ПОСТАНОВА

Іменем України

23 травня 2023 року м. Кропивницький

справа № 404/185/22

провадження № 22-ц/4809/337/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді - Головань А. М., Дуковський О. Л.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Головне управління національної поліції в Кіровоградській області;

відповідач - Державна казначейська служба України,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Кіровоградській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями, рішеннями і бездіяльністю органів державної влади за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 листопада 2022 року (суддя Варакіна Н.Б.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

ОСОБА_1 звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом, відповідно до якого просив визнати незаконні дії, рішення і бездіяльність посадових осіб Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області такими, що завдали позивачу моральної шкоди під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000982 від 25 червня 2021 року та стягнути зі спеціального рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача моральну шкоду в розмірі 150 000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 09 червня 2021 року звернувся до Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області із заявою про вчинене кримінальне правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 367 КК України відносно дій посадової особи - керівника Кіровоградської обласної прокуратури. За доводами позову, викладені у позовній заяві фактичні обставини, зокрема, хронологія подальших подій щодо зазначеного кримінального провадження, засвідчують, що посадові особи Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області своїми незаконними діями, рішеннями і бездіяльністю, ігноруючи свої посадові обов`язки, всіляко затягували розумні строки досудового розслідування, чим тримали позивача у напруженні, завдали йому душевних страждань, внутрішніх переживань, принизили честь і гідність. Вказує, що внаслідок поліцейського знущання і приниження став роздратованим, нестриманим і гнівним, що негативно вплинуло на відносини з родиною та колективом. Також зазначається, що у зв`язку з тим, що позивач змушений проводити свій час в поліції та судах, порушені його нормальні життєві зв`язки, унеможливлене активне громадське життя. Стверджується, що через навмисне затягування досудового розслідування та упереджене, поверхневе і недбале його проведення, у позивача погіршився стан здоров`я: часто підвищується артеріальний тиск, відчуваються болі у серці, з`явилися постійна тривога, погіршення сну, запаморочення, порушився зір і координація рухів. Наведені негативні зміни тримають позивача у постійному стресовому стані, примушують докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Пенсії, яку отримує позивач, недостатньо для відновлення втраченого здоров`я та повернення душевної рівноваги. Натомість, на переконання позивача, відшкодування моральної шкоди у пред`явленому до стягнення розмірі допоможе повернутись йому до нормального життя.

Відповідно до поданого до суду першої інстанції відзиву на позов Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області (далі - ГУНП в Кіровоградській області, відповідач 1) просило відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , вказуючи, що Кропивницьке районне управління поліції ГУНП в Кіровоградській області не має статусу юридичної особи, а є структурним органом ГУНП в Кіровоградській області. Тобто, належним відповідачем у справі має бути ГУНП в Кіровоградській області. Зазначає, що матеріали кримінального провадження № 0000982 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України направлено до Кропивницької окружної прокуратури Кіровоградської області для вирішення питання щодо підслідності. Відповідно до відомостей з ЄРДР 05 січня 2022 року по даному кримінальному провадженню визначено підслідність за Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Кропивницький) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві. Щодо суті вимог позову наголошується, що на підтвердження своїх доводів позивач не надав жодних розрахунків та доказів, які б вказували на те, в чому полягає спричинена моральна шкода, а також на наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням органу досудового слідства (медичні картки, епікризи, аналізи, психіатричні експертизи, звернення і рекомендації лікарів тощо) і вини останнього в її заподіяні. Наголошує, що порядок, за яким дії посадових осіб в межах кримінального провадження або досудового розслідування можуть бути визнанні протиправними визначено у ст. 307 КПК України. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження постанов під час досудового розслідування не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Також звертає увагу, що кожне порушення чи негативний вплив на позивача повинні належно обґрунтовуватися, а негативні наслідки, які настали до спірних правовідносин, не мають бути пов`язані з предметом і підставами позову (а.с. 56-60).

У відповіді на відзив позивачем підтримано доводи позовної заяви та наведено базові дані, що використовувались ним для розрахунку розміру моральної шкоди. Наголошено, що відшкодування моральної шкоди у пред`явленому до стягнення розмірі допоможе позивачу відновити погіршене самопочуття і здоров`я, налагодити відносини з родиною і друзями, подолати душевні страждання (а.с. 66-69).

Державна казначейська служба України (далі - ДКСУ, відповідач 2) також заперечила проти задоволення позову, про що зазначила у відзиві на позов. За доводами відповідача 2, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За відсутності хоча б одного із наведених елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту заподіяння позивачу моральних та фізичних страждань, а також наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою. Посилаючись на висновки суду касаційної інстанції, наголошує, що у спірних правовідносинах стягнення моральної шкоди з ДКСУ не допускається (а.с. 88-90).

Позивачем до суду першої також були подані письмові пояснення щодо розрахунку моральної шкоди (а.с. 93-105).

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що існує єдиний законодавчо врегульований порядок, за яким дії посадових осіб в межах кримінального провадження або досудового розслідування можуть бути визнані як протиправні. Оскарження позивачем дій та бездіяльності посадових осіб СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області слідчому судді є реалізацію останнім можливості оспорення процесуальної діяльності правоохоронного органу і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст.1176 ЦПК України. Сам факт зобов`язання ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР та вчинити інші процесуальні дії не свідчить про протиправність дій відповідача 1 та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені.

На підставі встановлених фактичних обставин справи суд першої інстанції також виснував, що на підтвердження своїх доводів позивач не надав розрахунків та доказів, які б вказували на те, в чому полягає спричинена моральна шкода. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції не встановлено правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.ст. 1167, 1173, 1176 ЦК України.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить скасувати повністю рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 листопада 2022 року та прийняти рішення про новий розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження. Вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції незаконним, поверхневим та упередженим.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що дана справа мала бути розглянута у порядку загального позовного провадження, а натомість, розглянута судом у порядку спрощеного провадження та з численними порушеннями вимог процесуального закону.

На переконання скаржника, доводи позову про спричинення йому моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях, викликаних протиправністю посадових осіб і дізнавача Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області при досудовому розслідуванні кримінального провадження №0000982 від 25 червня 2021 року знаходять підтвердження в матеріалах справи. Зазначені в позові підстави для відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Після усунення судом першої інстанції недоліків у оформленні матеріалів даної справи, відповідно до ухвали Кропивницького апеляційного суду від 31 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху; встановлено строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою апеляційного суду від 14 березня 2023 року поновлено позивачу строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції; відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою; встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

Відповідно до відзиву ГУНП в Кіровоградській області на апеляційну скаргу, відповідач 1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 листопада 2022 року - без змін. Посилаючись на ті ж доводи, які були викладені у поданому до суду першої інстанції відзиві на позов, відповідач 1 вважає, що судом було правомірно і обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог (а.с. 184-186).

03 квітня 2023 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в суді апеляційної інстанції на 23 травня 2023 року, про що апеляційним судом постановлено відповідну ухвалу.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 наполягає на наявності підстав для задоволення його позову та апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. Стверджує, що затягування досудового слідства, неповнота та поверхневе його проведення, тобто суцільна бездіяльність і недбалість працівників Національної поліції України, завдає позивачу душевних страждань і переживань, порушує його нормальні життєві зв`язки і звичний уклад життя, погіршує стан здоров`я. Така ситуація породжує віру у безкарність посадових осіб поліції і підриває авторитет всіх органів державної влади загалом. Звертає увагу, що є інвалідом по зору (трудове каліцтво). У зв`язку з опрацюванням великої кількості документів по даній справі, у нього погіршився зір і загальний стан здоров`я (а.с. 191-194).

Відповідно до вимог процесуального закону учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 189, 196,199-201).

Представник Державної казначейської служби України участі у судовому засіданні 23 травня 2023 року не брав, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення скаржника та представника відповідача 1, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за наступного.

Обставини справи, встановлені судами

09 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області з заявою про вчинене кримінальне правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 367 КК України відносно дій посадової особи - керівника Кіровоградської обласної прокуратури (а.с. 9а-10).

Талоном-повідомленням єдиного обліку № 28266 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 11 червня 2021 року повідомлено позивача про реєстрацію його заяви в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал НПУ (журнал єдиного обліку)» (а.с. 11).

11 червня 2021 позивачем подано до Кіровського районного суду м. Кіровограда скаргу на бездіяльність прокурора, відповідно до якої просив зобов`язати Кропивницьке РУП ГУНП в Кіровоградській області невідкладно внести до ЄРДР відповідні відомості за його заявою та розпочати досудове розслідування (а.с. 12-14).

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 червня 2021 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність посадових осіб Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, що полягає у невнесенні ними відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою від 09 червня 2021 року; зобов`язано начальника Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області протягом 24 годин після отримання цієї ухвали внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 09 червня 2021 року; у задоволенні вимоги щодо визначення попередньої кваліфікації кримінального правопорушення відмовлено (а.с. 15).

Листом начальника СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, у зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та неможливістю внести відповідну інформацію до ЄРДР, матеріали, зареєстровані в ІТС ІПНП (журналі СО) Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області за № 28266 надіслано начальнику Кропивницького РУП ГУНП в Кірповоградській області для їх розгляду відповідно до Закону України «Про звернення громадян» або Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 16).

Згідно з рапортом старшого ДОП Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області від 23 червня 2021 року останнім встановлено, що у повідомленні від громадянина ОСОБА_1 про те, що працівники прокуратури порушують ст. 40 та ст. 65 ККУ та не проводять особистий прийом громадян не вбачається ознак адміністративного правопорушення, відсутні ознаки кримінального правопорушення, у зв`язку з чим неможливо внести відомості до ЄРДР (а.с. 17).

23 червня 2021 року позивача повідомлено, що його звернення розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян» (а.с. 18).

25 червня 2021 старший дізнавач сектору дізнання Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області виніс постанову про початок досудового розслідування по кримінальному проступку № 0000982 (а.с. 20).

01 липня 2021 року ОСОБА_1 подано заяву щодо надання йому копії витягу з ЄРДР про реєстрацію його заяви від 09 червня 2021 року та 05 липня 2021 року позивачем отримано витяг з ЄРДР (а.с. 21-22).

26 липня 2021 року позивач звернувся до старшого дізнавача СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області та прокурора, який здійснює процесуальне керівництво з клопотанням про визнання ОСОБА_1 потерпілим від кримінального злочину; вручення йому пам`ятки про процесуальні права і обов`язки потерпілого; надання йому можливості дати додаткові свідчення; зміни статті попередньої кваліфікації кримінального правопорушення з ч.1 ст. 356 на ч.1 ст. 367 КК України (а.с. 25).

05 серпня 2021 року ОСОБА_1 подав до Кіровського районного суду м Кіровограда скаргу на бездіяльність дізнавача, прокурора, відповідно до якої просив визнати протиправною бездіяльність старшого дізнавача СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області і прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво; зобов`язати відповідальних посадових осіб по розслідуванню кримінального провадження № 0000982 визнати скаржника потерпілим та визнати точну кримінально-правову кваліфікацію (а.с. 26-28).

Відповідно до ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 серпня 2021 року скаргу задоволено частково; визнано протиправними дії дізнавача СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області та процесуальних прокурорів Кропивницької окружної прокуратури, що полягають у відмові визнання ОСОБА_1 потерпілим по кримінальному провадженню; зобов`язано дізнавача СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області вручити ОСОБА_1 пам`ятки про права та обов`язки потерпілого; у задоволенні вимоги про зобов`язання визначити точну кримінально-правову кваліфікацію відмовлено (а.с. 29-30).

31 серпня 2021 року позивача допитано як потерпілого у кримінальному провадженні (а.с.31).

Постановою старшого дізнавача СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області від 30 вересня 2021 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000982 від 25 червня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 34-35).

17 листопада 2021 року позивач подав до Кіровського районного суду м. Кіровограда скаргу на постанову старшого дізнавача СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області від 30 вересня 2021 року та просив зазначену постанову скасувати (а.с. 36-39).

Відповідно до ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 листопада 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено; постанову дізнавача СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області від 30 вересня 2021 року про закриття кримінального провадження скасовано; ухвалу направлено прокурору Кропивницької окружної прокуратури для організації подальшого досудового розслідування (а.с. 40-41).

22 грудня 2021 року Кропивницьким РУП ГУНП в Кіровоградській області направлено матеріали кримінального провадження № 0000982 від 25 червня 2021 року до Кропивницької окружної прокуратури для вирішення питання щодо підслідності (а.с. 63).

Як вбачається з роздруківки з ЄРДР, 05 січня 2022 року матеріали кримінального провадження № 0000982 передано за підслідністю до Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві (а.с. 62).

10 січня 2022 року позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом у даній справі.

Відповідно до ухвали суду першої інстанції від 12 вересня 2022 року у даній справі здійснено заміну первісного відповідача - Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області належним відповідачем - ГУНП в Кіровоградській області.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

За ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у ст. 13 Конвенції, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (п. 3 ч.2 ст. 11 ЦК України).

За п.п. 8, 9 ч. 2 ст.16 ЦК України відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди є способами захисту цивільних прав та інтересів.

Загальні положення про відшкодування шкоди визначено у главі 82 ЦК України.

У свою чергу, загальні підстави покладення обов`язку відшкодувати моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, за наявності вини, передбачені нормою ст. 1167 ЦК України.

Статтею1173 ЦК України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування; у ст. 1174 ЦК України визначено особливості відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування; у ст. 1176 ЦК України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Отже, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені у ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Зазначене виключає застосування цієї норми матеріального права до спірних правовідносин.

Також на спірні правовідносини не розповсюджуються норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки вказаний закон врегульовує правовідносини відшкодування шкоди, завданої виключно громадянинові внаслідок незаконного притягнення його до відповідальності, його дія не розповсюджується на потерпілих осіб, яким завдано шкоди внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури під час розслідування за заявою таких осіб, а тому позивач не є суб`єктом, який має право на відшкодування відповідно до вимог цього закону.

Разом з тим, за відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Так, відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач в цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди в розумінні ст.ст. 1167, 1174 ЦК України.

Як з`ясовано судами, підставою для відшкодування моральної шкоди у даній справі позивач називає дії та бездіяльність посадових осіб органу досудового розслідування, які, на думку позивача, призвели до затягування досудового розслідування та упередженого, поверхневого і недбалого його проведення.

Отже, зміст спірних правовідносин у цій справі зводиться до питання щодо допущення/недопущення органами поліції протиправних дій та бездіяльності, які порушують права та охоронювані законом інтереси позивача.

У п. 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 зроблений висновок, що застосовуючи ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Таким чином, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, правильно виходив із того, що однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване ст. 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження.

За правилом ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що саме по собі постановлення слідчим суддею Кіровського районного суду м. Кіровограда ухвал від 18 червня 2021 року, від 10 серпня 2021 року та від 24 листопада 2021 року не свідчить про завдання моральної шкоди позивачу, не має наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача цими судовими рішеннями були поновлені.

Для відшкодування моральної шкоди необхідно було встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди.

При цьому слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок, як умова відповідальності, виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Колегія суддів, зважаючи на встановлені у справі фактичні обставини, вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позивач не надав достатніх належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань, факту наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) відповідача 1 і його вини в заподіянні цієї шкоди.

Отже, в ході розгляду справи позивач не довів наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, що відповідно до ст.ст. 12, 80 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

За таких обставин, висновок місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог є правильним.

Доводи апеляційної скарги зазначеного висновку суду першої інстанції не спростовують.

Апеляційним судом не встановлено також таких порушень вимог процесуального закону судом першої інстанції, які б відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України могли бути підставою для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

За викладеного, у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що визначені законом підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення відсутні, подану у даній справі апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 листопада 2022 року,- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 2 червня 2023 року.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді А. М. Головань

О. Л. Дуковський