ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1815/23 Справа № 242/1478/22 Суддя у 1-й інстанції - Черков В.Г. Суддя у 2-й інстанції - Хейло Я. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 242/1478/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хейло Я.В.,

суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.,

сторони:

позивач: Державний вищий навчальний заклад «Донецький національний технічний університет»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін апеляційну скаргу позивача Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2022 року у цивільній справі за позовом Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання освітньої послуги, яке постановлено суддею Черковим В.Г. у місті Селидове Донецької області та повне судове рішення складено 25 жовтня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересня 2022 року Державний вищий навчальний заклад «Донецький національний технічний університет» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання освітньої послуги.

В обгрунтування позову Державний вищий навчальний заклад «Донецький національний технічний університет» зазначив, що, відповідно до наказу ректора Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» від 30.08.2019 року № 541 ОСОБА_1 з 01 вересня 2019 року поновлено студентом 3 курсу денної форми навчання факультету комп`ютерних наук і технологій за освітнім ступенем «бакалавр» за спеціальністю 121 «Інженерія програмного забезпечення» за рахунок коштів фізичних та/або юридичних осіб.

02.09.2019 року між ДВНЗ ДонНТУ з одного боку та ОСОБА_1 було укладено Договір про навчання у ДВНЗ «ДонНТУ» № КН-19/22 , згідно умов якого, Виконавець взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання за денною формою студента, для здобуття освітнього ступеня «бакалавр», за спеціальністю 121 «Інженерія програмного забезпечення».

ОСОБА_1 , у свою чергу, були взяті на себе зобов`язання, зокрема, щодо своєчасного внесення плати за освітню послугу в розмірах та у строки, що встановлені Договором.

Відповідно до Договору № КН-19/22 від 02.09.2019 р., пункт 5.2, загальна вартість освітньої послуги з підготовки бакалавра становить 35450,00 грн., у тому числі за кожний семестр: на третьому курсі навчання 8800,00 грн.; на четвертому курсі навчання 8925,00 грн.

Відповідно до п. 5.3. Договору, кошти вносяться два рази на рік - не пізніше 10 вересня і 20 лютого поточного навчального року.

Обов`язки позивача щодо надання Відповідачу освітньої послуги виконувалися у повному обсязі, що підтверджуються затвердженим навчальним планом.

Відповідно довідки від 01.09.2022 № 74 Відповідачу було нараховано за період навчання з 01.09.2019 по 01.07.2020 17600,00. Оплата за вказаний період навчання надходила частково в сумі 8000,00 грн., внаслідок чого утворилась заборгованість за навчання, що складає 9600,00 грн.

Відповідно до наказу від 30.06.2020 р. № 379 Відповідач був відрахований з учбового закладу.

Позивач зазначає, що пунктом 6.2 Договору передбачено, що за несвоєчасне внесення плати за надання освітніх послуг Відповідач також має сплатити на користь ДВНЗ ДонНТУ пеню за кожний прострочений день, починаючи з першого дня строку, що випливає з п. 5.3 Договору, тобто з 11.09.2019, у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Станом на дату складання позову, за прострочення виконання грошового зобов`язання, на підставі ч. 1 ст. 624, ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача суму основного боргу з урахуванням пені, 3% річних від простроченої суми, встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, що складає 23962,36 грн., у тому числі: основний борг - 9600,00 грн.; пеня 10 287.54 грн.; три проценти річних від простроченої суми 856.90 грн.; збитки від інфляції 3217.92 грн., які позивач просив суд стягнути з відповідачки та судовий збір у розмірі 2481,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2022 року позовні вимоги Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання освітньої послуги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» заборгованість за Договором про надання освітньої послуги у загальному розмірі 11 996 (одинадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто шість) грн. 95 коп. та судовий збір у розмірі 1240 (дванадцять тисяч сорок) грн. 50 коп.

В задоволені решти вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач Державний вищий навчальний заклад «Донецький національний технічний університет», просить рішення суду в частині стягнення три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 572,84 грн., збитків від інфляції в розмірі 1824,11 грн., скасувати у відповідній частині та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача пеню 10 287.54 грн.; три проценти річних від простроченої суми 856.90 грн.; збитки від інфляції 3217.92 грн., в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі позивач вважає, що судом першої інстанції неправильно застосуванні норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що, відповідно до наказу ректора Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» від 30.08.2019 р. № 541 ОСОБА_1 з 01 вересня 2019 року поновлено студентом 3 курсу денної форми навчання факультету комп`ютерних наук і технологій за освітнім ступенем «бакалавр» за спеціальністю 121 «Інженерія програмного забезпечення» за рахунок коштів фізичних та/або юридичних осіб.

02.09.2019 року між ДВНЗ ДонНТУ з одного боку та Відповідачем було укладено Договір про навчання у ДВНЗ «ДонНТУ» № КН-19/22 , згідно умов якого, Виконавець взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання за денною формою студента, для здобуття освітнього ступеня «бакалавр», за спеціальністю 121 «Інженерія програмного забезпечення». Відповідачем, у свою чергу, були взяті на себе зобов`язання, зокрема, щодо своєчасного внесення плати за освітню послугу в розмірах та у строки, що встановлені Договором.

Відповідно до Договору № КН-19/22 від 02.09.2019 р., пункт 5.2, загальна вартість освітньої послуги з підготовки бакалавра становить 35450,00 грн., у тому числі за кожний семестр: на третьому курсі навчання 8800,00 грн.; на четвертому курсі навчання 8925,00 грн.

Відповідно до п. 5.3. Договору, кошти вносяться два рази на рік - не пізніше 10 вересня і 20 лютого поточного навчального року.

Обов`язки ДВНЗ ДонНТУ щодо надання Відповідачу освітньої послуги виконувалися у повному обсязі, що підтверджуються затвердженим навчальним планом.

Відповідно довідки від 01.09.2022 № 74 Відповідачу було нараховано за період навчання з 01.09.2019 по 01.07.2020 17600,00. Оплата за вказаний період навчання надходила частково в сумі 8000,00 грн., внаслідок чого утворилась заборгованість за навчання, що складає 9600,00 грн.

Відповідно до наказу від 30.06.2020 р. № 379 Відповідач був відрахований з ДВНЗ ДонНТУ.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що за несвоєчасне внесення плати за надання освітніх послуг Відповідач також має сплатити на користь ДВНЗ ДонНТУ пеню за кожний прострочений день, починаючи з першого дня строку, що випливає з п. 5.3 Договору, у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення збитків.

ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на території, де проводилась антитерористична операція згідно переліку населених пунктів, затверджених Постановою КМУ.

Позиція апеляційного суду

Апеляційну скаргу позивача Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2022 року - залишити без задоволення.

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову складає 23962,36 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сукупність досліджених судом доказів свідчить про порушення умов договору в частині належної оплати наданих послуг відповідно до умов Договору, проте, врахувавши норми ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та пункт 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, вважав, що з відповідача підлягає стягненню сума основного боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, встановленого індексу інфляції за період з 01.03.2020 року по 24.02.2022 року, а саме: основний борг - 9600,00 грн.; три проценти річних від простроченої суми 572,84 грн.; збитки від інфляції 1824,11 грн., а всього 11996,95 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що він погоджується з рішенням суду в частині обов`язку відповідача сплатити на користь позивача суму основного боргу у розмірі 9600,00 грн., у зв`язку з чим колегією суддів не перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Відповідно до Договору № КН-19/22 від 02.09.2019 р., пункт 5.2, загальна вартість освітньої послуги з підготовки бакалавра становить 35450,00 грн., у тому числі за кожний семестр: на третьому курсі навчання 8800,00 грн.; на четвертому курсі навчання 8925,00 грн.

Відповідно до п. 5.3. Договору, кошти вносяться два рази на рік - не пізніше 10 вересня і 20 лютого поточного навчального року.

Згідно із ст. 903 ЦК України замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, в строки, та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 903 ЦК України, у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що невиконання зобов`язань за договором триває з 01.03.2020 року (оскільки відповідачу було нараховано за період навчання з 01.09.2019 року по 01.07.2020 року 17600,00 грн.

Як зазначено позивачем при зверненні з позовом, оплата за вказаний період навчання надходила частково в сумі 8000,00 грн., оплата за семестр встановлена у розмірі 8800,00 грн.. Семестр це половина навчального року, отже, оплата здійснена майже за шість місяців).

Відповідно до ч.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на виконання тимчасово переміщеними вищими навчальними закладами, тимчасово переміщеними науковими установами кредитних та інших договірних зобов`язань (крім договорів про надання освітніх послуг), які виникли до переміщення на підконтрольну українській владі територію у зв`язку із проведенням антитерористичної операції, запроваджується мораторій на період проведення антитерористичної операції. На час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості тимчасово переміщених вищих навчальних закладів, тимчасово переміщених наукових установ із зобов`язань за кредитними та іншими договорами (крім договорів про надання освітніх послуг), що не припинилися, з дня опублікування наказу про зміну їх місцезнаходження центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 (зі змінами та доповненнями ) територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

14 квітня 2014 року відповідно до Указу в.о. Президента України, Голови Верховної Ради України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та на території України розпочато проведення антитерористичної операції.

Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а Донецька і Луганська області визначені районами проведення антитерористичної операції з 07 квітня 2014 року.

Указом Президента України від 30 квітня 2018 року № 116/2018 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях», відповідно до якого припинена антитерористична операція, яка була розпочата у 2014 році.

Відповідно до Наказу Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України від 30 квітня 2018 року розпочато операцію Об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської федерації у Донецькій і Луганській областях з 30 квітня 2018 року.

Згідно з пунктом 5 статті 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Кабінету Міністрів України доручено затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Системний аналіз зазначених норм права дозволяє зробити висновок про те, що антитерористична операція та всі нормативні акти, які визначали гарантії прав громадян на території її проведення в Україні, не припинилася, вона здійснюється одночасно із відсіччю збройної агресії Російської Федерації в окремих районах Донецької та Луганської областей.

Схожий висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 26 червня 2020 року у справі № 905/21/19.

02 грудня 2015 року розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого місто Селидове Донецької області включено до вказаного переліку.

Згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, якій триває і до теперішнього часу.

Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» спрямований на захист прав суб`єктів господарювання та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до статті 2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яка має назву «Мораторій на виконання договірних зобов`язань та нарахування пені і штрафів на основну суму заборгованості за кредитними та іншими договірними зобов`язаннями» цієї на період проведення антитерористичної операції запроваджується мораторій на виконання договірних зобов`язань та на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними та іншими договірними зобов`язаннями, а отже дія мораторію поширюється і на зобов`язальні грошові відносини, що виникли між сторонами.

Як вбачається зі змісту ч.8 ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості тимчасово переміщених вищих навчальних закладів, тимчасово переміщених наукових установ із зобов`язань за кредитними та іншими договорами (крім договорів про надання освітніх послуг), що не припинилися, з дня опублікування наказу про зміну їх місцезнаходження центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Тобто, зазначення у вказаному Законі «крім договорів про надання освітніх послуг», стосується заборони нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості саме тимчасово переміщених вищих навчальних закладів, тимчасово переміщених наукових установ із зобов`язань за кредитними та іншими договорами (крім договорів про надання освітніх послуг), що не припинилися, з дня опублікування наказу про зміну їх місцезнаходження центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки, а не щодо зобов`язань студентів за такими договорами перед навчальними закладами.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що має місце порушення умов договору в частині належної оплати наданих послуг відповідно до умов Договору, також колегія суддів погоджується з наведеним судом першої інстанції розрахунком трьох відсотків річним від простроченої суми у розмірі 572,84 грн., збитків від інфляції 1824,11 грн.

Враховуючи наведені вище вимоги Закону, правові підстави для стягнення з відповідача пені та штрафу відсутні через введення мораторію.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справа, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щ

одо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованого та правильного висновку суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи висновки апеляційного суду за результатами розгляду справи, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну позивача Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» - залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: