж коштами після поповнення карти, знову їх витрачаючи.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів апеляційного суду, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 25542,60 грн., та підтверджується розрахунком заборгованості та випискою за договором № б/н за період 27.06.2015 року - 16.02.2023 року, що також узгоджується із висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Що стосується доводів скаржника про часткове погашення боргу по кредитному договору № б/н від 24.07.2015 року колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що відповідач ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 24.07.2015 року має іншу заборгованість, ніж зазначена у розрахунку заборгованості за відповідним договором, яка долучена позивачем до позовної заяви.

Із наданих скаржником до апеляційної скарги платіжних інструкцій про сплату ним на користь АТ КБ «Приватбанк» 04.03.2023 року 183,93 грн., 11.03.2023 року 1000,00 грн., 30.03.2023 року 1050,00 грн., 17.04.2023 року 3000,00 грн. неможливо встановити, що рахунок IBAN, на який були здійснені відповідні платежі, належить АТ КБ «Приватбанк» або ОСОБА_1 , відповідно за договором № б/н від 24.07.2015 року, а також що такі платежі здійснювались саме з метою погашення кредитної заборгованості за відповідним кредитним договором.

Колегія суддів апеляційного суду оцінює критично та відхиляє доводи апеляційної скарги, що відповідач ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про призначення судового засідання, за вручення судової повістки не розписувався, оскільки матеріали справи містять рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, а саме: судової повістки на 10 год. 00 хв. 12.04.2023 року, ухвали про відкриття провадження у справі, позову з додатками, підписане особисто відповідачем ОСОБА_1 про одержання (а. с. 143, т. 3). Крім того, матеріали справи також містять повернений рекомендований лист з судовою повісткою про виклик у судове засідання відповідача ОСОБА_1 , яке було призначене на 09 год. 00 хв. 28.04.2023 року з довідкою при причину повернення з відміткою, що адресат відмовився у її одержанні (а. с. 144, т. 1).

В зв`язку з вище викладеним, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 28 квітня 2023 року у даній справі слід змінити в частині визначення суми кредитної заборгованості, яка підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», вказавши, що з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» слід стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 25542 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот сорок дві) гривні 60 коп.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов?язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З врахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції слід змінити в частині визначення суми кредитної заборгованості, яка підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги та позовних вимог у справі (на 81,79%) з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути 2195, 33 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції пропорційно до задоволення частини позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач ОСОБА_1 не був звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги та ним не було сплачено судовий збір за її подання, що також узгоджується із висновком викладеним в ухвалі Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі № 607/19846/20, з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на рахунок Держави 3293,00 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а з позивача АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути на рахунок Держави 733,00 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи пропорційно до відхиленої частини позовних вимог.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 28 квітня 2023 року змінити в частині визначення суми кредитної заборгованості, яка підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», вказавши, що з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» слід стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 25542 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот сорок дві) гривні 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 2195, 33 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Держави судовий збір за апеляційний розгляд справи у розмірі 3293,00 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь Держави судовий збір за апеляційний розгляд справи у розмірі 733,00 грн.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 16.06.2023 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

О.В. Карпенко