Справа № 203/926/23
Провадження № 4-с/0203/11/2023
УХВАЛА

18 липня 2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в місті Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Пльохіної В.В.,

за участі:

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс»,

ВСТАНОВИВ:

20.02.2023 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 (далі заявник, скаржник, боржник; представник скаржника ОСОБА_2 ) із скаргою на бездіяльність державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі державний виконавець), заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» (далі стягувач), в якій заявник, з урахуванням заяви представника заявника від 31.03.2023 року та ухвали суду від 31.03.2023 року, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо незняття арешту з квартири АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати державного виконавця або іншу уповноважену особу Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт, накладений 07.11.2014 року постановою старшого державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпровського міського управління юстиції Біловол В.О. у виконавчому провадженні №4514780 на все майно, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: з квартири АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії по припиненню обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 №7637959 та внести відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про скасування арешту нерухомого майна;

- зобов`язати державного виконавця або іншу уповноважену особу Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт, накладений 04.07.2016 року постановою державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпровського міського управління юстиції Астаркіною Є.П. у виконавчому провадженні №51561184 на все майно, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: з квартири АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії по припиненню обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 №15244037 та внести відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про скасування арешту нерухомого майна.

В обґрунтування вимог скарги представник заявника зазначила, що наразі виникла необхідність у переоформленні частини квартири, яка належить її сину ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності. При зверненні до нотаріуса їй повідомили про наявність арешту та порекомендували звернутися до виконавчої служби.

Так, представник заявника пояснила, що оскаржувані постанови державних виконавців у виконавчих провадженнях №45314780 від 07.11.2014 року та №51561184 від 04.07.2016 року про накладення арешту на майно боржника та заборону його відчуження були винесені на підставі виконавчого листа, виданого 11.04.2014 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у справі №203/8452/13-ц. При цьому виконавчий лист було повернуто державним виконавцем на адресу стягувача. Проте державні виконавці під час повернення виконавчого листа не винесли постанов про скасування арешту з майна боржника ОСОБА_1 і на час звернення із скаргою арешт на майно залишається чинним. На думку заявника, бездіяльність державного виконавця щодо незняття арешту з майна фізичної особи є триваючим правопорушенням, тому оскаржується в будь-який час шляхом подання скарги в порядку, передбаченому статтями 447-451 ЦПК України, та зобов`язання державної виконавчої служби зняти арешт з нерухомого майна боржника.

При цьому, за твердженнями заявника, у зв`язку з фізичною відсутністю виконавчих проваджень №45314780 та №51561184, відмовою суду новому кредитору у видачі дубліката виконавчого листа ухвалою суду від 27.10.2020 року у справі №203/8452/13-ц, відсутні законні підстави для подальшого застосування арештів нерухомого майна.

З огляду на викладене, скаржник (боржник) звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» (стягувач).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2023 року, судову справу №203/926/23, провадження №4-с/0203/11/2023, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М., яку передано судді канцелярією суду 21.02.2023 року.

Ухвалою суду від 24.02.2023 року було поновлено заявнику строк для подання скарги на бездіяльність державного виконавця та відкрито провадження в цивільній справі за скаргою, призначено скаргу до розгляду у судовому засіданні, зобов`язано державного виконавця надати суду для огляду у судовому засіданні матеріали виконавчих проваджень або надіслати належним чином засвідчені копії (за відсутності повідомити суд).

Ухвалою суду від 31.03.2023 року було задоволено заяву представника скаржника про виправлення описки в судовому рішенні в цивільній справі №203/926/23, та внесені виправлення в текст ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2023 року в цивільній справі №203/926/23: зазначено правильно номер виконавчого провадження: «№45314780» замість неправильного: «№45314789», та в текст ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2023 року в цивільній справі №203/926/23: зазначено правильну дату надходження скарги: «20 лютого 2023 року» замість неправильної: «20 лютого 2022 року».

30.03.2023 року та 31.03.2023 року на адресу суду надійшли пояснення державного виконавця по суті вимог скарги, в яких державний виконавець повідомила суд про те, що на виконання ухвали суду від 24.02.2023 року немає технічної можливості надати для огляду у судовому засіданні матеріали виконавчого провадження №51561184, оскільки відповідно до Наказу Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017 року «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», строк зберігання виконавчих проваджень становить 3 роки. Тобто станом на 01.03.2023 року виконавче провадження №51561184 знищене. При цьому виконавче провадження №45314789 взагалі перебувало на виконанні у Новомосковському МР ВДВС ГТУЮ Дніпропетровської області.

Так, з приводу суті вимог скарги заявника (боржника) державний виконавець пояснила, що у ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», вказаний вичерпний перелік обов`язкових підстав для припинення обтяжень нерухомого майна. Натомість до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не надходило жодних документів, які б були підставою для зняття арешту з майна боржника. Рішення суду залишається невиконаним, борг не погашений.

Таким чином, вважаючи вимоги заявника безпідставними, державний виконавець просить суд відмовити у задоволенні скарги.

Заінтересована особа (стягувач) не подала до суду пояснень по суті вимог скарги.

Чергове судове засідання з розгляду скарги було призначене судом на 18.07.2023 року.

У судове засідання 18.07.2023 року з`явились заявник (боржник) та його представник.

Державний виконавець та представник заінтересованої особи до суду не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду скарги. При цьому державний виконавець 31.03.2023 року подав до суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, а представник заінтересованої особи (стягувача) не повідомив суду причини неприбуття у судове засідання.

Суд, заслухавши думки заявника та його представника, на підставі положень ст. ст. 128, 211, 223, 450 ЦПК України розглянув скаргу за відсутності державного виконавця та представника заінтересованої особи (стягувача).

У судовому засіданні заявник та його представник підтримали вимоги скарги та просили суд їх задовольнити, підстави звернення до суду із скаргою пояснили суду таким чином, як про це зазначено вище.

Також заявник пояснив, що він був поручителем у 2008 році та його машина була продана в рахунок погашення боргу. У 2020 році він звернувся до державної виконавчої служби із заявою про зняття арешту з квартири, але йому не зрозуміло з яких підстав. Оскільки щодо нього не здійснюється виконавче провадження, а борг продовжує погашати інший боржник у виконавчому провадженні.

Представник заявника з-поміж іншого пояснила, що арешт на квартиру було накладено у 2014 році, а виконавче провадження завершене, нове не відкрито. Після звернення до державної виконавчої служби їм з сином повідомили, що необхідно звернутися до суду.

Суд, заслухавши пояснення заявника та його представника, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2014 року, справа №203/8452/13-ц, провадження №2/0203/407/2014, в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було стягнуто солідарно з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» () заборгованість за договором «Автопакет» №767125/ФЛ від 08 лютого 2008 року в сумі 208140,84 гривень, з яких 102771,35 гривень заборгованість за тілом кредиту, 75660,93 гривень заборгованість за відсотками за користування кредитом, 19151,47 гривень пеня, 10557,09 гривень штрафи, у рахунок відшкодування судових витрат по справі стягнуто з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) по 1040,75 гривень на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» ().

Вказане заочне рішення суду від 20.03.2014 року набрало законної сили станом на 01.04.2014 року.

За відомостями з листа заступника начальника відділу Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 11.01.2023 року за №694/13 «Щодо надання інформації», ОСОБА_2 у відповідь на її заяву від 27.12.2022 року було повідомлено, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження було встановлено, що у відділі у період з 07.11.2014 року по 22.12.2015 року перебувало виконавче провадження №45314780 з примусового виконання виконавчого листа №203/8452/13-ц від 11.04.2014 року Кіровського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу у розмірі 209181,59 грн.

Так, 07.11.2014 року старшим державним виконавцем Біловолом В.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №45314780 та того ж дня для забезпечення реального виконання рішення та відповідно до заяви стягувача було накладено арешт на майно боржника в межах суми стягнення. При цьому 14.11.2014 року було винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 20918,15 грн, а 07.04.2015 року постанову про розшук майна боржника, а саме: автомобіля Daewoo Sens Т13110, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_3 .

22.12.2015 року державним виконавцем Куземою Я.Г. на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв`язку із тим, що майно боржника не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку.

Водночас заявника повідомлено, що станом на момент надання відповіді 11.01.2023 року матеріали виконавчого провадження №45314780 знищені за закінчення терміну їх зберігання, який становить три роки.

Також за відомостями з Автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП), на виконанні у Центральному ВДВС місті Дніпра ГТУЮ з 04.07.2016 року перебувало виконавче провадження №51561184.

Так, постановою старшого державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 04.07.2016 року, ВП №51561184, про відкриття виконавчого провадження було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №203/8452/13-ц, виданого 11.04.2014 року, Кіровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» () заборгованості за договором «Автопакет» №767125/ФЛ від 08 лютого 2008 року в сумі 208140,84 гривень, з яких 102771,35 гривень заборгованість за тілом кредиту, 75660,93 гривень заборгованість за відсотками за користування кредитом, 19151,47 гривень пеня, 10557,09 гривень штрафи, у рахунок відшкодування судових витрат по справі 1040,75 гривень на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» ()

Постановою старшого державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 04.07.2016 року, ВП №51561184, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на все майно, що належить боржнику: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах суми звернення стягнення: 209181,59 грн; заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , лише в межах суми боргу.

Постановою старшого державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 04.07.2016 року, ВП №51561184, про зняття арешту з реалізованого майна, державним виконавцем було встановлено, що автомобіль марки Daewoo, модель Sens Т13110, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , було реалізоване на електронних торгах з реалізації арештованого нерухомого майна, які відбулися 28.11.2016 року, організатор електронних торгів ДП «Сетам», та на підставі положень ст. ст. 59, 61 Закону України «Про виконавче провадження», п. 7 розділу Х Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, було постановлено зняти арешт з майна, а саме: автомобіля марки Daewoo, модель Sens Т13110, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , відповідно до постанови №51561184 від 04.07.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 345314780 від 07.11.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що належить боржнику: ОСОБА_1 .

Постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 26.12.2018 року, ВП №51561184, про повернення виконавчого документа стягувачу, державним виконавцем було встановлено, що в порядку ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачу було запропоновано вирішити питання щодо авансування витрат, пов`язаних з оцінкою майна, вказаного у виконавчому документі, але згоди щодо авансування надано не було. На підставі п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець постановив: повернути стягувачу виконавчий документ: виконавчий лист №203/8452/13-ц, виданий Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 11.04.2014 року; виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 26.12.2021 року.

За відомостями з Автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП), станом на 13.10.2022 року виконавче провадження №51561184 від 04.07.2016 року, боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягувач: ПАТ КБ «Надра» (), завершене.

Ухвалою суду від 27.10.2020 року, справа №203/8452/13-ц, в цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» про заміну стягувача у виконавчому листі та видачу дублікатів виконавчих листів в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, було частково задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» про заміну стягувача у виконавчому листі та видачу дублікатів виконавчих листів в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , та замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) у цивільній справі № 203/8452/13-ц, а саме: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (місцезнаходження юридичної особи: 04053, м. Київ, вул. Артема, будинок 15, ідентифікаційний код юридичної особи: 20025456) на його правонаступника: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» (місцезнаходження юридичної особи: 01601, м. Київ, Печерський Узвіз, будинок 5, кабінет 109, ідентифікаційний код юридичної особи: 40298218), видано дублікат виконавчого листа, виданого 11 квітня 2014 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська в цивільній справі № 203/8452/13-ц, про стягнення з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» () заборгованість за договором «Автопакет» №767125/ФЛ від 08 лютого 2008 року в сумі 208140,84 гривень, з яких 102771,35 гривень заборгованість за тілом кредиту, 75660,93 гривень заборгованість за відсотками за користування кредитом, 19151,47 гривень пеня, 10557,09 гривень штрафи, а також судові витрати по справі у розмірі 1040,75 гривень, у задоволенні вимог заяви в іншій частині, а саме щодо видачі дубліката виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_1 у цивільній справі № 203/8452/13-ц відмовлено.

Вказана ухвала суду не оскаржувалась та набрала законної сили станом на 27.10.2020 року.

Зі змісту вказаної вище ухвали встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 про стягнення боргу на користь ПАТ КБ «Надра», виконавче провадження відкрито 04.07.2016 року, стан виконавчого провадження завершено. Мотивами суду щодо відмови у задоволенні вимог заявника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» про видачу дубліката виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_1 у цивільній справі №203/8452/13-ц було те, що заявник не надав суду належних доказів втрати виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_1 , в тому числі при його пересилці чи інших обставинах, а також не надав суду доказів щодо незакінчення в ньому строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Листом від 13.10.2022 року у відповідь на заяву ОСОБА_2 від 20.09.2022 року про скасування арешту майна у ВП №51561184 державний виконавець повідомив, що заявником не надані належні документи, що є підставою для зняття арешту.

Листом від 31.10.2022 року начальник відділу Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра у відповідь на скаргу заявника від 17.10.2022 року повідомив, що на підставі п. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2022 року, справа №203/5008/22, провадження №2/0203/1479/2022, про відмову у відкритті провадження, було відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Факторінгс», третя особа без самостійних вимог Перший Правобережний відділ ДВС у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з нерухомого майна.

Вказана ухвала не оскаржувалась та набрала законної сили станом на 27.12.2022 року.

При цьому за усними поясненнями представника заявника, наданими у судовому засіданні, станом на момент звернення до суду із позовом 22.12.2022 року заявнику не було відомо про завершення виконавчих проваджень, оскільки відповідь на заяви з відділу державної виконавчої служби не надійшла.

На підтвердження факту того, що заявник (боржник) є власником майна, на яке накладено арешт оскаржуваними постановами державних виконавців, заявник надав суду копії: свідоцтва про право власності на житло від 24.01.2001 року, а саме: 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 26.12.2022 року.

При цьому за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі постанов державних виконавців Кіровського відділу державної виконавчої служби ДМУЮ та Центрального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №45314780 від 07.11.2014 року та №51561184 від 04.07.2016 року було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 .

Аналіз обставин, встановлених в ході судового розгляду матеріалів справи, дає суду підстави для висновку, що на момент звернення заявника до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця на виконанні у відділі державної виконавчої служби не перебувають виконавчі провадження, в рамках якого були винесені оскаржувані постанови про арешт майна боржника, а виконавчий документ був повернутий стягувачу постановами державних виконавців на підставі чинних станом на момент винесення постанов п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно.

Суд зазначає, що відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статтею 16 ЦК України та передбачає: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

За правилами статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження.

Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року за №606-XIV, який втратив чинність 05.01.2017 року, та чинним Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII врегульовані питання, пов`язані з примусовим виконанням судових рішень і рішень інших органів, станом на момент винесення оскаржуваних постанов.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (в редакції, чинній станом на момент звернення до державного виконавця із заявам про скасування арешту майна), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі , в тому числі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За приписами частин 1, 2, 3, 4 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний , зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

В пункті 1 частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчиненні дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Частиною 8 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до частини 1, 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону , зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Аналіз вищевказаних норм дає суду підстави дійти висновку, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб та здійснювати заходи, необхідні для своєчасного виконання рішення в порядку та спосіб, встановлений виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження», а під час здійснення виконавчих дій він має право накладати арешт на майно боржника в межах виконавчого провадження.

Відповідно до частин 4, 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову .

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до пункту 7 частини 1, частини 5 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року за №606-XIV (в редакції чинній, станом на момент винесення оскаржуваної постанови про арешт майна від 22.12.2015 року), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, боржник фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до пункту 4 частини 1, частини 5 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (в редакції, чинній станом на момент винесення оскаржуваної постанови про арешт майна від 04.07.2016 року), виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, зокрема, стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Вказані вище норми передбачають підстави зняття арешту у виконавчому провадженні, що перебуває на виконанні, а не у випадку повернення виконавчих документів стягувачу без виконання, що є підставами для повторного пред`явлення виконавчих документів до виконання.

При цьому підстави закінчення виконавчого провадження визначені статтями 49 та 39 вищевказаних Законів України «Про виконавче провадження», відповідно, проте серед цих підстав повернення виконавчого документа стягувачу відсутні.

Наслідки завершення виконавчого провадження, закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа визначені у статтях 50, 40 вищевказаних Законів України «Про виконавче провадження», відповідно.

Разом з тим повернення виконавчого документа стягувачу на підставі, як пункту 7 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року за №606-XIV, який втратив чинність, так і пункту 4 частини 1 статті 37 чинного Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII, не є підставами для зняття арешту з майна боржника.

Так, зокрема, відповідно до частини 3 статті 37 чинного Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII, арешт з майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18, вказано, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

У постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17 зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу.

У постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №761/35971/15-ц зазначено, що здійснюючи дії під час виконання зазначеного рішення суду, державний виконавець дотримався вимог Закону України «Про виконавче провадження» при вчиненні виконавчих дій по відкритому виконавчому провадженню щодо солідарного боржника, тому відсутні підстави для задоволення скарги останньої. При цьому виконавчий лист повернено стягувачу і державний виконавець позбавлений можливості вчиняти виконавчі дії при відсутності виконавчого провадження.

У ході судового розгляду скарги судом було встановлено, на момент звернення заявника до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, виконавчі провадження, в рамках яких були винесені оскаржувані постанови, є закінченими та не перебувають на виконанні у державного виконавця.

При цьому суд враховує те, що виконавчі документи були повернуті стягувачу на підставі положень Закону України «Про виконавче провадження», які не є підставами для зняття арешту з майна боржника, а в статті 59 чинного Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на момент звернення заявника до державного виконавця із заявами про зняття арешту), передбачений вичерпний перелік підстав для зняття арешту у виконавчому провадженні, що перебуває на виконанні, а не у випадку повернення виконавчого документа стягувачу без виконання, що є підставою для повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Також суд критично оцінює твердження боржника та його посилання на те, що ухвалою суду від 27.10.2020 року було відмовлено стягувачу у видачі дубліката виконавчого листа щодо стягнення з нього заборгованості на виконання рішення суду. Оскільки, з огляду на мотиви відмови у видачі дубліката виконавчого листа, стягувач не позбавлений права повторно звернутися до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа у разі надання додаткових доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу втрати виконавчого документа, та які не були досліджені судом раніше, та не позбавлений права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Крім того, суд зазначає, що заявник (боржник) неправильно обрав спосіб захисту, оскільки порушене право власника (боржника) на володіння, користування і розпорядження своїм майном підлягає захисту в порядку позовного провадження поданням негаторного позову, тобто позову власника до третіх осіб про усунення перешкод, пов`язаних із здійсненням прав щодо користування та розпорядження майном, шляхом зняття арешту з нерухомого майна.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2022 року, справа №203/2354/21, провадження № 61-21396св21, який суд враховує на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України.

Аналіз викладеного вище дає суду підстави для висновку про те, що державний виконавець не допустив протиправної бездіяльності, та в межах наданих йому законом повноважень правомірно вказав на те, що у нього відсутні підстави для скасування арешту майна та боржником не надані документи, що є підставою для зняття арешту.

Тому суд дійшов висновку, що вимоги скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця є необґрунтованими, та у їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 258-261, 353, 447-452 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс», відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Повний текст ухвали суду складений 25.07.2023 року.

Суддя Ф.М. Ханієва