Справа № 314/3662/23
Провадження № 2-о/314/85/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2023 м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мануйлової Н.Ю.,

секретар судового засідання Рясна А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в окремому провадженні цивільну справу №314/36652/23 за заявою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Зіменко Олени Володимирівни, заінтересована особа Вільнянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, встановлення факту родинних відносин

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Зіменко О.В. звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, встановлення факту родинних відносин.

В обґрунтування своїх вимог зазначає наступне.

Відповідно до медичного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 29.06.2022, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті: м. Севастополь, АР Крим. Україна.

Відповідно до архівної довідки від 30.01.2023 №05-07/Ф-129 Державного архіву Запорізької області про відновлення запису про народження №27, зазначено про те, що заявниця - дошлюбне прізвище рос.мовою: « ОСОБА_3 » народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 . Її батьками були: мати: ОСОБА_4 , батько: ОСОБА_5 .

21.02.1963 заявниця уклала шлюб із ОСОБА_6 , актовий запис про шлюб 3313 від 21.02.1963, складений Вознесенівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Запоріжжя ПСМУ МЮ (м.Дніпро), що підтверджується витягом 9 від 10.08.2022.

24.06.1978 заявниця ОСОБА_7 уклала шлюб із ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , зареєстрований виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, актовий запис про шлюб за № 25.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла рідна сестра заявниці, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 19.07.1967 Підпорожнянською сільською радою Червоноармійського району Запорізької області, « ОСОБА_9 » народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Вільно-Андріївка Червоноармійського району Запорізької області. Її батьками були: рос. мовою: « ОСОБА_4 , ОСОБА_10 ».

22.09.1967 ОСОБА_9 уклала шлюб із ОСОБА_11 . Шлюб зареєстровано 22.09.1967 Севастопольським бюро РАЦС, актовий запис №2032. Від шлюбу ОСОБА_12 та ОСОБА_11 мали сина, ОСОБА_13 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис про смерть № 1358, складений міським відділом РАЦС м.Севастополь.

У подальшому ОСОБА_12 одружилась із ОСОБА_14 , проте свідоцтво про укладення шлюбу не зберіглось. Разом із тим, у подальшому, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , виданим 05.03.1991 відділом РАЦС виконавчого комітету райради м.Севастополь, шлюб, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , було розірвано, актовий запис №138.

Відповідно до трудової книжки « ОСОБА_9 », 1946 р.н., розпочала свою трудову діяльність 16.09.1964 як « ОСОБА_16 » в подальшому « ОСОБА_17 », а потім « ОСОБА_18 ».

Відповідно до копії актового запису про народження від 17 травня 1946 року №13 ОСОБА_19 (рос.мовою) з книги запису актів цивільного стану відділу РАЦС при Підпорожнянській сільській раді Червоноармійського, пізніше Вільнянського, району Запорізької області, зазначено про те, що ОСОБА_9 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 , її батьками зазначено: « ОСОБА_10 , ОСОБА_4 ».

Відповідно до архівного витягу від 20.01.2023 №05-07/Ф-129, наданого 30.01.2023 Державним архівом Запорізької області «Відновлення запису акту про народження № 7», ОСОБА_20 народилась ІНФОРМАЦІЯ_7 . Її батьками зазначено « ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ».

Станом на теперішній час містяться розбіжності у прізвищі та по батькові заявниці та її померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 сестри ОСОБА_2 по материнській лінії: ( ОСОБА_21 народилась від матері « ОСОБА_22 », а ОСОБА_23 народилась від матері « ОСОБА_24 »); та по батьківській ліній ( ОСОБА_21 народилась від « ОСОБА_5 », а ОСОБА_23 народилась від « ОСОБА_10 »), що скоріш за все обумовлено особливостями лінгвістичного трактування за минулі роки.

Заявниця ОСОБА_1 є рідною сестрою померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 . Встановлення юридичного факту необхідно для звернення до відділу РАЦС для оформлення факту смерті ОСОБА_2 для проведення державної реєстрації її смерті компетентним органом виконавчої влади України, отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразку та для реалізації своїх спадкових прав, що створює для заявниці відповідні правові наслідки.

У судове засідання представник заявника та заявниця не з`явились. Представником заявника через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні заяви наполягали.

Представники зацікавлених осіб: Вільнянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, не з`явились, про місце, дату та час судове засідання були повідомлені у встановленому законом порядку.

Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов до такого висновку.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно із даними копіями документів, долучених до матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Севастополь померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.В-Андріївка Червоноармійського району Запорізької області, що підтверджується копією медичного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 29.06.2022.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з частинами 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.2, ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Відомості про смерть фізичної особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус".

Частиною першою статті 315 ЦПК України визначено перелік фактів, які можуть бути встановлені судом.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з ч. 2 ст. 317 ЦПК України визначено, що справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Як передбачено ч.ч.1, 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Загальновідомою та такою, що не потребує доказування в контексті ст. 82 ЦПК України є обставина, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє по теперішній час.

Відповідно до статті 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1064 від 22 серпня 2007 року.

Правилами реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України №2/5 від 18 жовтня 2000 року (з наступними змінами), визначено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Вказані нормативно-правові акти не містять спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на території бойових дій, що унеможливлює державну реєстрацію факту смерті в позасудовому порядку.

24 лютого 2022 року відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан, який діє по теперішній час.

Відповідно до ст.1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

За змістом ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 10 травня 2001 року у справі «Cyprus v. Turkey» (заява №25781/94) ЄСПЛ вказав, що «зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів далеке від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним від влади de facto, включаючи й їхні суди; і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які стосуються сказаного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, зокрема і цим. Думати інакше означало б зовсім позбавити людей, які проживають на цій території, всіх їхніх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, це також означало б позбавити їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать (§ 96).»

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Відповідно до архівного витягу від 20.01.2023 №05-07/Ф-129, наданого 30.01.2023 Державним архівом Запорізької області «Відновлення запису акту про народження №7, ОСОБА_20 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 . її батьками зазначено « ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ».

21.02.1963 заявниця уклала шлюб із ОСОБА_6 , актовий запис про шлюб № 313 від 21.02.1963, складений Вознесенівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжя ПСМУ МЮ (м.Дніпро), що підтверджується витягом 9 від 10.08.2022.

24.06.1978 заявниця ОСОБА_7 уклала шлюб із ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , зареєстрований виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, актовий запис про шлюб за №25.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Севастополь померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження « ОСОБА_9 » народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Вільно-Андріївка Червоноармійського району Запорізької області. Її батьками були: мати: ОСОБА_4 , батько: ОСОБА_10 (на рос мові: ОСОБА_4 , ОСОБА_10 ).

22.09.1967 ОСОБА_9 уклала шлюб із ОСОБА_11 . Шлюб зареєстровано 22.09.1967 Севастопольським бюро РАЦС, актовий запис №2032. Від шлюбу ОСОБА_12 та ОСОБА_11 мали сина, ОСОБА_13 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис про смерть 1358, складений міським відділом РАЦС м.Севастополь.

У подальшому ОСОБА_12 одружилась із ОСОБА_14 , проте, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , виданим 05.03.1991 відділом РАЦС виконавчого комітету райради м.Севастополь, шлюб було розірвано, актовий запис №138. Документи щодо укладення шлюбу у заявниці не збереглись.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_9 1946 р.н., розпочала свою трудову діяльність 16.09.1964 як « ОСОБА_16 », в подальшому «Хомякова», а потім « ОСОБА_18 ».

Відповідно до копії актового запису про народження від 17 травня 1946 року №13 ОСОБА_19 (згідно з документом у документі рос.мовою) з книги запису актів цивільного стану відділу РАЦС при Підпорожнянській сільській раді Червоноармійського, пізніше Вільнянського району, Запорізької області, виданого 24.05.2023 №05-07/Л-981, зазначено про те, що « ОСОБА_9 » народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками зазначено: « ОСОБА_10 , ОСОБА_4 ».

Станом на теперішній час містяться розбіжності у прізвищі від народження по матері заявниці та її сестри ( ОСОБА_21 народилась від « ОСОБА_22 », а ОСОБА_23 народилась від « ОСОБА_24 »); та батька заявниці та її сестри ( ОСОБА_21 народилась від « ОСОБА_5 », а ОСОБА_23 народилась від « ОСОБА_10 »), що обумовлено особливостями перекладу з російської на українську мову.

Так, прізвище під час народження ОСОБА_1 , зазначено рос.мовою: « ОСОБА_3 » народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 . Її батьками були: мати: ОСОБА_4 , батько: ОСОБА_5 .

Заявниця ОСОБА_1 є рідною сестрою померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_2 , здійснила її поховання.

Відповідно до ч.2 ст.2, ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Відомості про смерть фізичної особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус".

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Відповідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи надані заявником документи, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну і виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав, а встановлення факту родинних відносин необхідне для реалізації права на отримання соціальних виплат.

Згідно змісту ст. 18 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом.

Згідно з вимогами ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, судові витрати, які складаються із сплаченого заявником судового збору в розмірі 536,80 грн., заявнику не відшкодовуються.

На підставі ст. 19 КУ, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст. 4, 5, 258, 259, 264, 317, 319 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Зіменко Олени Володимирівни, заінтересовані особи: Вільнянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, встановлення факту родинних відносин задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.В-Андріївка Червоноармійського району Запорізької області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 в місті Севастополь Автономної Республіки Крим, Україна.

Встановити факт родинних відносин, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_10 уродженка села Вільноандріївка Вільнянського району Запорізької області, є рідною сестрою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженки села В-Андріївка Червоноармійського району Запорізької області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 у місті Севастополь Автономної Республіки Крим, Україна.

Рішення в частині встановлення факту смерті ОСОБА_2 підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення в частині встановлення факту родинних відносин набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

25.08.2023