Провадження № 2/761/3372/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

секретаря судового засідання - Коломійця А.Д.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

У своїй позовній заяві просила суд у порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на автомобіль марки ЗАЗ Vida, 2012 року випуску, № кузова: НОМЕР_1 , та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію належної частки у спільному майні у розмірі половини вартості майна (автомобіль марки ЗАЗ Vida, 2012 року випуску, № кузова: НОМЕР_1 ), а саме 80 660 (вісімдесят тисяч шістсот шістдесят) гривень 00 копійок.

Свою позовну заяву обґрунтувала тим, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб 15 вересня 1990 року Радянським РАГС м. Києва за актовим записом № 509. Так як сімейне життя у подружжя не склалося, то рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року по справі № 761/2533/20 шлюб було розірвано. У шлюбі на спільні кошти у 2012 році було придбано автомобіль ЗАЗ VIDA, 2012 р.в., № куз. НОМЕР_1 , який наразі зареєстрований на праві власності за Відповідачем, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу в порядку встановленому законодавством. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не вбачається можливим, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 серпня 2021 року матеріали позовної заяви було передано на розгляд судді Фроловій І.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

27 квітня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

21 березня 2023 року представником позивача було подано клопотання про приєднання доказів, а саме долучення до матеріалів справи копії договору купівлі-продажу 8047/2022/3471283 від 22.10.2022.

Представник позивача в судовому засіданні просив суд позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала, просила суд відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив.

За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне.

Судом встановлено, та вказане не було спростовано сторонами, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб 15 вересня 1990 року Радянським РАГС м. Києва за актовим записом № 509.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року у справі № 761/2533/20 шлюб між сторонами було розірвано.

У шлюбі на спільні кошти у 2012 році було придбано автомобіль ЗАЗ VIDA, 2012 р.в., № куз. НОМЕР_1 , який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_4 , що підтверджується копією відповіді на адвокатський запит від Головного сервісного центру МВС № 31/952аз від 02.07.2021 р.

Відповідно до Звіту про оцінку майна від 30.07.2021 p., виконавець ТОВ «Бюро Полекс» (об`єкт оцінки: легковий - седан - В ЗАЗ VIDA, номер кузову НОМЕР_1 ), оціночна вартість автомобіля становить 161 320 грн.

Суд зауважує, що 22 листопада 2022 року сторонами було узгоджено позицію щодо відкладення судового засідання задля здійснення оцінки ЗАЗ VIDA, номер кузову НОМЕР_1 ), однак Відповідачем спірний ТЗ не було надано, оскільки в подальшому було встановлено, 22 жовтня 2022 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу 8047/2022/3471283 від 22.10.2022, за змістом яким Відповідач продав спірний автомобіль за 100 000,00 гривень.

Оскільки відповідачем не було надано спірний автомобіль для здійснення оцінки, суд використовує відомості, зазначені у Звіті про оцінку майна від 30.07.2021 p., зі змісту якого вбачається, що оціночна вартість автомобіля становить 161 320 гривень 00 копійок.

Також суд враховує, що стороною відповідача вказаний звіт не оскаржувався.

Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно,, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (друга статті 71 Сімейного кодексу України).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.

Щодо застосування указаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України).

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Встановивши, що майно, яке просить поділити позивач у межах заявлених вимог, є спільною сумісною власністю подружжя, суд, виходячи з інтересів сторін у справі, принципу рівності часток у спільному майні подружжя, приходить до висновку, що заявлені вимоги за позовом є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому вважає за необхідне в порядку поділу спільного майна подружжя - визнати за ОСОБА_4 право власності на автомобіль марки ЗАЗ Vida, 2012 року випуску, № кузова: НОМЕР_1 , та у порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію належної частки у спільному майні у розмірі половини вартості майна (автомобіль марки ЗАЗ Vida, 2012 року випуску, № кузова: НОМЕР_1 ), а саме 80 660 (вісімдесят тисяч шістсот шістдесят) гривень 00 копійок.

За таких підстав позов є обґрунтованим, доведеним й таким, що підлягає задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені.

Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України й судові витрати (судовий збір) у сумі 908,00 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладено, та з урахуванням ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71СК України, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 55, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити у повному обсязі.

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на автомобіль марки ЗАЗ Vida, 2012 року випуску, № кузова: НОМЕР_1 .

У порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію належної частки у спільному майні у розмірі половини вартості майна (автомобіль марки ЗАЗ Vida, 2012 року випуску, № кузова: НОМЕР_1 ), а саме 80 660 (вісімдесят тисяч шістсот шістдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлений 19 травня 2023 року.

Суддя: