Провадження № 4-с/204/1/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Барильченко А.Д.,

за участю представника скаржника адвоката Мороз В.П.,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EacyCon» в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за скаргою адвоката Мороз Віктора Павловича, в інтересах боржника ОСОБА_1 , заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_2 , державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Данченко Олег Миколайович на рішення (дії) державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року до суду надійшла скарга адвоката Мороз Віктора Павловича в інтересах боржника ОСОБА_1 , заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_2 , державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Данченко Олег Миколайович на рішення (дії) державного виконавця, у якій скаржник просив суд:

-витребувати від Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) належним чином посвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №65797183;

-визнати протиправними дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Данченко О.М. щодо прийняття 10 грудня 2021 року постанови про арешт майна боржника та постанови про арешт коштів боржника у виконавчому проваджені №65797183;

-скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Данченко О.М. від 10 грудня 2021 року у виконавчому проваджені №65797183 про арешт майна боржника;

-скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Данченко О.М. від 10 грудня 2021 року у виконавчому проваджені №65797183 про арешт коштів боржника;

-зобов`язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Данченко О.М. прийняти постанову у виконавчому провадженні №65797183 про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з погашенням ОСОБА_1 боргу в повному обсязі.

Уточнивши вимоги скарги 20 квітня 2023 року, представник скаржника - адвокат Мороз В.П. просив суд:

-визнати протиправними дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Данченко О.М. щодо прийняття 10 грудня 2021 року постанови про арешт майна боржника та постанови про арешт коштів боржника у виконавчому проваджені №65797183;

-скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Данченко О.М. від 10 грудня 2021 року у виконавчому проваджені №65797183 про арешт майна боржника;

-скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Данченко О.М. від 10 грудня 2021 року у виконавчому проваджені №65797183 про арешт коштів боржника.

В обґрунтування поданої скарги, заявник вказав на те, що на примусовому виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) знаходиться виконавче провадження №65797183 з примусового виконання виконавчого листа №204/4632/20, який виданий 01.06.2021 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання його дружини ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Виконавче провадження відкрито 15.06.2021 року. 23 вересня 2021 року адвокатом Морозом Віктором Павловичем було направлено до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східному регіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Дніпро) заяву в інтересах ОСОБА_1 , в якій викладено прохання розрахувати суму, яку боржник повинен сплатити у межах виконавчого провадження. Також, у даній заяві було вказано, що у постанові про відкриття виконавчого провадження незаконно не зазначено до якого строку повинно відбуватися стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . Так, у постанові зазначено лише «ІНФОРМАЦІЯ_1» замість розрахунку дати, протягом якої повинно відбуватись стягнення. Тому, адвокатом було проінформовано державного виконавця, що стягнення повинно відбуватися з 21 липня 2020 року до 18 листопада 2020 року (досягнення 3-х річного віку дитиною). Відповідна інформація зазначена у рішенні суду. У відповідь на дану заяву, 25 жовтня 2021 року адвокатом було отримано документ «Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів», в якому зазначається, що заборгованість станом на 15.10.2021 року складає 11977, 88 грн. Також у даному документі наведено методику розрахування вказаної суми. З метою погашення заборгованості, яка виникла у межах виконавчого провадження №65797183, 30.11.2021 року ОСОБА_1 було здійснено один платіж на суму 6000 грн. через відділення «ПриватБанку» із вказанням призначення платежу. Також, 14 грудня 2021 року ОСОБА_1 було здійснено другий платіж на суму 6000 грн. з метою погашення залишку заборгованості, яка виникла у межах виконавчого провадження №65797183. Тобто, заборгованість у межах виконавчого провадження №65797183 була погашена у повному обсязі. Однак, замість прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження №65797183, державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Данченко О.М. 10 грудня 2021 року прийнято постанову про арешт майна боржника, а також постанову про арешт коштів боржника. Скаржник, в особі ОСОБА_1 , вважає дії (рішення у вигляді постанов) державного виконавця незаконними та такими, що суперечать положенням Закону України «Про виконавче провадження», а постанови державного виконавця від 10 грудня 2021 року про арешт майна та про арешт коштів вважає такими, що підлягають скасуванню. Так, аналізуючи зміст даних постанов можливо встановити, що вони не містить викладення мотивів, з яких виконавець виходив, приймаючи відповідне рішення. Крім того, державним виконавцем не роз`яснено права учасникам виконавчого провадження. Також, постанова оформлена державним виконавцем у порушення п. 2, п.4 ч.7 Інструкції, оскільки не відповідає формі, змісту, не містить обґрунтованого мотиву рішення, зазначення у резолютивній частині прийнятого ним рішення. Крім того, у порушення п.п. 1, 2 та 3 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» оскаржувана постанова на адресу боржника від приватного виконавця не була надіслана на наступний робочий день. За таких обставин скаржник вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Представник заявника - адвокат Мороз В.П. у судовому засіданні в режимі відеоконференції скаргу підтримав, просив її задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені у скарзі.

Стягувач - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, надіславши 10.02.2023 року на офіційну електрону адресу суду лист у якому зазначила, що, у зв`язку із введеним на території країни воєнного стану, вона виїхала за кордон та не може бути присутньою у судовому засіданні. Вказала суду, що державний виконавець слідував всім інструкціям своєї служби, а боржник не надав необхідні документи до виконавчої служби, що є виключно його провиною.

Державний виконавець Данченко О.М. у судове засідання не з`явився, належним чином та своєчасно сповіщений про час та місце судового засідання, 02 березня 2023 року на виконання ухвали суду надав копії матеріалів виконавчого провадження №65797183.

Відповідно до статті 386 ЦПК України, неявка в судове засідання заявника або заінтересованої особи, яким повідомлено про час і місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги.

Вислухавши думку представника скаржника, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що вимоги скарги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Нездійснення посадовою особою (державним виконавцем) своїх обов`язків, покладених на неї законом, не повинно будь-яким чином призводити до порушення чи обмеження прав суб`єктів права на оскарження її незаконних дій.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 вересня 2020 року по справі №204/4632/20 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини ОСОБА_2 у розмірі частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21 липня 2020 року і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15-16). 01 червня 2021 року судом видано виконавчий лист №204/4632/20 (а.с.62).

За заявою ОСОБА_2 (а.с.60-61) державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Архиповим А.Д. 15.06.2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65797183 (а.с.67). Вищезазначену постанову державним виконавцем було направлено засобами поштового зв`язку всім сторонам виконавчого провадження до відома (а.с.66).

01 вересня 2021 року представник боржника - адвокат Мороз В.П. звернувся до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) із заявою в якій просив розрахувати суму, яку боржник повинен сплатити у межах виконавчого провадження №65797183 (а.с.12-13).

07 вересня 2021 року державним виконавцем Архиповим А.Д. надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів в рамках виконавчого провадження №65797183 (а.с.17). Із вказаного розрахунку судом вбачаться, що заборгованість ОСОБА_1 станом на 15.10.2021 року складає 11 977,88 грн.

10 грудня 2021 року державним виконавцем Данченко О.М. винесено постанову у ВП №65797183 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с.69).

Того ж дня, 10 грудня 2021 року державним виконавцем Данченко О.М. винесено постанову про арешт майна боржника (а.с.71 на звороті) та постанову про арешт коштів боржника (а.с.73). Копії вказаних постанов направлено державним виконавцем засобами поштового зв`язку всім сторонам виконавчого провадження до відома (а.с.68,70,72).

З матеріалів справи вбачається, що з метою погашення заборгованості, яка виникла у межах виконавчого провадження № 65797183, 30.11.2021 року боржником - ОСОБА_1 було здійснено платіж на суму 6000 грн. через відділення «ПриватБанку» із вказанням призначення платежу (а.с.23).

Також, 14 грудня 2021 року ОСОБА_1 було здійснено ще один платіж на суму 6000 грн. з метою погашення залишку заборгованості, яка виникла у межах виконавчого провадження № 65797183 (а.с.24).

13.06.2022 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Данченко О.М. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактично виконаним в повному обсязі виконавчим документом, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження з боржника стягнуто; припинено чинність арешту коштів боржника (а.с.92).

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частинами 1, 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Враховуючи, що постанову про арешт коштів та майна боржника державним виконавцем вчинено 10.12.2023 року, а останній платіж в межах виконавчого провадження боржником ОСОБА_1 було здійснено 14.12.2021 року, отже у державного виконавця були наявні підстави для винесення вищезазначених постанов, тому суд вважає, що скарга в частині визнання протиправними дії державного виконавця щодо арешту майна та коштів боржника, задоволенню не підлягає.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Що стосується вимог скаржника в частині скасування постанов державного виконавця про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, відсутності боргу або вимог перед особою, яка придбала право вимоги за зобов`язанням, на виконання якого видавався виконавчий документ, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Аналогічна правова позиція, що добровільне погашення боржником боргу за погодженням з кредитором, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору вказує на відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11.

З постанови про закінчення виконавчого провадження №65797183 від 13.06.2022 року судом вбачається, що за вимогами ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем припинено чинність арешту коштів боржника (а.с.92).

Проте, державним виконавцем не було зазначено про припинення чинності арешту майна боржника, що було накладено постановою від 10.12.2021 року (а.с.71 на звороті).

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Крім того, суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин право реалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, суд прийшов до висновку, що не зняття арешту з майна боржника є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом скасування постанови від 10.12.2021 року про арешт майна боржника.

У зв`язку із чим, суд вбачає, що наявні підстави для часткового задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.255,386,447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката Мороз Віктора Павловича, в інтересах боржника ОСОБА_1 , заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_2 , державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Данченко Олег Миколайович на рішення (дії) державного виконавця - задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Данченко О.М. від 10 грудня 2021 року у виконавчому проваджені №65797183 про арешт майна боржника.

В іншій частині скарги - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар