ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м.Суми

Справа №587/235/22

Номер провадження 22-ц/816/866/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

у присутності:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 30 вересня 2022 року у складі судді Черних О.М., ухваленого в м. Суми,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльності Степанівської селищної ради щодо прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою, про визнання незаконними рішень та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням 11 сесії 23 скликання Косівщинської сільської ради Сумського району від 18 травня 2000 року йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розширення особистого підсобного господарства на території с. Косівщина, Сумського району орієнтовною площею 0,10 га (сіножаті), на підставі поданої ним заяви від 04 травня 2000 року.

У 2020 році він отримав розроблений та погоджений інспектуючими службами «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки йому у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності (сіножаті) для ведення особистого ( підсобного) селянського господарства (для сінокосіння) розташованої в с. Косівщина, на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області», та отримав витяг з Державного земельного кадастру з присвоєним земельній ділянці кадастровим номером :04:003:0608, інформація про запроектовану земельну ділянку державним кадастровим реєстратором була занесена на картографічну основу Державного земельного кадастру з місцем розташування, з зазначенням площі, кадастрового номера, цільового призначення земельної ділянки.

14 квітня 2020 року ним було передано на затвердження до Косівщинської сільської ради проект землеустрою разом з витягом Державного земельного кадастру. 16 липня 2020 року він отримав витяг з протоколу 42 сесії 7 скликання Косівщинської сільської ради, де вказано, що рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки не прийнято.

У подальшому, він неодноразово звертався до Косівщинської сільської ради, а потім Степанівської селищної ради щодо затвердження проекту землеустрою, однак ним було отримано витяг з протоколу 7 сесії 8 скликання 2 пленарного засідання Степанівської селищної ради від 22 червня 2021 року, де зазначено, що рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність ОСОБА_1 » не прийнято у зв`язку з тим що депутати ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 утримались від голосування, причина утримання від голосування в протоколі не вказана.

Вважав, що утримання депутатів Степанівської селищної ради від голосування без вказівки на причину, вказує на грубе порушення положень ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування» та ст. 118 ЗК України.

Однак, пізніше йому стало відомо, що рішенням Степанівської селищної ради від 03 червня 2021 року, ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий №040030608 для індивідуального садівництва, а рішенням Степанівської селищної ради від 22 вересня 2021 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 та передачу її у власність для ведення індивідуального садівництва. Вважає, що вказане рішення прийнято з порушенням діючого законодавства та порушує його конституційні права щодо виділення йому земельної ділянки.

Посилаючись на вищевикладене, уточнивши свої вимог (т.1, а.с. 66-70), просив суд ухвалити рішення, яким:

визнати протиправною бездіяльність Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області щодо не затвердження йому проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території с. Косівщина, Косівщинської сільської ради орієнтованою площею 0,10 га (сіножатей) у власність;

визнати протиправним та скасувати рішення шостої сесії восьмого скликання від 03 червня 2021 року Степанівської селищної ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва ОСОБА_2 , кадастровий номер 040030608;

визнати протиправним та скасувати рішення 12 сесії 8 скликання від 22 вересня 2021 року Степанівської селищної ради про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки з кадастровим номером 040030608, площею 0,10 га у власність для індивідуального садівництва ОСОБА_2 ;

визнати незаконним відчуження спірної земельної ділянки на користь ОСОБА_3 та скасувати державну реєстрацію речових прав ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером 040030608 площею 0,10 га;

зобов`язати Степанівську селищну раду затвердити проект землеустрою щодо відведення йому спірної земельної ділянки.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 30 вересня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Будучи незгодними із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення його позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що помилковим є висновок суду про те, що він використав право на безоплатну приватизацію інших земельних ділянок, оскільки з листа Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 05 вересня 2022 року №9-18-0.221-1695/2022 вбачається, що за позивачем зареєстровано право власності на земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,1800 га та 0,1531 га. Крім того зазначає, що Земельним кодексом України 1990 року передбачалось передача у власність громадянам земельних ділянок для особистого підсобного господарства - 0,60 га, тому Косівщинська сільська рада, перевіривши, що він має у власності земельну ділянку для ведення ОПГ менше вказаного розміру, надала йому дозвіл на розробку проекту землеустрою для особистого підсобного господарства орієнтовною площею 0,10 га.

Постановою Сумського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області щодо вирішення питання ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території с. Косівщина Сумського району Сумської області, орієнтованою площею 0,10 га (сіножатей).

Зобов`язано Степанівську селищну раду розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою про відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, кадастровий номер :04:003:0608, площею 0,10 га, яка розташована на території с. Косівщина Сумського району Сумської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Стягнуто з Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1984 грн 00 коп. та за апеляційний перегляд справи в розмірі 2976 грн.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 квітня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Сумського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Приймаючи вказану постанову, Верховний Суд вказував на те, що апеляційний суд не врахував, що наявність рішення Степанівської селищної ради від 22 вересня 2021 року про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , яке стало підставою для реєстрації права власності за зазначеним відповідачем, перешкоджають органу місцевого самоврядування вирішити питання про відведення земельної ділянки ОСОБА_1 . Інші вимоги позову є похідними від зазначеної вимоги. Верховний Суд вказував на те, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про передчасність зазначених вимог, і, відповідно, ці вимоги не були предметом апеляційного перегляду по суті.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином.

Степанівською селищною радою подано до апеляційного суду лист, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить справу слухати за відсутності представника селищної ради, при розгляді апеляційної скарги покладається на розсуд суду.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Дерези М.Е. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі , у зв`язку із призивом за мобілізацією до Збройних Сил України і на підтвердження чого ним надана копія повістки на відправку.

Колегія суддів, заслухавши думку апелянта, вважає за необхідне відмовити в задоволенні заявлених клопотань, оскільки адвокатом Дерезою М.Е. не надано доказів поважності причин неявки в судове засідання , а відповідачем ОСОБА_3 не надано доказів на підтвердження зарахування його до складу Збройних Сил України , що було б підставою для зупинення провадження у справі.

Виходячи з вищезазначеного , колегія суддів вважає за необхідне слухати справу у відсутність не з`явившихся відповідачів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги , дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Косівщинської сільської ради Сумського району від 18 травня 2000 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розширення особистого підсобного господарства на території с. Косівщина, Сумського району орієнтовною площею 0,10 га (сіножаті), ОСОБА_1 , на підставі заяви від 04 травня 2000 року (т.1, а.с. 28).

За заявою ОСОБА_1 від 12 листопада 2019 року, ТОВ «Сумський земельний кадастр» розробило проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності (сіножаті) для ведення особистого селянського господарства розташованої в с. Косівщина, на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області (т.1, а.с. 24-45). Земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер :04:003:0608.

14 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Косівщинської сільської ради про затвердження проекту землеустрою та передання йому у власність земельної ділянки площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства (т.1, а.с. 7).

Відповідно до витягу з протоколу сорок другої сесії сьомого скликання Косівщинської сільської ради від 16 липня 2020 року, рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності (сіножаті) для ведення особистого селянського господарства в с. Косівщина на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області ОСОБА_1 , не прийнято (т.1, а.с. 8).

27 липня 2020 року та 21 грудня 2020 року ОСОБА_1 , повторно, звернувся із заявами до Косівщинської сільської ради про затвердження проекту землеустрою спірної земельної ділянки (т.1, а.с.9-11).

Відповідно до витягу із протоколу другого пленарного засідання сьомої сесії восьмого скликання Степанівської селищної ради від 22 червня 2021 року, рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність ОСОБА_17 » не прийнято (т.1, а.с. 14).

05 травня 2021 року ОСОБА_2 звернулася із заявою до Степанівської селищної ради про передачу їй у власність земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:0608, що знаходиться на території Степанівської селищної ради (т.1, а.с. 15).

Рішенням Степанівської селищної ради від 03 червня 2021 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,1200 га кадастровий номер :04:003:0608, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, що знаходиться в межах села Косівщина Сумського району Сумської області (т.1, а.с. 16).

Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_18 було розроблено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 у власність земельної ділянки для індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої в межах с. Косівщина Сумського району, кадастровий номер :04:003:0608 (т.1, а.с. 46-54).

Рішенням Степанівської селищної ради від 22 вересня 2021 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 та передано у власність для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, кадастровий номер :04:003:0608, площею 0,1000 га, розташованої в межах с. Косівщина, на території Степанівської селищної ради Сумського району (т.1, а.с. 173).

Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером :04:003:0608 надана для індивідуального садівництва площею 0.1 га, яка розташована на території Косівщинської сільської ради, перебуває у власності - ОСОБА_3 (т.1, а.с. 71).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер :04:003:0573, площею 0,18 га, для ведення особистого селянського господарства, на підставі рішення Косівщинської сільської ради народних депутатів Сумського району Сумської області від 27 червня 1995 року № 135 та на земельну ділянку кадастровий номер :05:005:0701, площею 0,1531 га, для ведення особистого селянського господарства, на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 30 вересня 2002 року (т.1, а.с. 152-158).

Згідно з відомостей з Державного реєстру речових прав, 17 листопада 2021 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нагорною Н.В. внесено відомості про речове право за № 45099614, а саме право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :04:003:0608, що виникло на підставі договору купівлі-продажу, серії 9070, виданого 17 листопада 2021 року, власник - ОСОБА_3 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що громадянин має право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки один і більше разів, в межах розмірів, передбачених статтею 121 Земельного кодексу України. Нормами Земельного кодексу України не передбачено обмеження щодо реалізації особою права на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства лише однією земельною ділянкою, проте визначено граничний розмір земельної ділянки, а саме: не більше 2,0 гектара, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок зі земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,00 га (пункт «б» частини першої статті 121 ЗК України).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження цих проектів регулюються статтями 118, 186-1 ЗК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним, відповідний орган у разі ухвалення рішення про відмову у наданні такого дозволу зобов`язаний належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина дев`ята статті 118 ЗК України).

Відповідно до ч.ч. 4, 5 та 6 ст. 186-1 ЗК України розробник проекту землеустрою подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Орган, зазначений в частині першій цієї статті, зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Згідно з ч. 1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються лише у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Дозвіл на розробку проекту землеустрою означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, щоб мати змогу у подальшому точно визначити предмет оренди. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду у майбутньому.

Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц, (провадження № 14-301цс18), від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20).

Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

На будь-якому етапі надання земельної ділянки у власність чи користування сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності.

Подібні правові висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) згідно з якими неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо, виходячи з конкретних обставин справи.

Отже, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Зазначений інтерес, у разі формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка раніше сформована на підставі проекту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України), першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проекту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього немає законних перешкод.

Спір у цій справі виник між фізичними особами щодо безоплатного отримання у власність земельної ділянки, яким орган виконавчої влади надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення однієї і тієї ж самої земельної ділянки.

Проте, суд першої інстанції помилково вважав, що предметом спору є правомірність відмови у затвердженні позивачу проекту землеустрою, адже рішень за поданими ним заявами органом місцевого самоврядування, у встановленому законом порядку, не приймалося.

Посилання суду на граничний розмір земельних ділянок за цільовим призначенням - для особистого селянського господарства, що може бути отримано громадянином України безкоштовно у приватну власність, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, є безпідставним, оскільки рішень про відмову у переданні ОСОБА_1 у власність земельної ділянки з цих підстав селищною радою не приймалося. Крім того, докази на підтвердження того, що позивач використав своє право на отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у розмірі 2,0 га матеріали справи не містять.

Натомість, як було встановлено, що рішенням Косівщинської сільської ради від 18 травня 2000 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому спірної земельної ділянки. За заявою ОСОБА_1 від 12 листопада 2019 року розроблено проект землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки та присвоєно їй кадастровий номер :04:003:0608.

23 березня 2020 року здійснена державна реєстрація спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі на підставі розробленого на замовлення позивача проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Починаючи з квітня 2020 року позивач неодноразово звертався із заявами до Косівщинської сільської ради про затвердження проекту землеустрою та передання йому у власність земельної ділянки, проте, заяви позивача ні сільська, ні селищна рада (після об`єднання) не розглянули.

Тобто, на відміну від ОСОБА_2 , ОСОБА_1 першим подав належно оформлену заяву про затвердження проекту землеустрою, тому він першим отримав легітимні сподівання та правомірні очікування на законне завершення такої процедури - прийняття органом місцевого самоврядування рішення про затвердження проекту землеустрою та надання йому спірної земельної ділянки у власність.

Степанівська селищна рада фактично надала необґрунтовану перевагу у відведенні земельної ділянки іншій особі, заява якої була зареєстрована пізніше за заяву ОСОБА_1 .

Таким чином, враховуючи те, що заява позивача про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність йому земельної ділянки ні Косівщинською сільською радою, ні в подальшому її правонаступником - Степанівською селищною радою не була розглянута, вмотивованого рішення не було прийнято, а тому колегія суддів вважає, що є підстави для задоволення позову в частині визнання бездіяльності Степанівської селищної ради протиправною.

Щодо заявлених ОСОБА_1 вимог про зобов`язання Степанівської селищної ради затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, то колегія суддів звертає увагу на те, що вирішення даного питання віднесено до дискреційних повноважень органу місцевого самоврядування, а тому у задоволенні цих вимог слід відмовити.

Також, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Степанівської селищної ради від 03 червня 2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на спірну земельну ділянку ОСОБА_2 , з тих підстав, що воно не встановлює обмежень щодо реалізації позивачем права на отримання у встановленому законом порядку цієї земельної ділянки у власність.

Як уже зазначалося, позивач вчинив потрібні дії щодо вирішення питання про отримання права власності на спірну земельну ділянку, у зв`язку із чим він мав легітимні сподівання та правомірні очікування на закінчення процедури отримання у власність земельної ділянки. Водночас, ОСОБА_2 не могла мати легітимних сподівань та правомірних очікувань на законне завершення процедури безоплатної приватизації земельної ділянки та надання їй спірної земельної ділянки у власність.

Тому, враховуючи те, що рішення Степанівської селищної ради від 22 вересня 2021 року про затвердження проекту землеустрою та передання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , перешкоджає органу місцевого самоврядування вирішити питання про відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання незаконним та скасування цього рішення Степанівської селищної ради.

Такі висновки суду відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) та правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 08 листопада 2021 року у справі № 712/8720/20 та від 26 жовтня 2022 року у справі № 712/1100/20.

Щодо вирішення вимоги про визнання незаконним відчуження спірної земельної ділянки та скасування державної реєстрації речових прав ОСОБА_3 на це нерухоме майно, вказує наступне.

Встановлено, що ОСОБА_3 набув права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :04:003:0608, площею 0,10 га на підставі відплатного нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеного 17 листопада 2021 року.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17)».

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач - внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява №29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 725/1824/20 (провадження № 61-15705св21) зроблено висновок, що: «конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар».

Встановлено, що позивач не набув права власності на спірну земельну ділянку. Натомість відповідач ОСОБА_3 , придбаваючи спірну земельну ділянку за відплатним договором купівлі-продажу, правомірно очікував, що ОСОБА_2 мала право ним розпоряджатися, а він після отримання цього майна матиме змогу мирно ним володіти. Крім того, станом на час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, обтяжень на спірну земельну ділянку накладено не було.

З огляду на вищевказане, колегія суддів дійшла до висновку, про відсутність правових підстав для припинення речових прав ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку, оскільки задоволення позову в цій частині матиме наслідком покладення на добросовісного набувача індивідуального й надмірного тягаря.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викиданих у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до частин 9, 13 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (дві вимоги немайнового характеру), з Степанівської селищної ради та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню в дольовому порядку по 4465 грн 80 коп. з кожного судового збору, сплаченого ним за розгляд справи інстанційними судами.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 30 вересня 2022 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області щодо вирішення питання ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території с. Косівщина Сумського району Сумської області, орієнтованою площею 0,10 га (сіножатей).

Скасувати рішення Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області від 22 вересня 2021 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва ОСОБА_2 ».

Відмовити у задоволенні іншої частини вимог.

Стягнути з Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у дольовому порядку по 4465 гривень 80 копійок з кожного судового збору, сплаченого ним за розгляд справи інстанційними судами,

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 червня 2023 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов