Номер провадження: 22-ц/813/2505/23
Справа № 522/2217/20
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Сегеди С.М., Дришлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

10 лютого 2020 року ПАТ «МТБ БАНК» (далі по тексту - позивач) звернулося до Приморського районного суду міста Одеса з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідачі) про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 26 грудня 2018 року між ПАТ «МТБ Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №01293R44 про надання ОСОБА_1 у розмірі, встановленому даним Кредитним Договором, грошових коштів у вигляді строкового кредиту на строк з 26.12.2018 року по 24.12.2019 року включно в сумі 57 000,00 грн., а ОСОБА_1 зобов`язаний на умовах, встановлених кредитним договором, прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути банку кредит, сплатити за користування кредитом 11,0% річних, комісії, пені і штрафи та інші платежі, що будуть нараховані відповідно до умов кредитного договору. У забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 26.12.2018 року був укладений договір поруки №03547r44, відповідно до умов якого поручитель- ОСОБА_2 зобов`язався перед банком відповідати за виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 26.12.2018 року №01293R44. Позивач стверджує, що банк повністю виконав взяті на себе за кредитним договором від 25.12.2018 року №01293R44 зобов`язання щодо надання ОСОБА_1 кредити, що підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 . При цьому, зі свого боку ОСОБА_1 систематично порушував графік погашення кредиту, а також строки сплати відсотків за користування кредитом. На теперішній час заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 25.12.2018 року №01293R44 складає: основний борг - 40 946,18 грн.; заборгованість за відсотками - 5 239,44 грн.; заборгованість за комісією - 18 624, 98 грн.; пеня - 4 758,36 грн.; штраф - 5 285,94 грн., що разом становить - 74 854,90 грн. Станом на 16.01.2020 року заборгованість ОСОБА_1 на користь ПАТ «МТБ Банк» неоплачена. Крім того, позивач зазначає, що з метою врегулювання спору звертався з претензією в письмовій формі вих.№01-13/44, 01-12/44 від 29.05.2019 року про наявність заборгованості внаслідок невиконання грошового зобов`язання, яку необхідно сплатити в найкоротші строки, однак відповідачі, на час звернення з цим позовом, не задовольнили обґрунтовані вимоги позивача щодо сплати боргу

Невиконання відповідачами зобов`язань по укладеному договору зумовило звернення ПАТ «МТБ Банк» до суду із відповідним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2021 року позовну заяву ПАТ «МТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2018 року №01293R44 задоволено. Стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» заборгованість за Кредитним договором від 25 грудня 2018 року №01293R44, а саме: основний борг - 40 946,18 грн.; заборгованість за відсотками - 5 239,44 грн.; заборгованість за комісією - 18 624, 98 грн.; пеня - 4 758,36 грн.; штраф - 5 285,94 грн., що разом становить 74 854,90 грн. Стягнено з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «МТБ Банк» (витрати, пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 2 102 гривні.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:

1)позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредити та його часткового погашення, тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними;

2)доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором є обов`язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами її розмір;

3)нарахування і пені, і штрафів є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення, а тому неустойка у вигляді штрафів фіксована частина та процентна складова стягненню з відповідача не підлягає;

4)комісія у сумі 18 624,98 гривень за своєю суттю є платою за користування кредитом

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року до серпня 2022 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 09 червня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що 26 грудня 2018 року між ПАТ «МТБ Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №01293R44 про надання ОСОБА_1 у розмірі, встановленому даним Кредитним Договором, грошових коштів у вигляді строкового кредиту на строк з 26.12.2018 року по 24.12.2019 року включно в сумі 57 000,00 грн., а ОСОБА_1 зобов`язаний на умовах, встановлених кредитним договором, прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути банку кредит, сплатити за користування кредитом 11,0% річних, комісії, пені і штрафи та інші платежі, що будуть нараховані відповідно до умов кредитного договору.

У забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 26.12.2018 року був укладений договір поруки №03547r44, відповідно до умов якого поручитель - ОСОБА_2 зобов`язався перед банком відповідати за виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 25.12.2018 року №01293R44.

За договором поруки №03547r44 від 26.12.2018 року поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання цим боржником своїх зобов`язань за договором. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Якщо договором поруки не встановлено іншого, то поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

ПАТ «МТБ Банк» повністю виконав взяті на себе за кредитним договором від 26.12.2018 року №01293R44 зобов`язання щодо надання ОСОБА_1 кредити, що підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 . При цьому, зі свого боку ОСОБА_1 порушував графік погашення кредиту, а також строки сплати відсотків за користування кредитом.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, задовольняючи вимоги позовної заяви, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_1 в порушення умов кредитного договору №01293R44 від 26 грудня 2018 року про надання ОСОБА_1 у розмірі, встановленому даним Кредитним Договором, грошових коштів у вигляді строкового кредиту на строк з 26.12.2018 року по 24.12.2019 року включно в сумі 57 000,00 грн. та ОСОБА_2 в порушення умов договору поруки №03547r44від 26.12.2018 року, а також зазначених вище норм чинного законодавства належним чином не виконали зобов`язання перед ПАТ «МТБ Банк» щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотками, у зв`язку з чим станом на 16.01.2020 року у відповідачів виникла заборгованість на

Загальну суму 74 854,90 грн. (сімдесят чотири тисячі вісімсот п`ятдесят чотири гривні 90 копійки), з яких: основний борг - 40 946,18 грн.; заборгованість за відсотками - 5 239,44 грн.; заборгованість за комісією - 18 624, 98 грн.; пеня - 4 758,36 грн.; штраф - 5 285,94 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ПАТ «МТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Однак повністю з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Щодо позовних вимог стосовно основного боргу, то суд апеляційної інстанції погоджується з наступними висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст.ст. 509, 510, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ст.ст. 525, 625 ЦК України).

Згідно із ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.1 ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини, що витікають з кредитного договору, які регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.ст. 1047, 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Відповідно до умов Кредитного Договору Банк надав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі, встановленому даним Кредитним Договором, у вигляді строкового кредиту на строк з 26.12.2018 року по 24.12.2019 року включно в сумі 57 000,00 грн.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 в порушення умов кредитного договору №01293R44 від 25 грудня 2018 року про надання ОСОБА_1 у розмірі, встановленому даним Кредитним Договором, грошових коштів у вигляді строкового кредиту на строк з 26.12.2018 року по 24.12.2019 року включно в сумі 57 000,00 грн. та ОСОБА_2 в порушення умов договору поруки №03547r44від 26.12.2018 року, а також зазначених вище норм чинного законодавства належним чином не виконали зобов`язання перед ПАТ «МТБ Банк» щодо погашення заборгованості за кредитом, а тому підлягає стягненню сума основного боргу у розмірі 40 946,18 грн.

Щодо позовних вимог стосовно відсотків за комісією.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі N 524/5152/15-ц (провадження N 61-8862сво18) зробив висновок, що: "надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Положення спірного кредитного договору N PLRPGK від 28 травня 2008 року про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", частиною четвертою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України "Про захист прав споживачів" (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України "Про споживче кредитування" N 1734-VIII від 15 листопада 2016 року".

На підставі матеріалів справи встановлено, що кредитний договір від 25.12.2018 року №01293R44 за своєю суттю є споживчим кредитним договором.

Умовами кредитного договору №01293R44 від 26.12.2018 р. (п. 2.6) передбачено, що позичальник в строки, встановлені у п. 2.5 Кредитного Договору для сплати процентів, сплачує Банку на рахунок № НОМЕР_2 Банку, МФО 328168 щомісячну комісію за розрахункове-касове обслуговування в розмірі 2,6% від суми наданого Кредиту, яка нараховується один раз на місяць 25-го числа кожного місяця, та/або при повному погашенні кредиту в період з 1 по 24 число місяця При несплаті комісійної винагороди у зазначені терміни та строки, вона вважається простроченою.

Таким чином, зазначена комісія є платою за послуги, що супроводжують кредит (розрахунково-касове обслуговування), тому пункти договору, які передбачають її сплату, є нікчемними, а тому задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог стосовно відсотків за кредитом та пені.

На підставі матеріалів справи встановлено, що відповідно до п. 2.4 Кредитного Договору Позичальник зобов`язується повернути Банку Кредит не пізніше кінцевого терміну, 24 грудня 2019 року, відповідно до Графіку погашення Кредиту, якої є невід`ємною частиною Кредитного договору (додаток№1). У разі непогашення заборгованості за Кредитом у передбачені Графіком погашення Кредиту терміни, така заборгованість вважається простроченою.

Пунктом 2.5 Кредитного Договору передбачено, що нарахування Банком процентів за користування Кредитом здійснюється, починаючи з дати виникнення фактичної заборгованості на рахунку, зазначеному п. 2.1 Кредитного договору, до дати певного погашення Кредиту. Проценті сплачуються Позичальником щомісяця, з 26 числа, але не пізніше останнього робочого дня поточного місяця і в день фактичного повного погашення Кредиту. При несплаті процентів у зазначені терміни та строки, вони вважаються простроченими.

Згідно із п. 5.2 Кредитного Договору при порушенні Позичальником будь-яких термінів та стоків повернення Кредиту, в тому числі, при порушенні термінів передбачених Графіком погашення Кредиту, який є невід`ємною частиною Кредитного Договору (додаток1), несвоєчасної сплати процентів за користування Кредитом та комісій Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення. Розмір пені за порушення строків/терміні сплати відповідного платежу, за період, за який сплачується пеня, не може бути більшою за 15 відсотків суми відповідного простроченого платежу.

Як встановлено апеляційний судом, що строк дії кредитного договору встановлено 24 грудня 2019 року.

29 травня 2019 року ПАТ «МТБ Банк» направив ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення заборгованості (а.с. 30-31), тобто реалізувавши своє право, передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 травня 2018 року у справі №444/9519/12.

Однак, не зважаючи на положення чинного цивільного законодавства, позивач ПАТ «МТБ Банк» продовжив нараховувати проценти та пеню за користування кредитними коштами після 29 травня 2019 року (пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення боргу).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що заборгованість за відсотками та пеню необхідно стягувати виключно до 29 травня 2019 року, а тому сума за вказаними складовими заборгованості становить:

- заборгованість за процентами - 1566,36 гривень;

- пеня - 725,57 гривень.

Щодо позовних вимог стосовно штрафу.

Покладення на боржника додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З кредитного договору вбачається, що згідно із п. 5.2 Кредитного Договору при порушенні Позичальником будь-яких термінів та стоків повернення Кредиту, в тому числі, при порушенні термінів передбачених Графіком погашення Кредиту, який є невід`ємною частиною Кредитного Договору (додаток1), несвоєчасної сплати процентів за користування Кредитом та комісій Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення. Розмір пені за порушення строків/терміні сплати відповідного платежу, за період, за який сплачується пеня, не може бути більшою за 15 відсотків суми відповідного простроченого платежу.

За кожний випадок порушення Позичальником на строк більше ніж 60 календарних днів зобов`язань по поверненню Кредиту, сплаті процентів та комісій за користування Кредитом Банк має право нарахувати (а Позичальник має сплатити на першу вимогу Банку) штраф у розмірі 10% від суми простроченого платежу.

Аналіз наведених умов кредитного договору дає підстави для висновку, що пеня і штраф передбачені як відповідальність позичальника за порушення зобов`язань щодо своєчасної сплати кредиту (частини кредиту) та відсотків за користування кредитом, тобто за порушення строків виконання грошового зобов`язання перед банком.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків сплати процентів за користування кредитом, нарахованих за один і той самий період суперечить положенням статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 761/32393/14, від 14 листопада 2018 року у справі № 199/13926/13, від 06 грудня 2018 року у справі № 201/13681/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 511/1041/14-ц, від 13 грудня 2018 року у справі № 207/5010/15-ц, від 06 лютого 2019 року у справі № 296/9078/15-ц.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що стягнення одночасно штрафу і пені є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, що суперечить положенням Конституції України (ст. 61), а тому у задоволенні позовних вимог стосовно стягнення штрафу необхідно відмовити.

Щодо доводів апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів всі обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги про ненадання первісних бухгалтерських документів, а також недоведення позивачем розрахунків, то апеляційний суд зазначає, що матеріали справи містять виписки відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

У свою чергу, враховуючи положення щодо доказування, які передбачені у ЦПК України, саме відповідач повинен був надати контррозрахунок, а не позивач.

Також судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції в частині стягнення відсотків та штрафу і пені неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового судового рішення по суті спору про часткове задоволення позову.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Розподіл судових витрат.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що за подачу позовної заяви ПАТ «МТБ Банк» сплатило судовий збір у розмірі 2102 гривень, а за подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив 3153 гривень.

Позов задоволено частково, що становить 57,80% (43238,11*100/74854,90) від загальної ціни позову, а отже, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно стягнути судовий збір на користь ПАТ «МТБ Банк» за подачу позовної заяви у розмірі 1214,95 гривень, а з ПАТ «МТБ Банк» на користь ОСОБА_1 подачу апеляційної скарги - 1822,43 гривень.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2021 року скасувати в частині відсотків, штрафу (пені).

Постановити у справі нове судове рішення.

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), паспорт серія НОМЕР_4 , виданий Пирятинським РВ УМВС України в Полтавській області 15.02.2011 року, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ), паспорт серія НОМЕР_6 , виданий Приморським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області 10.03.2016 року, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» (, адреса юридичної особи:65003, Одеська область, м.Чорноморськ, проспект Миру, буд. 28) заборгованість за Кредитним договором від 25 грудня 2018 року №01293R44, а саме:

- заборгованість за відсотками - 1566,36 гривень;

- пеня - 725,57 гривень,

що разом становить 43 238,11 гривень (сорок три тисячі двісті тридцять вісім гривень 11 копійок).

В іншій частині позовної заяви відмовити.

В частині стягнення основного боргу рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» () витрати, пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 1214,95 гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) суму судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1822,43 гривень.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 09 червня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: С.М. Сегеда

А.І. Дришлюк