П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/7772/22

Провадження № 22-ц/4815/771/23

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Тимощук О.Я.

Час, дата і місце ухвалення рішення

судом першої інстанції (вступна і резолютивна частини):

не зазначено

Повний текст рішення складено: не зазначено

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" адвоката Губенка Івана Васильовича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 квітня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних, пені та моральної шкоди,

в с т а н о в ив:

У червні 2022 року в суд ОСОБА_1 з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" (далі - ПрАТ "СК "Євроінс Україна" або страховик) про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних, пені та моральної шкоди. Мотивуючи свої вимоги, покликалась на те, що в квітні 2020 року у зв`язку із відмовою відповідача виплатити страхове відшкодування вона пред`явила до нього позов про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені. Рішеннями судів в справі № 569/6553/20 було встановлено факт порушення страховиком договірних зобов`язань в частині сплати страхового відшкодування та стягнуто на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 721 916,89 гривень, інфляційні втрати в розмірі 5 775,34 гривень, три проценти річних в розмірі 4746,85 гривень та пеню у сумі 5 775,20 гривень. У попередній справі були пред`явлені вимоги про стягнення інфляційних втрат лише за березень 2020 року, а 3% річних та пені лише за 80 днів (з моменту настання строку на виплату страхового відшкодування і до моменту подання позову до суду). Після набрання рішенням законної сили відповідач сплатив стягувані суми на користь позивача. Проте позивач вважала, що до стягнення підлягають штрафні та компенсаційні суми, які не були охоплені судовими рішеннями, зокрема, до моменту здійснення сплати страховою компанією повного страхового відшкодування. Крім того, невиконанням страховою компанією належним чином та вчасно обов`язку зі виплати страхового відшкодування позивачу була завдана моральна шкода, що полягала в душевних стражданнях, яка також має бути відшкодована.

З наведених спонукань просила стягнути на свою користь з відповідача 80 052,87 гривень - інфляційних втрат за період з 01 квітня 2020 року по 31 липня 2021 року; 29 448,47 гривень - 3% річних за період з 01 квітня 2020 року по 30 серпень 2021 року; 35 879,27 гривень - пені за період з 21 квітня 2020 року по 30 серпня 2021 року; 10 000 гривень - моральної шкоди.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ "СК "Євроінс Україна" на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 80 052,87 гривні; три проценти річних в розмірі 29 448,47 гривень, пеню в розмірі 35 879,27 гривень.

Стягнуто з ПрАТ "СК "Євроінс Україна" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 000 гривень.

Стягнуто з ПрАТ "СК "Євроінс Україна" на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 481 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 12 000 гривень.

Стягнуто з ПрАТ "СК "Євроінс Україна" в прибуток держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 453,81 гривень.

На рішення суду представником відповідача адвокатом Губенком І.В. подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що предметом позову у справі № 569/6553/20 був захист прав споживача, визнання частково недійсним договору добровільного страхування, стягнення з страховика страхової виплати, інфляційних втрат, 3% річних та пені, а підставою для позову було настання страхового випадку, а саме дорожньо-транспортної пригоди від 29 грудня 2019 року за участю застрахованого транспортного засобу позивача Porsche Panamera, номерний знак НОМЕР_1 . Тобто в справі №569/6553/20 і справі № 569/7772/22 судами розглядалися матеріально-правові вимоги позивача, пов`язані одними і тими ж як правовими, так і фактичними обставинами. При цьому рішенням суду в справі № 569/7772/22 зі скаржника були стягнуті на користь позивача три відсотки річних, інфляційні втрати та пеню за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування. Тому вважає, що провадження в справі підлягає закриттю. Крім того, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) згідно із п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України застосовується позовна давність строком в один рік. Тобто при розгляді справи суд першої інстанції мав застосовувати спеціальну позовну давність. Щодо покладення на страхову компанію обов`язку з відшкодування моральної шкоди, то, на переконання заявника, правові підстави для цього відсутні, оскільки між сторонами виникли відносини, які врегульовано спеціальним Законом України «Про страхування» та ст.ст. 625, 992 ЦК України, які не передбачають такого виду відповідальності страховика. Можливість відшкодування моральної шкоди у таких правовідносинах не виключається лише у випадку, якщо сторони передбачили таку відповідальність в укладеному договорі. Більше того, розмір моральної шкоди позивачем не доведений жодними доказами.

З викладених підстав просив скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних, пені та моральної шкоди, в повному обсязі.

Своє право надання відзиву на апеляційну скаргу сторона позивача не реалізувала.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судами з`ясовано, що 19 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ПрАТ "СК "Євроінс Україна" укладено Договір № -1000071 добровільного страхування наземного транспорту "КАСКО Класичне", за яким застраховано транспортний засіб Porsche Panamera, номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до договору відповідач, як страхових, зобов`язався в разі настання страхового випадку виплатити страхове відшкодування ОСОБА_1 , яка є страхувальником і вигодонабувачем.

29 грудня 2019 року за участю вказаного застрахованого транспортного засобу сталась дорожньо-транспортна пригода на автодорозі Рівне-Млинів, внаслідок якої автомобіль отримав пошкодження. Відповідно до п. 8.1.5. Додатку 1 Договору страхування у телефонному режимі було повідомлено контакт-центр страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди.

30 грудня 2019 року на адресу страховика було подано письмову заяву-повідомлення № 27961 про настання події, що має ознаки страхового випадку та на виплату страхового відшкодування, пояснення до повідомлення № 27961 про обставини настання події, що має ознаки страхового випадку, надані водієм застрахованого транспортного засобу та інші документи. В цей же день представником страховика було проведено огляд пошкодженого автомобіля та складено протокол огляду транспортного засобу.

У квітні 2020 року у зв`язку із тим, що страховиком в порушення умов Договору страхування не було виплачено страхове відшкодування, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з ПрАТ "СК "Євроінс Україна" на її користь 721 916,89 гривень страхової виплати; 5 775,34 гривень інфляційних втрат (за березень 2020 року); 4 746,85 гривень 3% річних (за період з 01 лютого 2020 року по 20 квітня 2020 року включно); 1 732 600,54 гривень пені.

Рішенням Рівненського міського Рівненської області від 08 квітня 2021 року в справі № 569/6553/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто на її користь з ПрАТ "СК "Євроінс Україна" суму страхового відшкодування в розмірі 721 916,89 гривень, інфляційні втрати в розмірі 5 775,34 гривень, три проценти річних в розмірі 4 746,85 гривень, пеню в розмірі 1 732 600,54 гривень, витрати понесені позивачем на проведення автотоварознавчої експертизи 28 700 гривень, судові витрати у справі понесені позивачем на правничу допомогу адвоката 12 400 гривень, а в задоволенні інших позовних вимог було відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного суду рішення суду попередньої інстанції від 08 квітня 2021 року в частині стягнення з ПРАТ "СК "Євроінс Україна" пені було змінено шляхом її зменшення з 1 732 600,54 гривень до 75 000 гривень, а в іншій частині - рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 17 травня 2022 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишено без задоволення, а касаційну скаргу ПрАТ "СК "Євроінс Україна" задоволено частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 квітня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 05 серпня 2021 року змінено та визначено розмір пені у сумі 5 775,20 гривень.

В іншій частині судові рішення залишено без змін.

При цьому на виконання постанови Рівненського апеляційного суду від 05 серпня 2021 року у справі № 569/6553/20 ПрАТ "СК "Євроінс Україна" 31 серпня 2021 року перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 848 539,08 гривень, а саме страхове відшкодування - 721 916,89 гривень; інфляційні втрати - 5775,34 гривень; 3% річних - 4 746,85 гривень; пеня 75000 гривень; витрати понесені на проведення автотоварознавчої експертизи 28 700 гривень; судові витрати у справі №569/6553/20 на правничу допомогу адвоката 12 400 гривень.

Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат в розмірі 80 052,87 гривні, три проценти річних в розмірі 29 448,47 гривень та пені в розмірі 35 879,27 гривень.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

У постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень ст. 625 ЦК України, дійшла висновку, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат і трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Одночасно законодавством, що регулює правовідносини у сфері страхування, визначено, що в разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (статті 992 ЦК України).

В укладеному договорі страхування, а саме пунктом 7.5.3. додатку 1 до договору страхування, визначено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені в розмірі 0,01% суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний календарний день прострочення, але не більше ніж у подвійному розмірі облікової ставки НБУ за відповідний період.

Наведений позивачем спосіб обчислення передбаченої ч.2 ст. 625 ЦК України компенсації та пені на підставі вказаного пункту договору відповідає обставинам справи, ці грошові суми нараховані за період часу, який не був охоплений предметом позовних вимог в первісному спорі, тобто в цивільній справі №569/6553/20, а тому береться до уваги судами.

Відповідачем правильності нарахувань не спростовано, а свого розрахунку, який заперечував би спірні суми, не надано.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку ,коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому відсутні підстави обмежувати в спірних правовідносинах нарахування пені спеціальним строком позовної давності в один рік, позаяк, як це правильно враховано судом попередньої інстанції, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 12 такого змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин на всій території України установлювався з 12 березня 2020 року і діяв по 30 червня 2023 року.

Колегією суддів відхиляються доводи автора апеляційної скарги про необхідність закриття провадження в справі у порядку п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, адже правовідносини між сторонами не є тотожними. Як зазначалось, вимоги про стягнення передбачених ч.2 ст.625 та ст. 992 ЦК України стосуються іншого періоду в часі, аніж в первісному спорі.

Можливість відшкодування в спірних правовідносинах моральної шкоди, що полягала в душевних стражданнях, спричинених невчасністю виплати страхової суми узгоджується з усталеною судовою практикою.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Очевидно, що в результаті неправомірних дій відповідача щодо тривалої невиплати страхового відшкодування позивачу завдано душевних страждань, тому вони мають співмірно компенсуватись.

Наявність негативних емоцій позивача, що виникли внаслідок невиплати страхової суми та тривалих судових спорів, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку та завдали їй моральної шкоди, тому її розмір має бути співмірним і розумним, а відсутність доказів про стан її здоров`я і негативні наслідки не може констатувати того, що моральної шкоди не завдано.

Визначений розмір відшкодування моральної шкоди позивачу відповідає засадам виваженості, законності та справедливості, є достатнім для розумного задоволення завданої потерпілій особі шкоди і не призведе до її збагачення.

Згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, відповідач не надав, а апеляційним судом здобуто не було.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" адвоката Губенка Івана Васильовича залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 квітня 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків