справа № 278/810/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 червня 2023 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Євгена Татуйка, за участю секретаря Анастасії Бугайчук, розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Направленим позовом заявниця просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідачку такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. У судовому засіданні представник позивачки вимоги підтримав й просив задовольнити. Повідомив суду наступне. Позивачка отримала ордер на заселення до даної квартири. З часом, однак за яких обставин заявниці не відомо, відповідачка отримала реєстрацію місця проживання у даній квартирі. До центру надання адміністративних послуг з письмовою заявою позивачка не зверталась. Кому належить дана квартира, або хто є її балансоутримувачем, представникові позивачки не відомо. Ступінь родинних зв`язків між сторонами представником позивачки суду повідомлено не було. Жодних клопотань з приводу поставлених судом і раніше з`ясованих фактичних обставин справи представником позивача не заявлялось.
Відповідачка, будучи належним чином й неодноразово повідомленою про існування даного судового провадження, відзиву не подавала і у судове засідання не з`являлась, жодних доказів на дослідження суду не направляла.
Розгляд справи, спочатку здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, однак згодом здійснено перехід до спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання.
Заслухав пояснення представника позивачки і дослідив надані ним матеріали судом встановлено наступні фактичні обставини справи й відповідно ним правовідносини.
Позивачка є громадянкою України, має зареєстроване місце проживання у квартирі АДРЕСА_1 з 6 червня 1985 року й користується пільгами передбаченими законодавством, що розповсюджуються на ветеранів праці, для сімей загиблих ветеранів війни.
14 травня 1985 року позивачка, разом двома дочками отримала ордер на зайняття зазначеної квартири.
Відповідачка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 7 листопада 2014 року має зареєстроване місце проживання у квартирі АДРЕСА_1 однак не проживає з 2018 року.
Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1, ст. ст. 15-16 ЦК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 30, ст. 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які не проживають разом з ним в будинку (квартири), що йому належить, користується жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування житловим приміщенням, відповідно до закону житлове приміщення, яке вони мають право займати визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Зняття з реєстраційного обліку місця проживання здійснюється протягом семи діб на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням (ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні").
Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції.
У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі "Садов`як проти України" зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене "згідно із законом. Вислів "згідно із законом" не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.
Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.
Проаналізувавши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
Суд не вважає, що позивачкою наведено й підтверджено доказами порушення невизнання або оспорювання відповідачкою будь-яких її прав через наявність реєстрації місця проживання у квартирі, користувачем якої є також і заявниця.
Більше того, відсутність відомостей щодо родинних зв`язків між сторонами і інформації щодо обставин отримання відповідачкою реєстрації місця проживання у згадуваній квартирі свідчать про передчасність заявленого позову. Так, наявність родинних зв`язків між сторонами виключають можливість зняття з реєстраційного обліку відповідачки, адже така була здійснена пізніше за отримання ордеру на заселення, а отже де факто за згодою заявниці. Відсутність згоди позивачки на проведення реєстрації місця проживання відповідачки у даному житловому приміщенні можуть вказувати на протиправні дії компетентних осіб щодо даного питання. Так само, на дослідження не надано угоди, яка існувала при отриманні права на користування квартирою, яка б визначала правові підстави для звернення до суду із даним позовом. Зазначені вимоги матеріального закону свідчать про те, що відповідач користується жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,
Відмовити у задоволенні позову.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення виготовлене 14 червня 2023 року.

Суддя Євген Татуйко