Номер провадження 2/754/323/23
Справа №754/635/22
РІШЕННЯ

Іменем України

27 березня 2023 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді - Панченко О.М.

за участю секретаря - Богослов Ю.О.

представника позивача - Банецького Б.І.,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року до суду з позовом звернулося Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивує тим, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 позивачу видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» здійснює з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 та згідно Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 08.03.2018 № 34.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , під`єднана до внутрішньо-будинкової системи теплопостачання, а отже ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води.

Відповідачка від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилася.

Разом з цим, відповідачка своєчасно не сплачувала за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.09.2021 складає 15 510,54 грн. (заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 11 010,54 грн. та 4 500,00 грн. - заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води).

На підставі договору № 602-18 про відступлення прав вимоги від 11.10.2018, укладеного між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації), «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» прийняв право вимоги до Відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 23 489,46 грн.

З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача:

- заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 23 489,46 грн.;

- заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн.;

- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 11 010,54 грн.;

- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 500,00 грн.;

- витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн. та витрати сплачені позивачем за подання позовної заяви у розмірі 2 270 грн. судового збору.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2022 головуючим суддею по розгляду даної справи визначено суддю Панченко О.М.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.01.2022 відкрито провадження в справі, призначено справу до розгляду.

15.02.2022 до суду від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що надані позивачем в якості доказів корінці наряду, акти про готовність вузла комерційного обліку, відомості споживача не мають жодного відношення до відповідача, оскільки свідчать лише про наявність якихось відносин між СП «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго» та ЖБК «Академічний». Тому, на думку відповідачки, такі документи суперечать вимогам ст.ст. 57-59 ЦПК України і не можуть бути прийняті судом в якості доказів позовних вимог. Крім того, надані позивачем в якості доказу Розрахунки заборгованості містять не тільки недостовірні дані (як-то невірно вказана опалювальна площа квартири) але й не містять детального розрахунку по періодам та не враховують наявність багатотарифного квартирного лічильника гарячого водопостачання, що призводить до невірного розрахунку спожитих послуг та вимог про сплату таких послуг. Також надані розрахунки суперечать один одному, оскільки за одним документом надавались певні розрахунки, але за іншим аналогічним документом відсутні як послуги, так і розрахунки. Позивачем не доведено надання відповідної кількості та якості послуг з опалення відповідачу, відсутні ознаки надання саме такої, як зазначено в розрахунку, кількості наданого відповідачу тепла, не зазначено як проводились розрахунки наданих послуг, відсутні жодні документи, що були надані саме такі послуги ( як ПАТ «Київенерго» так і КП «Київтеплоенерго» стверджують про відсутність у них будь якого контролю внутрішньо будинкових мереж). Оскільки послуги надаються за певні періоди та сплата також здійснюється за періоди часу (щомісячно з датою розрахунку 20-те число, як зазначає позивач) то до вимог по сплаті боргу до 01.05.2018 року в сумі 23 489,46 грн (відступлення прав вимоги від ПАТ «Київенерго» КП «Київтеплоенерго») має бути застосована позовна давність і в задоволенні таких вимог суд має позивачу відмовити. Оскільки позов подано позивачем 27 грудня 2021 року, а розрахунковий період складає 20-те число, то до заявлених позивачем вимог станом на 20.12.2018 року в сумі 3307 грн.02 коп. також мають бути застосовані вимоги ст.ст.256-67 ЦПК України щодо позовної давності і в задоволенні таких вимог має бути відмовлено. Що стосується залишку позовних вимог по централізованому теплопостачанню в сумі 11 010,54 - 3 307,02 = 7 703 грн. 52 коп., то в разі доведення позивачем надання послуг саме на таку суму, відповідач готовий буде сплатити такий борг або укласти з позивачем договір про реструктуризацію такої заборгованості. Що ж до вимог по сплаті заборгованості за централізоване гаряче водопостачання, то після проведення позивачем перерахунку послуг по кількості із застосуванням відповідних коефіцієнтів, відповідач також готовий буде сплатити дійсний залишок боргу або укласти з позивачем договір про реструктуризацію такої заборгованості. Також необхідно враховувати позицію вищих судових інстанцій щодо застосування позовної давності до періодичних платежів, в тому числі необхідність обчислення строків позовної давності для кожного періодичного платежу. Враховуючи вищевикладене відповідач просить: застосувати до позовних вимог за період до 01.05.2018 року (відступлення прав від ПАТ «Кивенерго» до КП «Київтеплоенерго») на суму 23 489 грн. 46 коп. позовну давність та відмовити в задоволенні таких вимог; застосувати до позовних вимог за період з 01.05.2018 рок по 27.12.2018 року щодо надання КП «Київтеплоенерго» послуг з централізованого опалення на суму 3 307 грн. 02 коп. позовну давність та відмовити в задоволенні таких вимог; в решті позовних вимог на суму 7 703 грн. 52 коп. з послуг по централізованому теплопостачанню та 4 500 грн. за послуги за централізоване постачання гарячої води, враховуючи неможливість отримання від КП «Київтеплоенерго» будь-яких документів, що підтверджують розрахунки, зобов`язати КП «Київтеплоенерго» надати детальні розрахунки та підстави таких розрахунків, для вирішення питань щодо залишку боргу та врегулювання погашення дійсного боргу, якщо такий матиме місце, а в разі ненадання доказів таких вимог - відмовити в їхньому задоволенні.

21.02.2022 на адресу суду від представника позивача Банецького Б.І. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву у якій останній зазначає, що відповідно до Додатку №1 до Договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення (даний додаток міститься в матеріалах справи). Також зазначає, що відповідач кожного місяця отримував платіжні документи в яких зазначалось: ПІБ, кількість зареєстрованих осіб, сума до сплати, розмір заборгованості, тощо. Натомість, з приводу здійснення неправомірного нарахування заборгованості та/чи перерахунку в спірний період відповідач як власник квартири до позивача не звертався. Тому позивач вважає, що послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку відповідача в період виникнення заборгованості надавались в повному обсязі, а тому позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати споживчих послуг. Відповідач від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялася, а отже, виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: позивач надає послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, щомісячно надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а відповідач споживає надані послуги та зобов`язаний оплатити їх вартість. Також, позивач зазначає, що факт відсутності письмового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг ( Постанова судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 20.04.2016 справа6-2951цс15). Разом з цим, відповідачем не надано доказів яким підтверджувався б факт передання показань лічильників телефоном, а тому встановити даний факт не є можливим. Оскільки, відповідач не передавала постійно показання лічильника, тому і нарахування відбувалися згідно до ЗУ «Про житлово комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630. Також, позивач відмічає факт підключення будинку до централізованого опалення та постачання гарячої води в спірний період (підтверджується нарядами на включення та відключення, актом прийняття теплового вузла на облік, актом про готовність вузла комерційного обліку до роботи та оформленими відомостями споживання теплової енергії мешканців будинку, що міститься в матеріалах справи). Разом з цим, матеріали справи містять інформацію про кількість спожитих послуг, розмір опалювальної площі, діючий тариф та інше. Підключення будинку до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Отже, враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 43,49,58,62,64,142 ЦПК України позивач просить стягнути заборгованість із відповідача зазначену в позовній заяві в повному обсязі та в задоволенні вимог відповідача відмовити.

14.06.2022 в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надав суду заперечення на відповідь позивача на відзив до позовної заяви, в яких просить застосувати до позовних вимог за період до 01.05.2018 року (відступлення прав від ПАТ «Кивенерго» до КП «Київтеплоенерго») на суму 23 489 грн. 46 коп. позовну давність та відмовити в задоволенні таких вимог; застосувати до позовних вимог за період з 01.05.2018 рок по 27.12.2018 року щодо надання КП «Київтеплоенерго» послуг з централізованого опалення на суму 3 307 грн. 02 коп. позовну давність та відмовити в задоволенні таких вимог; в решті позовних вимог на суму 7 703 грн. 52 коп. з послуг по централізованому теплопостачанню та 4 500 грн. за послуги за централізоване постачання гарячої води, у зв`язку із ненаданням доказів розрахунків таких вимог - відмовити в їхньому задоволенні.

18.08.2022 на адресу суду від представника позивача Банецького Б.І. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій останній зазначає, що по-перше, твердження відповідача щодо не повідомлення про зміну кредитора є хибним з огляду на приписи ст.516 ЦК України, по-друге, відповідач не звертався до суду щодо визнання неправомірних нарахувань, по-третє, постачання гарячої води та централізованого опалення відноситься до комунальних послуг, що визначено законом та підпадають до визначення зазначеного в п.5 ч.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Згідно ст.ст.21-22 Закону передбачено саме комунальну послугу з постачання гарячої води та надання теплової енергії, а тому твердження відповідача не можуть бути взяті до уваги, оскільки є хибними з огляду на вищезазначені підстави. Крім того, твердження щодо неякісних послуг не може бути взято судом до уваги, оскільки за надання послуг Постачальна організація відповідає лише до розподільчого пункту будинку, який розташований в підвальних приміщеннях. Таким чином, подальше утримання внутрішньо-будинкових систем на сторону позивача законодавством не покладається, а тому твердження неякісної послуги не може бути взяте судом до уваги. Крім того, у разі отримання неякісної послуги ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено складання акту претензії за яким здійснюється фіксування неякісного постачання послуг та встановлення винних осіб в такому діянні. Однак, відповідачем не було здійснено складання такого акту претензій, про що можна дійти висновку про фактичну недбалість з належного утримання квартири яке належить відповідачу. Відповідач від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялася, а отже, виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: позивач надає послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, щомісячно надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а відповідач споживає надані послуги та зобов`язаний оплатити їх вартість. Також, позивач зазначає, що факт відсутності письмового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг ( Постанова судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 20.04.2016 справа6-2951цс15).

Щодо позовної давності, представник позивача зазначає, що відповідачем не враховано, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом ( п.5 ч.3 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно ( ч.1 ст.32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору ( ч.1 ст.9 ЗУ ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Отже, зобов`язання відповідача з оплати наданих послуг виникали щомісяця. Таким чином, строк позовної давності обраховується починаючи з березня 2017 року. Крім того, оскільки було запроваджено карантинні обмеження та строки позовної давності продовжуються на час дії карантину то 3-річний термін слід враховувати як раз з моменту запровадження карантинних обмежень.

02.03.2023 представником позивача Банецьким Б.І. подано до суду заяву в якій вважає, що строки позовної давності згідно приписів п.12 перехідних положень ЦК України вважаються продовженими, а виходячи з цього задоволенню підлягають наступні суми:

- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 01.09.2021 послуги з централізованого опалення в розмірі 11 010,54 грн.

- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 01.09.2021 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 500,00 грн.

-заборгованість за спожитті з 01.03.2017 до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення в розмірі 8 874,19 грн.

Представник позивача Банецький Б.І. в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідачки ОСОБА_2 у судовому засіданні просив застосувати строки позовної давності до частини позовних вимог та задовольнити позовну заяву частково.

Вислухавши сторін у судовому засіданні, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про часткове задоволення позову.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідачка у справі є власником квартири АДРЕСА_1 .

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року №591 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

З 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО».

11 жовтня 2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило право вимоги, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору.

Відповідно до додатку № 1 та № 2 до договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло право вимоги відносно ОСОБА_1 по стягненню заборгованості за послуги з централізованого опалення та заборгованості за послуги гарячого водопостачання в розмірі 23 89,46 грн.

Відповідно до наданого КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» розрахунку відповідачка має заборгованість по оплаті наданих йому послуг: за спожиті з 01 травня 2018 року по 01 вересня 2021 року послуги з централізованого опалення та/ або централізованого постачання гарячої води у розмірі 15 510,54 грн.; за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та/ або централізованого постачання гарячої води у розмірі 23 486,46 грн., що разом складає 39 000,00 грн.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085).

Договір складений на підставі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та є договорами приєднання, а отже такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно з диспозицією зазначеної статті цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За таких обставин, вбачається, що відповідач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону відповідачка ОСОБА_1 є власником квартири та споживає послуги, що надавалися ПАТ «Київтеплоенерго», а тому зобов`язана оплатити житлово-комунальні послуги.

Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує.

Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 45 від 24.01.2006 року, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Разом з тим, письмові матеріали справи, а саме відзив на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, містять обґрунтовані докази, щодо застосування строку позовної давності.

Відповідно до положень ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19.

Відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

За таких підстав суд відхиляє доводи представника позивача про те, що обчислення строків позовної давності повинно розпочинатися з моменту укладення між позивачем та ПАТ «Київенерго» договору про відступлення права вимоги №602-18 від 11 жовтня 2021 року.

Представник позивача заперечує щодо застосування строку позовної давності посилаючись на п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Однак, суд доводи представника позивача, щодо застосування п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, сприймає критично, враховуючи період виникнення заборгованості за комунальні послуги.

З письмових матеріалів справи вбачається, що позивач подав позовну заяву до суду 17.01.2022 року.

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за період з 01 травня 2018 року до 01 вересня 2021 року вбачається, що відповідач не сплачує надані позивачем послуги, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість за послуги централізованого опалення в розмірі 11 010,54 грн. та централізованого постачання гарячої води в розмірі 4 500 грн.

Разом з тим, позивач зазначив, що у відповідача наявна заборгованість до 01 травня 2018 року за послуги з централізованого опалення - 23 489,46 грн. та за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 0,00 грн.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності про стягнення з відповідача заборгованості за період до 01 травня 2018 року.

Оскільки, з розрахунку заборгованості наданого позивачем не вбачається за можливе встановити суму заборгованості за перерід з 01 березня 2017 року до 01 травня 2018 року, заявлені позовні вимоги за період до 01.05.2018 року за надані за послуги з централізованого опалення та/або постачання гарячої води в розмірі 23 489,46 грн. задоволенню не підлягають.

Таким чином, задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за період з 01 травня 2018 року до 01 вересня 2021 року за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 15 510,54 грн.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги КП (КМДА) «Київтеплоенерго» підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн.

Разом з тим, щодо стягнення з відповідачів на користь позивача витрат, пов`язаних із отриманням інформації з Державного реєстру речових прав в сумі 33,00 грн. слід відмовити, оскільки, стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження вказаної суми, а наявна у справі копія квитанції переконливо не свідчить про те, що позивачем були понесені ці витрати саме у зв`язку із отриманням відповідного витягу відносно відповідача у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 162, 179 Житлового кодексу України, статтями 319, 322, 526, 625 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», статтями 10, 12, 19, 81, 141, 263-265ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (м. Київ, площа І. Франка, 5, ) заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 01.09.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 11 010,54 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 01.09.2018 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 500 грн., а всього - 15 510,54 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (м. Київ, площа І. Франка, 5, ) витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя О.М. Панченко