Справа № 345/2988/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/599/23
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Василишин Л.В.

секретаря Мельник О.В.

з участю ОСОБА_1 її представника адвоката Крикун Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Клепикова Максима Сергійовича на заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 12 січня 2023 року, ухвалене в складі судді Якиміва Р.В. в м. Калуші, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Калуська міська рада Івано Франківської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Боднарівська сільська рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Позовні вимоги з врахуванням уточнень мотивовані тим, що вона є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд розміром 0,15 га в АДРЕСА_1 . Суміжним власником земельної ділянки є ОСОБА_2 . Спільна межа проходить по незначному рову (від точки «А» до точки «Г» згідно експлікації). ОСОБА_2 02.03.2016 р. засипала рів та почала встановлювати металічні стовпчики на її земельній ділянці вглиб до 0,17 м від межі. В результаті незаконних дій встановлено 15 зацементованих металічних стовпчиків, тим самим захопивши частину належної їй земельної ділянки. Того ж дня позивачка звернулась до сільської ради із усною скаргою на дії відповідачки та в сільській раді її повідомили, що оскільки їхні земельні ділянки приватизовані, то для з`ясування того, чи порушено межі, необхідно щоб землевпорядна організація провела геодезичну зйомку по виносу меж в натурі. Після цього, на наступний день позивачка звернулась до ТзОВ «Земюрконсалтинг» щодо проведення геодезичної зйомки по виносу меж в натурі (на місцевості). 04.03.2016р. ТзОВ «Земюрконсалтинг» в присутності сільського голови с. Боднарів проведено геодезична зйомки по виносу меж в натурі (на місцевості) та виявлено, що 6 (шість) встановлених ОСОБА_2 стовпчики знаходяться поза межами її земельної ділянки, тим самим нею захоплено частину належної земельної ділянки площею 0,0005 га (5 м2). У зв`язку із діями ОСОБА_2 порушується її право як власника користуватись своє земельною ділянкою. Просила зобов`язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкод в користуванні земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд розміром 0,0005 га в АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу встановлених нею 6-ти металевих стовпчиків по довжині спірної земельної ділянки, які встановлені від межі вглиб ділянки позивачки до 0,17 м.

Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 12 січня 2023 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод в користуванні земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розміром 0,0005 га в АДРЕСА_1 шляхом демонтажу встановлених нею 6 металевих стовпчиків по довжині спірної земельної ділянки, які встановлені від межі вглиб ділянки ОСОБА_1 до 0,17 метрів. Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1 201,20 грн судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням суду представник ОСОБА_2 адвокат Клепиков М. С. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що встановлення в натурі на місцевості межі земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 відбувалось після встановлення металевих стовпчиків та надання ОСОБА_1 кадастрових планів. Нею були надані належні та допустимі докази відповідності фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_2 у відповідності до визначених технічною документацією. Останньою надано 01 грудня 2022 року новий кадастровий план від 08 листопада 2022 року земельної ділянки - кадастровий номер :01:003:003, складений ТОВ «Прикарпатський інформаційно-кадастровий центр». Позивачкою не надано жодного обгрунтованого доказу на підтвердження порушення її права користування земельною ділянкою, а тому позов не підлягає до задоволенню.

28 квітня 2023 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила. Вважає, що суд дійшов обгрунтованого висновку про захоплення частини її земельної ділянки, що підтверджується належними доказами у справі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Крикун Т.О. заперечили доводи апеляційної скарги, просять відмовити у їх задоволенні, рішення суду вважають законним та обґрунтованим.

Представник ОСОБА_2 адвокат Клепиков М. С. у встановленому законом порядку повідомлений про дату, час та місце судового засідання, однак повторно не з`явився у судове засідання, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Крім цього, представник ОСОБА_2 адвокат Клепиков М. С. подав заяву про розгляд справи за його відсутності, доводи апеляційної скарги підтримує.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні доведено факт, що позивачка є власником тієї частини земельної ділянки, яка шляхом встановлення металевих стовпчиків, захоплена відповідачкою у справі та відповідачкою безпідставно чиняються дії, які порушують право позивачки на здійснення нею свого права власності на належну їй земельну ділянку у тих розмірах, яка нею набута у власність. Тому, суд, враховуючи наведені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, у своїй сукупності, дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі та зобов`язання відповідачки не чинити позивачці перешкоди в користуванні земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розміром 0,0005 га в АДРЕСА_1 шляхом демонтажу встановлених нею 6 металевих стовпчиків по довжині спірної земельної ділянки, які встановлені від межі вглиб ділянки ОСОБА_1 до 0,17 метрів.

Рішення суду у справі відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд розміром 0,15 га в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності та витягом з державного реєстру речових прав (т.1 а.с.5,6).

Відповідно до державного акта ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,2485 га у с. Боднарів Калуського району Івано-Франківської області.

Встановлено, що земельна ділянка 0,2485 га у с. Боднарів Калуського району Івано-Франківської області виділена ОСОБА_2 в натурі на місцевості з встановленням межових знаків 26 квітня 1993 року.

Земельна ділянка відповідача від точки «В» до точки «Г» відповідно до експлікації цієї земельної ділянки межує із земельною ділянкою площею 0,15 га, землекористувачем якої до 2015 року був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до рішення Боднарівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 12 квітня 2015 року ОСОБА_3 здійснив обмін вищевказаної земельної ділянки площею 0,15 га з ОСОБА_1 .

Відтак, ОСОБА_2 є сусідкою ОСОБА_1 , їхні земельні ділянки межують одна з одною з одного боку по всій довжині (від точки «А» до точки «Г» згідно з експлікацією земельної ділянки.

Відповідно до повідомлення Калуського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківської області Міністерства внутрішніх справ України від 22 березня 2016 року у поліції зареєстроване звернення ОСОБА_1 щодо межових знаків між сторонами та рекомендовано звернутися до органів місцевого самоврядування, земельної комісії або до суду, оскільки між сторонами виникли цивільно-правові відносини.

З акта встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_1 вбачається, що у ньому відсутній підпис власника суміжної земельної ділянки ОСОБА_2 .

З акта встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_2 вбачається, що межі її земельної ділянки були погоджені ОСОБА_3 з попереднім власником земельної ділянки, яка належить позивачу.

Згідно з актом виносу земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 01 грудня 2016 року ПП «Геоукркомплект» провело встановлення в натурі на місцевості меж земельної ділянки площею 0,2485 га, яка належить ОСОБА_2 , відповідно до розробленої технічної документації та державного акта. Координати місць розташування поворотних точок земельної ділянки вирахувано в системі координат СК-63. У процесі встановлення меж було проведено закріплення меж на місцевості межовими знаками. Межові знаки в кількості 8 штук встановлені на місцевості головним геодезистом Семак І.М. та прийняті на зберігання власником земельної ділянки ОСОБА_2

02.03.2016 р. відповідачка ОСОБА_2 засипала рів, та почала встановлювати металічні стовпчики в земельну ділянку позивачки вглиб до 0,17 м від межі.

Факт встановлення відповідачкою ОСОБА_2 металічних стовпчиків підтверджується фотодоказами. Окрім цього, відповідачка та представник відповідача в попередніх судових засіданнях не заперечили факту встановлення металічних стовпчиків саме ОСОБА_2 .

Згідно кадастрового плану (т.1 а.с. 8) підтверджується порушення меж земельної ділянки ОСОБА_1 та факт захоплення ОСОБА_2 0,0005 га земельної ділянки, шляхом встановлення металічних стовпчиків не по межі земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а на земельній ділянці ОСОБА_1 . Розміри земельної ділянки визначені в кадастровому плані (т.1 а.с.8), відповідають розмірам земельної ділянки визначеним експлікацією земельної ділянки (т.1 а.с.68) та кресленню перенесення меж земельної ділянку в натуру (т.1 а.с.66), які містяться в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 (т.1 а.с.51-72).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Отже, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Порушення, невизнання або оспорювання права особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу меж користування і встановлення меж земельних ділянок, які належать сторонам.

Відповідно до статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновлення межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Згідно зі статтею 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка відповідно до статті 193 ЗК України містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

Відповідно до пунктів 4.1-4.4 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 (далі - Інструкція), відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Згідно зі статтею 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до частин першої-третьої статті 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частини четверта, п`ята статті 158 ЗК України).

За умови, що межа земельної ділянки позивача вже була відображена в технічній документації БТІ та технічній документації сторін, суд у межах заявлених позовних вимог зобов`язаний ухвалити рішення по суті таких вимог, а саме про поновлення межі земельної ділянки позивача із зазначенням ідентифікуючих ознак - розміру і поворотних точок та іншого, або відмовити у позові в разі якщо порушення, на які вказував позивач, не знайдуть свого підтвердження.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року (справа № 514/1571/14-ц).

Встановлено, що згідно кадастрового плану вбачається порушення меж земельної ділянки ОСОБА_1 та факт захоплення ОСОБА_2 0,0005 га земельної ділянки(т.1 а.с. 8).

Розміри земельної ділянки визначені в кадастровому плані (т.1 а.с.8), відповідають розмірам земельної ділянки визначеним експлікацією земельної ділянки (т.1 а.с.68) та кресленню перенесення меж земельної ділянку в натуру (т.1 а.с.66), які містяться в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 (т.1 а.с.51-72).

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 надано 01 грудня 2022 року новий кадастровий план від 08 листопада 2022 року земельної ділянки кадастровий номер :01:003:003, оскільки він не спростовує факт встановлення межевих металевих стовпців на частині земельної ділянки ОСОБА_1 .

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Клепикова Максима Сергійовича залишити без задоволення. Заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 12 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 12 червня 2023 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В. Бойчук

Л.В. Василишин