Номер провадження: 22-ц/813/2672/23
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря - Власенко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Київська районна адміністрація Одеської міської ради в особі Відділу забезпечення діяльності Органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

20.04.2021 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Київська районна адміністрація Одеської міської ради в особі Відділу забезпечення діяльності Органу опіки та піклування, в якій просила визначити місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судовий збір у розмірі 908,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона з 22.06.2012 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Починаючи з 30.10.2019 року сторони припинили сімейні стосунки. Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, який рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 10.06.2020 року було розірвано. При вирішенні судом справи щодо розірвання шлюбу, судом не було вирішено питання щодо визначення місця проживання дітей. На даний час діти проживають разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні, відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, не цікавиться станом їх здоров`я, здібностями дітей, не купує необхідних речей побуту та одягу. Спільно вирішити із батьком побутові питання визначення місця мешкання дітей позасудовим шляхом позивач не може, що обумовлює необхідність звернення до суду з вказаним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - Київська районна адміністрація Одеської міської ради в особі Відділу забезпечення діяльності Органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю було задоволено.

Визначено місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем її фактичного проживання.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 908 /дев`ятсот вісім/ гривень 00 копійок.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду 14.01.2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку "Укрпошта" подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просив рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2021 року скасувати та закрити провадження у справі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

При цьому посилаючись на те, що спір між сторонами щодо проживання дітей разом з матір`ю відсутній, батько дітей проживає у м. Москва та жодним чином не заперечує щодо проживання дітей разом з матір`ю, докази протилежного позивачем не надані.

Наголошує, що ініціювання даного судового спору пизивачкою та допит свідків (друзів позивачки) свідчить про те, що позивач звернулась до суду не з метою захисту порушених прав (оскільки такі права не були порушені), а для створення преюдиції у інших судових справах.

Наголошує, що в рамках даної справи позивач намагається встановити обставини щодо дати припинення відносин із відповідачем у даній справі та з цією метою до суду викликались свідки.

03 листопада 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Левіт В.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

При цьому посилаючись на те, що матеріали справи вказують, що в позивачки є невизначеність у правах і обов`язках щодо визначення місця проживання. Письмової згоди від колишнього чоловіка зі вказаного питання позивачка не отримала.

Без такої згоди позивачка позбавлена можливості самостійно вирішувати питання щодо реєстрації місця проживання дітей.

Діти до теперішнього часу взагалі не мають будь-якої реєстрації, що утруднює у визначенні відвідування дітьми медичних та шкільних закладів, місця в яких на теперішній час обмежені та визначаються саме за територіально ознакою тобто за місцем реєстрації.

Із батьком дітей позивачка втратила зв`язок, оскільки останній вже тривалий час перебуває поза межами території України, що також підтверджено матеріалами справи.

Відповідач взагалі не висловив свою правову позицію щодо позову, принаймні не визнав позов, що могло бути розцінено як визнання вимог позивачки та відповідно слід розцінюватися як наявність спору.

Щодо твердження апелянта про інші мотиви у позивачки та встановлення преюдиційних фактів щодо часу припинення шлюбних відносин, такі доводи неприйнятними, оскільки вони ґрунтуються на припущенні.

Крім того, апелянт жодним чином не спростував висновки суду, щодо наявного в матеріалах висновку Київської районної адміністрації про визначення місця проживання дитини № 1934/01-11 від 06.12.2021 року, з якого вбачається, що гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , створено належні умови для виховання, проживання та розвитку дітей, вона здатна виконувати обов`язки щодо виховання та догляду за малолітніми дітьми, Київська районна адміністрація Одеської міської ради вважає за можливе визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 . Жодних документів, які б свідчили про те, яким чином батько виявляє увагу до дітей і турботу про них, його особисті якості, можливість створення належних умов для виховання дітей до Київської районної адміністрації Одеської міської ради не надходило/а.с.155/.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.02.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2021 року було залишено без руху, повідомлено апелянта про необхідність виправити недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду. Роз`яснено апелянту, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, суддею буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст. 357 ЦПК України.

25.02.2022 року на виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 14.02.2022 року апелянтом подано заяву, якою усунуто недоліки зазначені в ухвалі суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.03.2022 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Київська районна адміністрація Одеської міської ради в особі Відділу забезпечення діяльності Органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.03.2022 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду на 10 листопада 2022 року на 11 годину 45 хвилин в приміщенні Одеського апеляційного суду.

У судовому засіданні представник позивача заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, причини неявки суду не повідомив.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 /до шлюбу ОСОБА_2 / та ОСОБА_1 22.06.2012 року уклали шлюб, який зареєстрований у Палаці одруження № 3 Управління РАЦС м. Москви, актовий запис № 1878.

За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вбачається із свідоцтва про народження від 10.10.2012 року, серія НОМЕР_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається із свідоцтва про народження від 04.04.2018 року серія НОМЕР_4 , батьками в яких вказані сторони по справі. /а.с.15,16/.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 10.06.2020 року у справі № 522/5137/20 шлюб між сторонами було розірвано. Із тексту рішення вбачається, що діти проживають разом з матір`ю та після розірвання шлюбу залишаються на вихованні матері. / а.с. 9-10/.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі судового наказу, виданого Київським районним судом м.Одеси від 17.09.2020 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання двох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ./а.с.11/.

У своїх поясненнях позивач зазначила, що дійсно вона зверталась до суду з заявою про видачу судового наказу, але до виконавчої служби з метою його виконання не зверталась.

Відповідно відповіді адресної довідкової роботи від 23.04.2021 року вбачається, що позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , документовано іd НОМЕР_5 виданого 02.07.2020 року орган 5115 - без реєстрації./а.с.21/.

Із позову вбачається, що позивач та малолітні діти не мають реєстрації, але проживають разом з нею за фактичною адресою місця проживання - АДРЕСА_1 на підставі Договору оренди від 01.02.2021 року.

Судом було досліджено Договір оренди квартири від 01.02.2021 року та довідку ОСМД «Шклярука 4», з якої вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживають разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . /а.с.106,111/.

Факт проживання за даною адресою підтвердила в судовому засіданні позивач, пояснивши, що у 2020 році вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , перейшла на його прізвище, та вони разом з дітьми з грудня 2019 року стали проживати у кв. АДРЕСА_1 . Проте, у зимовий період, у зв`язку із зниженням температури у квартирі та її вагітністю, тимчасово вони усією сім`єю переїхали до її матері, якій на праві власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно Акту обстеження умов проживання від 30.07.2021 року, складеного територіальним відділом Служби у справах дітей Одеської міської ради, вбачається, що для виховання та розвитку дітей позивачкою створено належні умови, стосунки в сім`ї традиційні, доброзичливі. /а.с.112/.

Відповідно Акту бесіди з малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у присутності його матері ОСОБА_2 від 30.07.2021 року, складеного територіальним відділом Служби у справах дітей Одеської міської ради, дитиною повідомлено, що він хоче проживати разом з матір`ю, батько не телефонував більше року, не приїжджав /а.с.113/.

Відповідно медичних довідок від 11.06.2021 року позивач ОСОБА_2 за даними архіву, реєстратури та картотеки на психіатричному або наркологічному обліку не значиться/а.с.96,97/.

Відповідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 є керівником ТОВ «Юридична компанія «Документи»/а.с.102/.

Відповідно довідок дошкільного навчального закладу «Ясла-Садок Ладусі» від 13.04.2021 року та Одеської приватної загальноосвітньої школи «Ніка-М» від 14.04.2021 року вбачається, що дітей приводить до закладу мати ОСОБА_2 , батько дітей ОСОБА_1 до ясла-садку чи школи не навідувався, не цікавиться вихованням та досягненням дітей./а.с.104,105/.

Крім того, позивач у судовому засіданні пояснила, що у січні 2020 року відповідачем ОСОБА_1 було надано нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд дітей за кордон, а позивачем було передано відповідачу автомобіль, але після отримання автомобіля, відповідач у лютому 2020 року відкликав письмовий дозвіл.

Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , яких було допитано у судовому засіданні, підтвердили факт проживання малолітніх дітей разом з матір`ю ОСОБА_2 , оскільки приблизно восени 2019 року сімейні стосунки між сторонами було припинено, їм відомо, що батько дітей виїхав до Москви, де і проживає наступного часу, матеріальної допомоги на дітей не надає, у позивачки склалась інша сім`я, відносини в новій сім`ї гарні, дітям забезпечено належні умови проживання та виховання.

Згідно з висновком Київської районної адміністрації про визначення місця проживання дитини № 1934/01-11 від 06.12.2021 року вбачається, що гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , створено належні умови для виховання, проживання та розвитку дітей, вона здатна виконувати обов`язки щодо виховання та догляду за малолітніми дітьми, Київська районна адміністрація Одеської міської ради вважає за можливе визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 . Жодних документів, які б свідчили про те, яким чином батько виявляє увагу до дітей і турботу про них, його особисті якості, можливість створення належних умов для виховання дітей до Київської районної адміністрації Одеської міської ради не надходило/а.с.155/

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів, де зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 ЦК України передбачає право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правовідносини, які виникли між сторонами, урегульовані нормами Сімейного кодексу (СК) України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Відповідно ч.ч. 7-10 с. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

В силу частин першої та другоїстатті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною асамблеєю Організацією Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Із наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю повною мірою відповідає їх інтересам. Будь-яких підстав вважати, що внаслідок проживання із матір`ю права дітей можуть бути порушені, встановлено не було.

Отже, суд визнає висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини, а тому погоджується з ним.

За таких обставин, керуючись принципом «найкращих інтересів дитини», який є пріоритетним при вирішенні цієї справи, колегія суддів вважає позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що не надано доказів порушення прав позивача у даному випадку з боку відповідача, враховуючи відсутність спору між сторонами про визначення місця проживання дитини чи іншого порушення права з боку відповідача, що підлягають захисту у відповідності до способів, визначених ст. 16 ЦК України є необґрунтованими та прийняті з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до вимог чинного законодавства у випадку проживання батьків дитини окремо, необхідно визначити з ким проживатиме далі дитина, адже це впливає на процеси стягнення аліментів, встановлення графіку зустрічей іншого з батьків з дитиною, можливість виїзду з дитиною за кордон на лікування чи відпочинок, що не пов`язується із негативними відносинами між батьками дитини.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України не виявлено неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи судом першої інстанції під час ухвалення рішення, а отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Київська районна адміністрація Одеської міської ради в особі Відділу забезпечення діяльності Органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 чеврня 2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе