ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 681/155/23

Провадження № 22-ц/4820/1268/23

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 28 квітня 2023 року, суддя Горщар А.Г., за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат,

встановив:

В лютому 2023 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звернулася в суд з позовом, в якому просила стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України, (далі - МТСБУ), 72871 грн. 23 коп. пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ страхового відшкодування; три відсотки річних у розмірі 5577 грн. 53 коп.; інфляційні втрати - 57603 грн. 70 коп. у зв`язку з порушенням строків виплати страхового відшкодування утриманцям померлого, та 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування вимог позову зазначала, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 19.10.2022 року з МТСБУ на її користь стягнуто 260000 грн. страхового відшкодування утриманцям померлого, 16632 грн. 88 коп. пені, 2735 грн. 34 коп. 3% річних, 11353 грн. 24 коп. інфляційних втрат.

17.11.2022 року відповідачем проведено виплату присуджених судом коштів. Однак, пеня, три відсотки річних та інфляційні втрати розраховані та сплачені відповідачем лише за період з 16.02.2021 року по 28.02.2022 року, в межах заявлених позовних вимог. В той же час, після постановлення судового рішення, з 01.03.2022 року по 16.11.2022 року, відповідач зобов`язаний також сплатити на її користь штрафні санкції.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 28.04.2023 року позов задоволено. Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 72871 грн. 23 коп. пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ страхового відшкодування; три відсотки річних у розмірі 5577 грн. 53 коп.; інфляційні втрати - 57603 грн. 70 коп., 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а всього 146052 грн. 46 коп.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що за період з 01.03.2022 року по 16.11.2022 року сума прострочення виплати страхового відшкодування збільшилася, відтак, вимоги позивачки про стягнення з відповідача пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, інфляційних втрат і 3% річних є законними і підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі МТСБУ просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування скарги вказало, що суд безпідставно не застосував положення ст. 551 ЦК України та не врахував, що причиною несвоєчасної страхової виплати було неналежне здійснення своїх повноважень представниками позивача, зокрема, ненадання ними належних документів на підтвердження їх повноважень як представників ОСОБА_1 у відносинах щодо оформлення та отримання страхового відшкодування. Позивач не виконала вимог закону щодо направлення на адресу МТСБУ відповідної заяви про здійснення виплати страхового відшкодування. Оскільки розгляд справи судом щодо зобов`язання МТСБУ здійснити регламентну виплату тривав більше року, тому МТСБУ мало сподівання щодо залишення без задоволення позовних вимог позивача, і не проводило у зв`язку з цим страхових виплат. В той же час, МТСБУ вже сплатило частину пені в межах виконання рішення суду про стягнення регламентної виплати, що також свідчить про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що апеляційна скарга є необґрунтованою, викладені в ній доводи зводяться до невірного тлумачення норм матеріального права, позаяк підстав для зменшення пені апелянтом не зазначено, крім того, положення ст. 551 ЦК України не регламентують підстави для зменшення 3% річних та інфляційних втрат.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що 20.10.2020 року, приблизно о 14 год. 00 хв., на автодорозі Н-03, сполученням Житомир-Чернівці, в с. Перлявка Житомирського району, ОСОБА_4 , рухаючись автомобілем «AUDI», номерний знак НОМЕР_1 в напрямку м. Житомира здійснював буксирування транспортного засобу марки «PEUGEOT Expert», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 . Під час буксирування автомобіль марки «PEUGEOT Expert» виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив дотичне зіткнення з автомобілем «KIA Magentis», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався у зустрічному напрямку та лобове зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2104», номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_7 , який також рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП водій автомобіля «ВАЗ 2104» ОСОБА_7 загинув. Відповідальність водія автомобіля марки «PEUGEOT Expert» на момент ДТП застрахована не була.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 19.10.2022 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково та стягнуто з МТСБУ 260000 грн. страхового відшкодування утриманцям померлого, а також штрафні санкції в межах заявлених позовних вимог за період з 24.10.2021 року по 28.02 2022 року - 16632 грн. 88 коп. пені, 2735 грн. 34 коп. 3% річних, 11353 грн. 24 коп. інфляційних втрат.

17.11.2022 року відповідачем проведено виплату присуджених судом коштів. Пеня, три відсотки річних та інфляційні втрати за період з 01.03.2022 року по 16.11.2022 року МТСБУ ОСОБА_1 сплачено не було.

Пунктом 36.5. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», (надалі - Закон №1961-IV), передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 04.11.2015 року у справі №6-1120цс15, Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 12.12.2018 року у справі №703/1181/16-ц та від 20.03.2019 року у справі №761/26293/16-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір пені, нарахованої позивачем, не перевищує розміру заподіяної шкоди у зв`язку із настанням страхового випадку, у зв`язку з чим посилання апелянта щодо необхідності застосування положень ст. 551 ЦК України, є безпідставним.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до невірного тлумачення норм матеріального права, висновків суду не спростовують та на законність судового рішення не впливають.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування або зміни з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, колегія суддів зазначає, що у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила суд стягнути на свою користь з апелянта витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Як вбачається зі змісту договору про надання правової допомоги №01.23 від 02.02.2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Гудз Р.А., остання надає юридичні послуги клієнту щодо захисту її інтересів, в тому числі у судах.

Згідно з п. 6.2. Договору сторони узгодили, що вартість послуг адвоката в суді апеляційної інстанції становить 4000 грн.

Як вбачається зі змісту детального опису наданих послуг ОСОБА_1 , адвокатом Гудз Р.А. зазначено, що вартість послуг з аналізу апеляційної скарги становить 500 грн., формування відзиву на апеляційну скаргу 3500 грн. Згідно з прибутковим касовим ордером вказані кошти були сплачені адвокату 13.06.2023 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18).

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19).

Дослідивши додані до відзиву на апеляційну скаргу докази, умови укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Гудз Р.А. договору, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що вартість наданої адвокатом позивачу правничої допомоги в розмірі 4000 грн., з огляду на складність справи, кількість та обсяг складеного відзиву, (15 сторінок), є обґрунтованою та такою, що відповідає критеріям розумності та справедливості, відтак підлягає стягненню з МТСБУ на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 28 квітня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 4000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова