Головуючий у І інстанції Пінкевич Н.С.
Провадження № 22-ц/824/5455/2023 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 березня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В. Мельника Я.С.,

за участю секретаря: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь за період з 17 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року неустойку в розмірі 51 000,00 дол. США, посилаючись на те, що 10 липня 2019 року між ними було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 взяла у нього в борг 3 000 доларів США для закупки товарів з подальшою реалізацією, які зобов`язалась повернути 15 грудня 2019 року. Борг в обумовлені договором строки ОСОБА_2 не повернула.

Умовами договору позики передбачено, що у разі неповернення боргу в строк ОСОБА_2 зобов`язується сплатити щоденну неустойку в розмірі 25% з усієї боргової суми. Дана неустойка згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України забезпечує виконання договору позики і зменшенню не підлягає.

Оскільки відповідач прострочила повернення боргу, позивач згідно умов договору позики просив стягнути з неї на свою користь передбачену умовами договору неустойку за період з 17 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 51 000,00 дол. США. При цьому зазначив, що заявлений ним у позові розмір пені значно нижчийвід суми неустойки, яку він вимушений сплатити своїм позикодавцям через несплату коштів відповідачем. Навіть сплата відповідачемнеустойки в повному обсязі не покриває повністю його витрати, що виникли через порушення відповідачемумов договору позики від 10 липня 2019 року.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за період з 17 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 50 дол. США.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Обгрунтовуючи скаргу, позивач посилався на те, що судом безпідставно зменшено розмір неустойки, яка підлягає стягненню, оскільки сторони до суду із заявою про її зменшення не звертались. Таке рішення суду підтримує порушників договорів та цинічно принижує гривню, що приносить величезні збитки економіці України.

В судове засідання учасники процесу, які повідомлялись про час та місце розгляду справи, не з`явились; колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 липня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 отримала в борг грошові кошти в розмірі 3000 дол. США строком до 15 грудня 2019 року(а.с.5). У даному договорі сторони обумовили та погодили розмір пені за порушення строків повернення грошових коштів, а саме 25% від суми боргу щоденно, яка згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України забезпечує виконання договору позики і зменшенню не підлягає.

Також встановлено, що ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором позики не виконала і борг ОСОБА_1 не повернула, у зв`язку із чим у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебувають цивільні справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення основного боргу, винагороди та неустойки. При цьому, заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму неустойки та винагороди в розмірі 510 436,00 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягнення неустойки, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з доведеності факту наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин з приводу договору позики, та беручи до уваги доведеність факту невиконання відповідачем, як позичальником, своїх обов`язків по поверненню боргу, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 про стягнення передбаченої умовами договору неустойки.

При цьому, суд першої інстанції зменшив розмір неустойки на підставі положень ч. 3 ст. 551 ЦК України з 51 000 дол. США до 50 дол. США, оскільки її розмір значно перевищує розмір збитків, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки рішення в цій частині відповідає обставинам справи та ухвалене з дотриманням вимог закону.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ста. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В укладеному між сторонами договорі позики передбачено та ними погоджено, що у разі неповернення боргу в строк, ОСОБА_2 зобов`язується сплатити ОСОБА_1 щоденну неустойку в розмірі 25% з усієї боргової суми.

За ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За правилом ст. 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих неналежним виконання зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (ч.2 ст.615 ЦК України).

Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем обов`язку по поверненню суми боргу в обумовлені у договорі строки, правильним є висновок суду про наявність підстав для стягнення з неї на користь позивача передбаченої умовами договору позики неустойки.

Відповідно до роз`яснень п. 27 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (відсутність негативних наслідків для позивача через прострочене виконання зобов`язань).

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про наявність підстав для стягнення неустойки, зменшив її розмір, виходячи з положень ст. 551 ЦК України, за якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи.

Апеляційний суд погоджується з наявністю підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки розмір неустойки, дійсно, значно перевищує розмір збитків та є несправедливо непомірним тягарем для боржника, разом з тим, на думку колегії суддів, розмір неустойки, визначений судом першої інстанції, - 50 дол. США, є надто зменшеним відносно розміру збитків, не відповідає характеру порушення прав позивача, який не отримав від відповідача належні йому грошові кошти у встановлені договором строки, на що правомірно очікував і розраховував, та не відповідає дійсному правовому призначенню неустойки, як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання.

Оскільки суд першої інстанції, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення неустойки, допустив помилку при визначенні розміру неустойки, не врахувавши усіх критеріїв, що впливають на визначення розміру даної виплати, колегія суддів вважає за необхідне цю помилку суду виправити шляхом зміни рішення у відповідній частині, а саме, шляхом збільшення розміру стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки за період з 17 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року з 50,00 дол. США до 500,00 дол. США.

При цьому, колегія суддів ураховує, що визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статтей 89 ЦПК України та 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19; від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20).

Рішення суду в іншій частині постановлене судом з дотриманням вимог закону і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 його законності не спростовують, а зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині розміру стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки - зміні з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України. Рішення в іншій частині ухвалене судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування чи зміни апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнитичастково.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2022 року в частині розміру стягнутої неустойки - змінити, збільшивши розмір неустойки за період з 17 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року з 50,00 (п`ятдесяти) дол. США до 500,00 (п`ятисот) дол. США.

В іншій частині заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий :

Судді: