КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3604/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023року місто Київ

справа № 760/27513/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Букіної О.М., повний текст рішення складено 15 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні подружжя, визнання права власності на майно та стягнення компенсації,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила:

припинити право ОСОБА_1 на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу;

виплатити ОСОБА_1 542970 грн., внесені позивачем на депозитний рахунок суду.

В мотивування вимог посилалася на те, що вона з ОСОБА_1 з 17 вересня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року. Від шлюбу мають малолітню дитину.

Вказувала, що сторонам на праві спільної часткової власності в рівних частинах належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначала, що спільне володіння та користування квартирою з відповідачем неможливе з огляду на погані відносини, що склались між ними, вони не проживають разом, не ведуть спільне господарство, не спілкуються, родинних зв`язківне підтримують, відповідач жодних сплат комунальних послуг не здійснює, не утримує майно, а тягар утримання своєї частки у цій квартирі переклав на позивача, яка проживає там разом з їх малолітньою дитиною.

Посилалася на те, що спірна квартира є невеликою та неподільною.

Вказувала, що припинення власності на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки останній тривалий час проживає окремо, має окреме житло, також у батьків відповідача є житло, з якими він може разом проживати.

Зазначала, що зметою повноцінного користування та обслуговування квартири позивач просить припинити право відповідача на частку квартири, виплативши при цьому йому компенсацію вартості його частки, яка у гривневому еквіваленті становить 542970 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки квартири у розмірі 542970 грн., внесені ОСОБА_3 на депозитний рахунок Державної казначейської служби України в м.Києві.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 908 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 4521,70 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В мотивування вимог апеляційної скарги посилалася на те, що висновок суду першої інстанції про те, що припинення права власності відповідача на 1/2 частку квартири з виплатою йому вартості цієї частки не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки він не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальних послуг, а проживає тривалий час в іншому місці, не відповідає обставинам справи, оскільки відповідач був вимушений звільнити спірну квартиру, так як позивач неодноразово погрожувала забрати дитину та покинути спірну квартиру.

Вказувала, що посилання суду першої інстанції на несплату відповідачем комунальних послуг не є підставою для припинення його частки у спільній частковій власності, оскільки належним способом захисту у цьому випадку буде відшкодування останнім відповідної частки оплати за послуги позивачу, якщо та їх фактично понесла, а не припинення права власності на частку у спільному майні.

Зазначала, що позивачем не додано до позову жодної квитанції, яка б свідчила про оплату саме нею послуг за спірну квартиру.

Посилалася на те, що до відзиву надавались скріншоти з Єдиного Державного Реєстру Декларацій, відповідно до яких відповідачу на праві власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 . Іншого зареєстрованого житла відповідач не має.

Вказувала, що подана позивачем Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав щодо наявності у відповідача іншого житла у місті Донецьк є безпідставним, оскільки, як зазначено в самій довідці, пошук відбувався за частковим співпадінням, тому при замовленні довідки з Державного реєстру завжди надається інформація про зареєстроване право власності на будь-яке майно осіб, які мають однакові прізвища, ім`я, по-батькові. Згідно з цією довідкою ОСОБА_1 став співвласником квартири в місті Донецьк на підставі свідоцтва про право власності, виданого представництвом фонду державного майна від 24 грудня 2003 року, коли відповідачу - ОСОБА_1 виповнилось 12 років.

13 лютого 2023 року від представника позивача до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній посилався на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції. Просив рішення залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримала, просила їх задовольнити з вищевказаних підстав.

Позивач та її представник всудовому засіданні апеляційного суду проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира є неподільною, частка відповідача у праві спільної часткової власності на вказану квартиру не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим та задоволення позову не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки дана квартира не є єдиним житлом, де він може проживати.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 17 вересня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27 червня 2017 року, укладеного між ОСОБА_5 (продавець), ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (покупці), продавець передав, а покупці прийняли у власність в рівних частках квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

У п.2 вказаного договору зазначено, що продаж квартири вчинено за 1 027 000 грн.

З довідки начальника ЖЕД №901 від 24 березня 2021 року №901/Т-238/09 вбачається, що ОСОБА_1 не проживає за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 24 вересня 2021 року.

Заявою від 15 квітня 2021 року відповідач повідомив позивача про свій намір продати належну йому 1/2 частину квартири, посилаючись на статтю 362 ЦК України. Відповідач зазначив, що продасть свою частину квартири за 840 000 грн.

У листі-відповіді на заяву ОСОБА_1 від 15 квітня 2021 року ОСОБА_3 повідомила, що має намір придбати 1/2 частину квартири, що належить відповідачу на праві власності за ринкову вартість - 542 970 грн.

Відповідно до цінової довідки, складеної ТОВ «Консалтингова фірма «Євротерра» від 27 квітня 2021 року, ринкова вартість спірної квартири складає 1 085 940 грн., а ринкова вартість 1/2 частини квартири складає 542 970 грн.

З висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна від 24 вересня 2021 року №09/21-1, складеного ФОП ОСОБА_6 , за технічними показниками об`єкт квартира за адресою: АДРЕСА_1 не може бути поділено через відсутність ще одного окремого виходу з об`єкту нерухомого майна та порушень положень ДБН В.2.-15:2019 Житлові будинки, які можуть виникнути в результаті поділу.

При зверненні до суду з даним позовом, позивач внесла на депозитний рахунок Солом'янського районного суду містаКиєва 544 000 грн., що підтверджується квитанцією №17 від 05жовтня 2021 року.

Згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Аналогічна за змістом норма міститься в статті 321 ЦК України.

Частиною першою статті 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга цієї статті).

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

При вирішенні позову, пред'явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об'єкта, який є спільним майном.

Таке тлумачення відповідає сталій судовій практиці щодо застосування статті 365 ЦК України про примусове припинення частки у спільному майні.

Слід зауважити, що умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 рокув справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-81цс11, від 02 липня 2014 року в справі №6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі №6-1943цс16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі №908/1754/17 та постановах Верховного Суду від 14 квітня 2021 року в справі №344/120/16-ц, від 11 травня 2022 року у справі №466/1856/16, від 02 листопада 2022 року у справі №686/27167/21.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 в якості підстав для припинення права ОСОБА_1 на частку у праві спільної часткової власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 , вказала на те, що: квартира є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим з огляду на погані відносини, що склалися між нею та відповідачем; припинення власності на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки останній з 30 червня 2019 року проживає окремо.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що спірна квартира складається з двох житлових кімнат, житловою площею - 28,4 кв.м, загальною площею - 52,3 кв.м. Обладнати дану квартиру перегородкою, додатковою ванною кімнатою, окремим входом-виходом без втрати її цільового призначення є технічно неможливо, отже відповідно ч.2 ст.183 ЦК України квартира є неподільною.

Разом з тим, позивач не надала суду доказів того, що припинення права відповідача ОСОБА_1 на його частку не завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласника.

З матеріалів справи вбачається, що позивач до позовної заяви додала Інформаційну довідку з реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якої за частковим співпадінням ОСОБА_1 належить квартира за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач, заперечуючи проти позову вказував на те, що у нього іншого житла крім спірної квартири не має. На підтвердження зазначеного останній надав: скріншоти з Єдиного державного реєстру декларацій за 2020 рік.

У суді апеляційної інстанції на підтвердження того, що у ОСОБА_1 іншого зареєстрованого за ним на праві власної житла, крім 1/2 частини спірної квартири не має, було надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Щодо посилання позивача на те, що припинення власності на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_1 , оскільки останній з 30 червня 2019 року не проживає у спірній квартирі, а проживає за іншою адресою, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що наявність у відповідача іншого місця проживання не може свідчити про відсутність завдання істотної шкоди інтересам останнього у випадку припинення його права власності на частку у спірній квартирі з огляду на те, що іншого житла, яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, останній не має.

Встановивши, що відповідач іншого житла, крім спірної квартири не має, частки співвласників квартири є рівними, колегія суддів приходить до висновку про те, що припинення права власності ОСОБА_1 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 завдасть істотної шкоди інтересам останнього як співвласника.

Доводи сторони позивача викладені у відзиві на апеляційну скаргу що наявності правових підстав відповідно до статті 365 ЦК України для задоволення позову, колегія суддів відхиляє, оскільки сама по собі наявність однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови встановлення, що припинення права власності відповідача на частку у спільному майні може завдати істотної шкоди його інтересам як співвласника, не може бути підставою для задоволення позову.

Суд першої інстанції на вищевикладене уваги не звернув, а відтак дійшов помилкового висновку про задоволення позову, отже рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 .

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати у розмірі 8144,55 грн.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні подружжя, визнання права власності на майно та стягнення компенсації - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 судові витрати у розмірі 8144 грн. 55 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст рішення складено 29 березня 2023 року.

Головуючий:

Судді: