Справа № 646/2400/17
№ провадження 2/646/281/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.08.2023 року Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Глоби М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Борщ Л.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся у березні 2017 року до суду із позовом до ОСОБА_1 , в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10.06.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 6100 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 %, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим має заборгованість по кредиту в розмірі 64131 грн. 45 коп., яка складається з 6720 грн. 00 коп. заборгованість за кредитом; 50631 грн. 38 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3250 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина); 3030 грн. 07 коп. штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача заборгованість та суму сплаченого судового збору в розмірі 1600 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 10.07.2017 року відкрито провадження у справі. Справа призначена до розгляду у судовому засіданні.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп. 9 п. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави.

В Ленінському районному суді м. Полтави вищевказана цивільна справа реєстрацію в автоматизованій системі документообігу не проходила.

Вищевказана цивільна справа була повернута Ленінським районним судом м. Полтави до Червонозаводського районного суду м. Харкова, та згідно ухвали суду від 25.01.2023 року прийнята до провадження; визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 18.04.2023 року здійснено перехід до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Ухвалою суду від 23.08.2023 року в якості належного позивача зазначений АТ КБ «Приватбанк», як правонаступник ПАТ КБ «Приватбанк».

Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце його проведення завчасно та належним чином, зазначив про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про час та місце його проведення завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви відповідача б/н від 10.06.2011 року, між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач АТ КБ «Приватбанк», укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 6100 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказаний кредитний договір було укладено між сторонами шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 6).

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість користуватися кредитними коштами.

У порушення зазначених умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за договором № б/н від 10.06.2011 року належним чином не виконала.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідач станом на 23.03.2017 року має заборгованість по кредиту в розмірі 64131 грн. 45 коп., яка складається з 6720 грн. 00 коп. заборгованість за кредитом; 50631 грн. 38 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3250 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина); 3030 грн. 07 коп. штраф (процентна складова).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

Як зазначено у ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з наведеною у ст. 207 ЦК України вимог до письмової форми правочину правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір приєднання може бути укладено шляхом приєднання однією зі сторін до запропонованих умов, які встановлені іншою стороною у формулярах або інших стандартних формах. При цьому сторона, яка приєднується до них не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Правилом ст. 640 ЦК України закріплено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

З матеріалів справи вбачається, що 10.06.2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк», в якій відповідач погодилась, що заява, разом із пам`яткою клієнта, умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Разом з тим, згадана анкета-заява не містить обов`язку позичальника сплачувати певні проценти за користування кредитом, неустойку чи штрафи у разі порушення своїх зобов`язань.

Позивач на підтвердження укладення договору надав до суду також розрахунок заборгованості за договором, виписку за рахунком позичальника, Витяг з Тарифів по престижним картам, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, який не підписаний позичальником, та ксерокопію паспортів на ім`я відповідача.

Суд вважає, що ці докази не є належними та достатніми для підтвердження факту укладення договору кредиту, істотними умовами якого є строк надання кредиту та процентна ставка (ст. ст. 1046, 1050 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

При цьому згадана презумпція відповідно до конституційного принципу верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність, діє лише при доведеності позивачем факту укладення договору на певний умовах.

Відповідно до ч. ч. 1. 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», з огляду на їх мінливий характер, згідно вимог ст. ст. 207, 1055 ЦК України щодо обов`язкової письмової форми договору кредиту та відповідно до принципу правової визначеності, який реалізований у загальних вимогах, додержання яких є необхідним для чинності правочину, ст. 203 ЦК України, - не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Той факт, що відповідач фактично користувалась грошовими коштами не можна вважати достатнім доказом укладення договору кредиту на зазначених у доводах позову умовах, оскільки у даному випадку згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України саме на Банк покладено тягар доведення факту та умов укладення договору, на підставі якого був заявлений позов. І лише при доведеності цих обставин у відповідача виникає процесуальний обов`язок їх спростування, що відповідає принципу рівності сторін, ч. 2 ст. 12 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, ч. 6 ст. 81 ЦПК України

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України не можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Виходячи зі змісту поняття публічності норми ст. ст. 633, 634 ЦК України можуть застосовуватися лише якщо умови цього договору реально доступні невизначеному колу осіб.

Роздруківка із сайту позивача в мережі Інтернет не може виступати належним доказом, оскільки таку публікацію не можна вважати загально доступною, а цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Матеріали справи не містять належних підтверджень, що позичальник при підписанні анкети-заяви, мав реальний доступ до сайту банку в мережі Інтернет та ознайомився з ними саме у тій редакції, яка була чинною на день її підписання.

Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, оскільки пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, - суд відхиляє доводи позивача щодо узгодження сторонами порядку нарахування процентів за користування кредитом та неустойки.

Крім того, роздруківка із сайту позивача не відповідає вимогам ст. 100 ЦПК України щодо подання електронних доказів.

У заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору не лише про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, а й процентів за користування кредитом.

Тому доводи позову про те, що саме той Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанку», який доданий до справи, був розміщений на його сайті в мережі Інтернет, розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до згаданих Умов є лише припущенням, який суд відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України не вправі брати до уваги.

Банком надано до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувалась грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції).

Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 отримала кредитні карти зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня серпня 2017 року (а.с. 139).

Разом з тим, позивач не надав до суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, на яких умовах відповідач отримав та користувався цими банківськими картками. Витяг з рахунку та розрахунок суми позову таких відомостей не містить.

Факт отримання відповідачем від банку грошових коштів у сумі 6720 грн. 00 коп. підтверджується наданим позивачем витягом з рахунку відповідача, на день розгляду справи по суті ці кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті.

Отже, позов є доведений лише в сумі заборгованості за кредитом - 6720 грн. 00 коп. Заявлені для стягнення заборгованість по процентам за користування кредитом, заборгованість за пенею, комісією, штраф (фіксована частина), штраф (процентна складова), відповідно до вказаних обставин та правого обґрунтування є недоведеними належними та допустимими доказами, а тому у задоволенні вказаної частини позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати, понесені позивачем, документально підтверджуються: за подачу позовної заяви в розмірі 1600 грн. 00 коп. (а.с. 38).

Судовий збір у вказаному розмірі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог на загальну суму 6720 грн. 00 коп., що складає 10,5 % від 64131 грн. 45 коп., відповідно сума судового збору 168 грн. 00 коп. (10,5 % від 1600 грн. 00 коп.) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 7, 12, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», заборгованість за кредитним договором б/н від 10.06.2011 року у сумі 6720 (шість тисяч сімсот двадцять) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судові витрати у розмірі 168 (сто шістдесят вісім) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження банку м. Київ, вул. Грушевського буд. 1 Д, індекс 01001, ЄДРПОУ- 14360570.

Представник позивача Савіхіна Анастасія Миколаївна, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги буд. 50, індекс 49094.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя