ПОСТАНОВА

Іменем України

16 червня 2023 року м. Кропивницький

справа № 402/253/22

провадження № 22-ц/4809/521/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 17 січня 2023 року у складі судді Бондаренка А.А.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи крім відшкодування шкоди на виробництві.

В обґрунтування вимог позову представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 зазначала, що 14.10.2021 відбулася ДТП за участю автомобіля марки «Mersedes-Benz Sprinter 516 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 та пішохода ОСОБА_5 . У результаті ДТП пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, від яких помер.

30.11.2021 старшим слідчим відділу СУ ГУНП в Вінницькій області підполковником поліції Потребчук О.О. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0001219 від 14.10.2021 року у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter 516 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Брокбізнес» згідно полісу 202964279.

Позивачка як мати та законний представник малолітньої дитини загиблого - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 подала заяву до ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» про страхове відшкодування, яке включало вимогу про відшкодування моральної шкоди та відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника.

З 29.10.2021 по 30.01.2022 між представником позивачки по довіреності ОСОБА_7 та відповідачем відбувалось досудове врегулювання спору.

Листом за вих. № ЦВ 99418/У від 31.01.2021 відповідач повідомив позивачці про прийняття ним рішення про виплату страхового відшкодування, яка буде здійснена у строки, передбачені законодавством.

Уточнивши позовні вимоги в заяві від 05.07.2022 позивачка вказала, що станом на 06.06.2022 відповідач оплатив лише 30 000,00 грн. відшкодування втрати годувальника з належних до виплати 216 000,00 грн., і неоплаченою залишилась сума в розмірі 186 000,00 грн.

Вважає рішення страхової компанії щодо розтермінування виплати страхового відшкодування таким, що суперечить закону, а тому просила стягнути на її користь, недоплачене страхове відшкодування, пов`язане з втратою годувальника в розмірі 186 000 грн.00 коп.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 17 січня 2023 року у задоволені позову відмовлено.

Суд дійшов висновку про те, що права позивачки на отримання страхового відшкодування зі сторони відповідача не порушено, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача зазначає, що дані правовідносини регулюються Законом України №1961-ІУ від 01.07.2004 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Посилаючись на висновки Верховного суду у справі №747/522/19 у постанові від 25 листопада 2020 року, зазначала, що частиною 1 статті 1202 ЦК України встановлено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Проте, вказаний у ній порядок здійснення відшкодування шкоди частково суперечить пункту 27.2. статті 27 Закону №1961-ІУ від 01.07.2004, оскільки вказаний пункт спеціального нормативно-правового акту встановлює, що розмір страхового відшкодування не може бути меншим ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, який відповідно до пункту 36.2 цього ж Закону, підлягає виплаті протягом 90 днів з дня отримання заяви на виплату страхового відшкодування.

Вважає, що суд першої інстанції ухвалив незаконне і необгрунтоване рішення, оскільки його висновки, викладені у рішенні, порушують норми матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що обґрунтування апеляційної скарги побудоване лише на власних помилкових припущеннях представника позивача не підтверджених доказами щодо порушення судом 1-ї інстанції норм матеріального права, і тим більше в апеляційній скарзі не зазначається жодної норми процесуального права, яку порушив чи неправильно застосував суд 1 -ї інстанції.

Зазначав, що станом на 25.05.2023 Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» виплатила 96 000 грн. на утримання ОСОБА_8 (неповнолітньої доньки позивачки), і продовжує виплачувати відшкодування за шкоду пов`язану із смертю потерпілого.

Вказує, що представник позивача помилково вважає, що Страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування за шкоду пов`язану із смертю потерпілого одним платежем. Можливість виплати страхового відшкодування на утримання у вигляді одноразової виплати згідно п. 27.5 ст. 27 Закону N 1961-ІУ, означає, що така виплата здійснюється в іншому порядку, а не одним платежем.

При цьому, має місце факт існування у в п. 27.2 ст. 27 Закону N 1961-ІУ відсилочної норми до положень ЦК України, а тому, при здійсненні виплати на утримання вказані нормативно-правові акти необхідно застосовувати у поєднанні.

Таким чином, порядок такої виплати закріплено в ч. 1 ст. 1202 ЦК України, згідно якої відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Вважає, що позивачем не надано доказів, а судом 1-ї інстанції не встановлено наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем.

Посилаючись на зазначені обставини, просив апеляційну скаргу залишити без задоволенн, а рішення суду першої інстанції без змін.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Як вбачається з наданої позивачкою копії постанови про закриття кримінального провадження старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Вінницькій області підполковника поліції Потребчука О.О. від 30.11.2021, 14.10.2021 відбулася ДТП за участю автомобіля марки «Mersedes-Benz Sprinter 516 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 та пішохода ОСОБА_5 . У результаті ДТП пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, від яких помер. За даним фактом кримінальне провадження № 0001219 від 14.10.2021 року було закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Як свідчить надана позивачкою копія полісу № 202964279 цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter 516 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Брокбізнес».

Як судом встановлено з наданої позивачкою копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як свідчить надана позивачкою копія довідки № 185 від 15.10.2021 про причини смерті причиною смерті ОСОБА_6 була сполучна травма тіла.

Відповідно до поданої позивачкою копії довідки № 1926 від 11.11.2021 виконавчого комітету Благовіщенської сільської ради ОСОБА_2 проживає разом з донькою ОСОБА_6 у складі однієї сім`ї з померлим чоловіком ОСОБА_6 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 ОСОБА_6 є ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Як вбачається з наданих позивачкою копії повідомлення про ДТП від 28.10.2010 та копій заяв на виплату страхових відшкодувань від 28.10.2021 позивачка як мати та законний представник малолітньої дитини загиблого - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 подала заяву до ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» про страхове відшкодування, яке включало вимогу про відшкодування моральної шкоди та відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника.

Як свідчить надана позивакою копія листа ЦВ 99418/У Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» від 31.01.2021року відповідач повідомив позивачку про прийняття ним рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 245 333,33 грн. та повідомив, що виплату буде здійснено у строки, передбачені законодавством.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення.

Суд встановив що відповідач здійснює позивачці виплати страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого, частинами, і позивачка не довела підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.10.2021 сталося ДТП за участю автомобіля марки «Mersedes-Benz Sprinter 516 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 та пішохода ОСОБА_5 . У результаті ДТП пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, від яких помер. За даним фактом кримінальне провадження № 0001219 від 14.10.2021 було закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Згідно з полісом № 202964279 цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter 516 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Брокбізнес».

Позивачка як матір та законний представник малолітньої дитини загиблого - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подала заяву до ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» про страхове відшкодування, пов`язане з втратою годувальника, на яку отримала відповідь, що розмір страхового відшкодування становить 245 333,33 грн., та буде здійснена у строки, передбачені законодавством.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом № 1961-IV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Частиною першою статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

У системному зв`язку зі статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов?язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Хоч Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», дійсно, є спеціальним Законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, проте як зазначено в ст. 2.1. Закону, вказані правовідносини регулюються також Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

А як вбачається зі змісту статті 27.2. Закону, Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого на умовах встановлених статтею 1200 ЦК України кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Тобто, норма статті 27.2. Закону є бланкетною та містить пряме посилання на приписи ст. 1200 ЦК України.

Таким чином, приписи статей 1200, 1202 ЦК України підлягають застосуванню в сукупності з вимогами норм Закону при визначенні Страховиком порядку виплати відшкодування шкоди.

У позові зазначено, що 02.02.2022 на рахунок уповноваженого представника ОСОБА_2 по довіреності ОСОБА_7 надійшли кошти від ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «БРОКБІЗНЕС» у розмірі 35 333, 34 гри., з яких 29 333,34 грн. - страхове відшкодування заподіяної моральної шкоди, що належить ОСОБА_2 (дружині загиблого) та ОСОБА_6 (дитині загиблого); та 6000,00 гри. - страхове відшкодування пов`язане із втратою годувальника, що належить ОСОБА_6

28.04.2022 на рахунок уповноваженого представника ОСОБА_2 по довіреності ОСОБА_7 надійшли кошти від ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «БРОКБІЗНЕС» у розмірі 12 000,00 гри. - страхове відшкодування пов`язане із втратою годувальника, що належить ОСОБА_6 .

В заяві про уточнення позовних вимог, представник позивача вказала, що 06.06.2022 відповідач здійснив часткову виплату страхового відшкодування заподіяної смертю потерпілого у розмірі 12 000,00 грн.

Такі дії та рішення Страховика на думку апеляційного суду не суперечать приписам чинного законодавства та узгоджуються в сукупності з приписами ст. 27 Закону та статтями 1200, 1202 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачка не вказала підстав, які мають істотне значення, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 186 000 грн. (одноразовим платежем) є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Відтак, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що виплата страхового відшкодування дитині загиблого повинна здійснюватися виключно одноразовим платежем, та що рішення страховика про виплату такої суми періодичними щомісячними платежами є протиправним.

Водночас, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19 (провадження № 61-12719сво20), сформулювала такі правові висновки.

01 січня 2004 року набрав чинності ЦК України, прийнятий 16 січня 2003 року, тоді як Закон № 1961-IV був прийнятий 01 липня 2004 року та набрав чинності 01 січня 2005 року. Положення частини першої статті 1198 ЦК України діє у незмінній редакції з часу набрання чинності цим Кодексом. Так само незмінними залишаються положення статті 25 Закон № 1961-IV.

Оскільки парламент прийняв окремий Закон № 1961-IV після ЦК України, то його положення не мали би суперечити приписам зазначеного Кодексу. Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Прийняття законів, які регулюють однопредметні цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, можливе тільки з одночасним внесенням змін до цього Кодексу (аналогічний підхід зайняв Конституційний Суд України у Рішенні від 13 березня 2012 року № 5-рп/2012 у справі № 1-7/2012 за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положення частини четвертої статті 3 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (справа про заборону розірвання договорів інвестування житлового будівництва) (абзац сьомий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Отже, якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні положення різного змісту, то пріоритетними є положення ЦК України.

У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги, що Закон № 1961-IV є спеціальним нормативно-правовим актом у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а ЦК України є загальним цивільно-правовим актом, а тому у разі розбіжності підлягає застосуванню спеціальний нормативно-правовий акт, прийнятий пізніше, є помилковим.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 17 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий судя О.Л. Головань

Судді О.Л. Дуковський

Л.М. Дьомич