ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер638/5439/16-ц
Номер провадження 22-ц/818/1165/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

представник позивачки адвоката Бієнко С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2023 року у складі судді Штих Т.В. по справі № 638/5439/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець Іван Олександрович, про визнання заповітів недійсними,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець Іван Олександрович, про визнання заповітів недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_4 , якій на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 .

Зазначала, що вона є єдиною спадкоємицею третьої черги за законом. Її тітка ОСОБА_4 проживала одна, у шлюбі не перебувала, дітей не мала.

З 1999 року психічний стан здоров`я її тітки ОСОБА_4 погіршився. Вона стала плутатися в подіях, не впізнавати людей, з якими була знайома багато років, стала підозрілою, їй здавалося, що за нею слідкують, намагаються отруїти або вбити.

У серпні 1999 році ОСОБА_4 звернулася до психіатра в Український Науково-дослідний інститут експериментальної неврології та психіатрії, де їй встановлено діагноз 1-П ст. вегето-вісцеральний пароксизм, тривожно-органічний синдром, призначено лікування та рекомендовано спостереження у районного психіатра. Надалі стан здоров`я ОСОБА_4 погіршувався, вона скаржилася на сильні головні болі, запаморочення, у неї спостерігалися галюцинації, у зв`язку із встановленим діагнозом дисцикуляторна енцефалопатія головного мозку 2 ст. Крім того, в неї спостерігались інші вікові захворювання, зокрема ішемічна хвороба серця, кардіосклероз, у зв`язку із чим її поставили на диспансерний облік у медичному закладі за місцем реєстрації.

При огляді психіатром Комунального закладу «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. Мещанінова» ІНФОРМАЦІЯ_2 , напередодні смерті, був підтверджений діагноз синельна деменція, яка викликана розпадом структур головного мозку, і як наслідок, втрата здібності до нормальної інтелектуальної діяльності.

Стан здоров`я ОСОБА_4 провокував її звернення до органів державної влади та правоохоронних органів зі скаргами на те, що під її квартирою у приміщенні меблевого магазину перебуває підозріла особа.

Зі слів ОСОБА_4 вона спілкувалась з ОСОБА_2 , який ніби то працював у прокуратурі. 07 вересня 2012 року ОСОБА_4 склала заповіт на користь ОСОБА_2 , яким заповіла йому належну їй на праві власності квартиру.

15 серпня 2014 року ОСОБА_4 склала заповіт на користь ОСОБА_2 та на користь свого сусіда ОСОБА_5 , яким заповіла свою квартиру обом у рівних частках.

24 березня 2015 року її тітка склала новий заповіт на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яким заповіла належну їй квартиру в рівних частках.

09 жовтня 2015 року склала ще один заповіт на користь ОСОБА_3 .

Усі зазначені заповіти посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу (далі- ХМНО) Ємцем І.О.

Поведінка ОСОБА_4 на час складання заповітів не була нормальною, про що свідчать її заяви та скарги, зміст яких дає підстави вважати, що на час укладення заповітів вона знаходилася у стані, коли не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними і передбачати наслідки своїх дій, а її волевиявлення не відповідало внутрішній волі.

Ураховуючи викладене, просила визнати недійсними заповіти ОСОБА_4 щодо квартири АДРЕСА_1 :

- від 07 вересня 2012 року на користь ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ємцем І. О. за № 2011;

-від 15 серпня 2014 року на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ємцем І.О. за № 2857;

-від 24 березня 2014 року на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ємцем І. О. за № 676;

-від 09 жовтня 2015 року на користь ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ємцем І. О. за № 3983.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року, позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Суди виходили з недоведеності позивачем вимог про визнання заповітів недійсними з тих підстав, що волевиявлення ОСОБА_4 на час підписання заповіту не було вільним і не відповідало її волі, що вона перебувала у такому стані, коли не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Суд першої інстанції вказав, що для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складення заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Сторона позивача не ініціювала питання про проведення посмертної судово-психіатричної експертизи. Заповіт від 09 жовтня 2015 року складений ОСОБА_4 є дійним та вчиненим відповідно до норм законодавства та волі спадкодавця. Стосовно попередніх заповітів ОСОБА_4 (складених до її останнього заповіту від 09.10.2015 року), то вони вважаються скасованими у відповідності ч. 2, 3 ст. 1254 ЦК України, оскільки кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та вказав, що для визначення наявності у ОСОБА_4 стану психічного розладу, за якого вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними на момент укладення правочину, необхідні спеціальні знання в галузі психіатрії, однак посмертна судова психіатрична експертиза у справі не проводилась, у зв`язку з відсутністю такого клопотання з боку позивача до суду першої інстанції. Аргументи ОСОБА_1 щодо того, що суду було відомо про її намір заявити клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи, оскільки про це було зазначено у її клопотанні про витребування доказів з метою проведення обох експертиз, не можуть бути взяті до уваги, оскільки клопотання про витребування доказів не може підміняти собою клопотання про призначення експертизи. Обставин, які б перешкоджали позивачці з 2016 року подати до суду відповідне клопотання, нею не наведено.

Постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року скасовані, справу № 638/5439/16 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів попередній інстанцій, суд касаційної інстанції вказував, що судами не було встановлено, чи є позивач спадкоємцем, який прийняв спадщину ОСОБА_4 , тобто існування самого суб`єктивного цивільного права позивача, що підлягає захисту, а тому вирішення позовних вимог ОСОБА_1 по суті спору є передчасним.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2023 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 закрито.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачкою не надано доказів, що вона є спадкоємицею третьої черги за законом після смерті її тітки та спадкоємцем, який прийняв спадщину. Зважаючи на недоведеність існування самого суб`єктивного цивільного права позивача, що підлягає захисту, провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про відсутність суб`єктивного цивільного права, яке підлягає захисту є передчасними, оскільки після надходження справи з Верховного Суду до суду першої інстанції судові засідання не проводилися, матеріали справи не досліджувались та пояснення учасників справи не заслуховувались.

ОСОБА_1 є спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_4 , племінницею по лінії матері. Її мати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , 13 квітня 1926 року були рідними сестрами та зазначені обставини підтвердженні належними та допустимими доказами. Вона звернулася до Шостої державної нотаріальної контори м. Харкова із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим було заведено спадкова справа за № 47/2016. Нею було надано усі документи, які підтверджують її родинний зв`язок із померлою та права на спадкування, оскільки у разі сумнівів щодо спорідненості заявника із померлою нотаріус відмовляє у відкритті спадкової справи. Висновок суду про те, що у позивача не виникло суб`єктивного права та відсутність предмета спору є помилковим.

Відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

В судове засідання апеляційного суду 15 червня 2023 року з`явився представник позивачки адвокат Бієнко С. М., інші сторони учасники судового розгляду не з`явилися.

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа приватний нотаріус ХМНО Ємець І. О. судові повістки-повідомлення про розгляд справи 15 червня 2023 року отримали 5 та 6 червня 2023 року відповідно, що підтверджено рекомендованим повідомленням про отримання поштового відправлення (а.с. 84,85).

Рекомендовані поштові відправлення з судовою повісткою-повідомленням про розгляд справи 15 червня 2023 року на ім`я позивачки ОСОБА_1 та представника відповідачки ОСОБА_3 адвоката Саніна А. О., які були їм направлено за місцем проживання, повернуто до апеляційного суду з відміткою від 06 та 08 червня 2023 року «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 86 - 89), що у відповідності до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки.

За таких обставин, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представник позивачки адвоката Бієнко С. М., яка просила апеляційну скаргу задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_4 належала квартира за адресою: АДРЕСА_2 (том 1, а. с. 44).

07 вересня 2012 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ємцем І. О., зареєстрований в реєстрі за № 2011, яким заповіла належну їй квартиру та все те, що буде в ній знаходитися, ОСОБА_2 (том 1, а. .с. 7, 8).

15 серпня 2014 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Ємцем І. О., зареєстрований в реєстрі за № 2857, яким заповіла належну їй квартиру номер АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 по 1/2 (одній другій) частині кожному, а все те майно, що буде знаходитися у вищевказаній квартирі ОСОБА_2 (том 1, а .с. 9,10)

24 березня 2015 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І. О., зареєстрований в реєстрі за № 676, яким заповіла належну їй квартиру ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по1/2 (одній другій) частині кожному (том 1, а. с. 13,14).

09 жовтня 2015 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І. О., зареєстрований в реєстрі за № 3983, яким заповіла належну їй квартиру ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (том 1, а. с. 11,12)..

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (том 1 , а. с. 29).

Після смерті ОСОБА_4 29 січня 2016 року Шостою Харківською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 47/2016 (том 1 а.с. 45).

У квітні 2016 року ОСОБА_1 , зазначаючи, що ОСОБА_4 є її тіткою та вона є її спадкоємцем за законом, звернулась до суду з позовом про визнання вказаних заповітів недійсними.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2023 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1статті 129 Конституції України).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Згідно з пунктом 2 частини 1статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому потрібно надавати сутнісного, а не формального значення.

Предметом спору є об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить постановити певне судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного неіснування (відсутність) предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, сформульованого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у разі припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Як предмет спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем (пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі № 18/266, (провадження № 12-186звг19)).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначила, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України є можливим, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_7 оскаржує дійсність заповітів, складених на ім`я відповідачів, оскільки вказані правочини не відповідали внутрішньому волевиявленню спадкодавці та порушують її права як спадкоємця.

Вказані заповіти були зареєстровані в спадковому реєстрі та останній заповіт спадкодавцем за життя не скасований, недійсним в судовому порядку з інших підстав не визнаний. Отже, висновки суду, що відсутність саме предмет спору не відповідають обставинам справи.

Між тим, у Постанові від 28 вересні 2021 року у справі № 761/45721/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначала, що відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Водночас не підлягає судовому захисту похідний інтерес позивача у захисті порушеного права іншої особи (постраждалого), оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право останнього. Такий захист за участі позивача можливий лише за умови здійснення ним процесуального представництва постраждалого. Отже, позивачка не довела порушення її права чи безпосереднього інтересу, а тому вона є неналежним позивачем у цій справі. Це є самостійною підставою для відмови в позові (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19, пункт 7.17), від 08 жовтня 2019 року у справі № 916/2084/17 (провадження № 12-77гс19, пункт 8.9)).

Закриваючи провадження у справі, суд виходив з того, що ОСОБА_7 не надано доказів, що вона є спадкоємцем ОСОБА_4 , що виключає наявність спору про право.

Проте, пред`явлення позову особою у разі відсутності у неї суб`єктивного цивільного права, що підлягає захисту, не свідчить про відсутність предмету спору, а може бути підставою для відмови у позові, а тому судом першої інстанції помилково ототожнено відсутність спору про право та недоведеність цього порушеного права.

При вирішені спору по суті та ухваленні рішення суд надає оцінку обставинам, на які посилається сторони в обґрунтування своїх доводів та здійснює оцінку доказів. Однак судом першої інстанції постановлено ухвалу про закриття провадження.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права (пункти 4 частини 1 статті 379 ЦПК України).

З огляду на викладене, ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2023 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, ч. 2 ст. 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2023 року скасувати, справу направити до Дзержинського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 червня 2023 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова