МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2023 р. Справа №381/1868/22

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Білоцької Л.В., розглянувши у приміщенні суду у смт Макарів Київської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про поділ майна, посилаючись на те, що 14.09.2013 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.04.2022 року розірвано.

За час перебування у шлюбі позивач та відповідач набули право спільної сумісної власності на наступне майно:

Автомобіль марки - Peugeot 308, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі - НОМЕР_2 ;

Автомобіль марки RENAULT KANGOO, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , номер шасі - НОМЕР_4 .

Збудований, але не введений в експлуатацію двоповерховий житловий будинок, що знаходиться на земельній ділянці (кадастровий номер - :01:005:0015), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки позивач та відповідач не змогли досягти згоди щодо добровільного поділу майна, то в силу приписів ч. 1 ст. 70 СК України, позивач просить здійснити поділ майна набутого за час шлюбу наступним чином:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки RENAULT KANGOO, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_5 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки - Peugeot 308, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі - НОМЕР_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину об`єкта нерухомості, який збудовано але не введено в експлуатацію на земельній ділянці, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину об`єкта нерухомості, який збудовано але не введено в експлуатацію на земельній ділянці, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою суду від 10.11.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Також вказаною ухвалою витребувано від відповідача ОСОБА_2 документи на об`єкт незавершеного будівництва двоповерхового житлового будинку, який знаходиться на земельній ділянці (кадастровий помер - :01:005:0015), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

Будівельний паспорт забудови земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0015.

Технічний паспорт на будинок, який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01 4105:0015.

Проект будівництва двоповерхового житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером :01:005:0015. Дана ухавала залишена відповідачем без виконання.

Копія ухвали від 10.11.2022 року та копія позовної заяви з додатками відповідачу надсилалися за адресою реєстрації: АДРЕСА_2 , поштове відправлення № 720 повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою, 23.11.2022 року», що з урахуванням п. 99.1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ №270 від 05.03.2009 року, та п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням особи про розгляд справи. Відповідно у встановлений судом строк, відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надала, у зв`язку з чим суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що сторони у справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.09.2013 року (а.с. 24), який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.04.2022 року розірвано (а.с. 8-11).

За час перебування у шлюбі, сторони набули наступне майно:

автомобіль марки - Peugeot 308, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі - НОМЕР_2 , дата реєстрації - 18.03.2021 року, власник - ОСОБА_2 (а.с. 12-13);

автомобіль марки RENAULT KANGOO, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , номер шасі - НОМЕР_4 , дата реєстрації - ІНФОРМАЦІЯ_1 , власник - ОСОБА_1 (а.с. 14-15).

Оскільки вказані автомобілі набуті подружжям за час шлюбу, вони є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому позовні вимоги в частині їх поділу, підлягають задоволенню.

Також позивачем в обгрунтування позовних вимог зазначено, що за час перебування у шлюбі ними збудований, але не введений в експлуатацію двоповерховий житловий будинок, що знаходиться на земельній ділянці (кадастровий номер - :01:005:0015), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину (за кожним) об`єкта нерухомості, який збудовано але не введено в експлуатацію на земельній ділянці, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 024091, встановлено, що власником земельної ділянки площею 0,100 га, розташованої у АДРЕСА_1 , кадастровий номер - :01:005:0015, є ОСОБА_3 (а.с. 16).

Позивачем, на підтвердження факту збудованого будинку подано фотокопії об`єкту незавершеного будівництва зовні та всередині (а.с. 25-32). Проте, з вказаних доказів не можливо встановити, що цей будинок побудований на земельній ділянці, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

Для поділу об`єкта незавершеного будівництва між подружжям має бути сукупність наступних умов: Довести факт того, що період будівництва співпадає з перебуванням особами у зареєстрованому шлюбі або фактичних шлюбних відносинах; Встановити ступінь готовності об`єкта незавершеного будівництва та визначити його частини, що підлягають поділу (шляхом проведення будівельно-технічної експертизи). Проведення даного виду експертизи надасть можливість встановити відсоток готовності об`єкта незавершеного будівництва та наявність можливості здійснити його поділ. Окрім того, підтвердженням факту будівництва саме в період шлюбу подружжя може виступати дозвільна документація (дозволи на початок здійснення будівництва), технічний паспорт на будинок, документи, що підтверджують право на проведення реконструкції старого будинку, тощо.

Проте матеріали справи не містять ні будівельного паспорту забудови земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0015, ні технічного паспорту на будинок, який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:005:0015, ні проекту будівництва двоповерхового житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером :01:005:0015.

Також слід вказати, що клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи у справі не заявлялося.

Вирішуючи заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги, суд керується також наступним.

У відповідності до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі такого поділу, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено законом або домовленістю між ними.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України).

Засади шлюбу, а також правовідносини, які виникають із особистих немайнових та майнових прав та обов`язків подружжя, визначаються нормами СК України.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879, 881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з формально-правового погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю використаних у його будівництві будівельних матеріалів, результатів виконаних робіт, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і підлягати поділу між ними.

У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 зроблено висновок, що за позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, в частині поділу автомобілів, ціна позову за якими становить 343 265,00 грн., судовий збір становить у розмірі 3432,65 грн., тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вказана сума.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 5, 76-81, 83, 95, 141, 247, 265, 354-355 ЦПК України суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки RENAULT KANGOO, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_5 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки - Peugeot 308, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі - НОМЕР_2 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 судовий збір в розмірі 3432,65 грн.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян для проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося - з дати складання повного його тексту, через Макарівський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 21.03.2023 року.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ;

ОСОБА_2 : АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Суддя Л.В. Білоцька