ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 червня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 739/171/23

Головуючий у першій інстанції Чепурко В. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/877/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

сторони: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 12 квітня 2023 року (місце ухвалення м. Новгород-Сіверський) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог посилалось на те, що 04.09.2019 між ТОВ «Інфінанс» та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений договір надання позики на умовах фінансового кредиту № , за умовами якого відповідачці було надано кредит для власних потреб у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами з максимальним лімітом 20 000,00 грн в межах строку дії договору - 36 місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами.

Вказує, що 09.11.2019 згідно Заявки-анкети № в рамках вказаного договору відповідачка погодила пропозицію на отримання 4201 грн траншу шляхом застосування електронного цифрового підпису (одноразовим ідентифікатором, надісланим за допомогою смс-повідомлення на телефонний номер, зазначений позичальником в особистому кабінету на сайті кредитодавця), після чого на її картковий рахунок було перераховано грошові кошти у сумі 4 000 грн.

Як зазначає позивач, 14.07.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір факторингу №14-07/21, за умовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитними договорами, зокрема й договором № від 04.09.2019, тому ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідачки.

Посилається, що за період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами, проте на сьогодні заборгованість за кредитним договором не погашається, проценти за користування кредитним коштами позичальником не сплачуються, в результаті чого утворилась заборгованість.

Наголошує, що станом на 18.01.2023 за вказаним кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 47 469,91 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 3 999,97 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 35 840,00 грн, заборгованість за процентами з моменту відступлення права вимоги 7 629,94 грн.

В позові ТОВ «Вердикт Капітал» просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за Договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 04.09.2019 у сумі 47469,91 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн.

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 12.04.2023 позов ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за договором надання позики № від 04.09.2019 у розмірі 47 469, 91 грн.

Рішення суду обґрунтовано тим, що станом на час розгляду справи відповідачка прийнятих на себе зобов`язань за договором не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 47 469,91 грн, при цьому право вимоги за вказаним договором на час розгляду справи належить позивачу, тому суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю.

Також за висновком суду, нарахування відсотків на суму отриманого відповідачкою кредиту здійснювалося позивачем відповідно до погодженої під час укладення договору відсоткової ставки, при цьому до позивача за договором факторингу № 14-07/21 від 14.07.2021 перейшли усі права та обов`язки ТОВ «Інфінанс», зокрема й право на отримання відсотків за користування коштами, наданими у кредит.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення не відповідає вимогам, встановленим ст. 263 ЦПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги заявниця посилається на те, що позивач зазначив процентну ставку за користування кредитом у розмірі 638,75 %, проте вона не була ознайомлена з цією інформацією і в заяві-анкеті від 09.11.2019, яка нею підписана, не вказаний розмір процентної ставки.

Вказує, що надані ТОВ «Вердикт Капітал» копія Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM», нею не підписані, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Тому вважає, що саме ТОВ «Інфінанс» зобов`язаний був забезпечити її необхідною, доступною, достовірною та своєчасною інформацією про продукцію до надання послуги, однак останній не дотримався вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення про умови кредитування та узгодження саме тих умов, які вважав узгодженими ТОВ «Інфінанс».

За доводами скарги, належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості позичальника, є саме первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», проте банк таких не представив, виписка з карткового рахунку не надана. А розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом за фактом обробки фактичного операційного руху грошових коштів за рахунками кредитної угоди.

Також заявниця наголошує, що матеріали справи не містять і обґрунтованого розрахунку боргу, в якому має бути зазначено, з який саме період часу розрахована заборгованість, тому вважає, що суд передчасно визнав встановленою наявність заборгованості у сумі 47469,91 грн, що не підтверджується матеріалами справи, що згідно п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду.

Заявниця не погоджується з висновком суду про те, що з моменту закінчення строку дії договору має обраховуватися строк позовної давності, оскільки заборгованість виникла 09.12.2019, дія договору припинилася 04.09.2022 року (через 36 календарних місяців з дня підписання Договору), тому у зв`язку з тим, що банк звернувся з позовом 01.02.2023, то за період з 09.12.2019 по 09.12.2022 строк позовної давності для стягнення заборгованості за процентами сплив, а тому вимога в цій частині за вказаний період час є незаконною.

В обґрунтування зазначених доводів апеляційної скарги, заявниця посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.

Крім того, як вказує заявниця, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з фізичною особою ТОВ «Інфінанс» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційних скарг та додані до них матеріали справи.

У відзиві представник ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі довіреності Т. Змієвська просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення Новгород-Сіверського районного суду від 12.04.2023 залишити без змін. В обґрунтування посилається, що відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладення договору позики шляхом заповнення заявки на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому кредитодавцем (ТОВ «Інфінанс») було перераховано грошові кошти у розмірі 4000 грн. Тому під час укладення договору позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 04.09.2019, ТОВ «Інфінанс» здійснило ідентифікацію особи шляхом надсилання одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам ст. 5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Також вказує, що оспорювана сума коштів є третім траншем, а попередні два транші, які були отримані відповідачкою, вона повернула кредитодавцю у строки, визначені умовами кредитного договору, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим ТОВ «Інфінанс» позивачу під час укладання договору факторингу. Наголошує, що усі умови кредитування, зокрема, строк, сума кредиту, відсотки за користування кредитом тощо містяться в акцепті оферти та кредитному договорі, а не в Правилах надання грошових коштів у позику, що повного мірою спростовує твердження апелянта в цій частині і підписуючи акцепт оферти підтвердила, що самостійно перед укладанням Договору повністю ознайомилась з Правилами, викладеними на веб-сайті Товариства, Проектом Договору і який відповідає умовам даного Договору, та погоджується з ними. Також зазначає, що позивачем чітко визначено суму, на яку нараховуються проценти, періоди нарахування, кількість днів прострочення та відсоткова ставка встановлена умовами договору і власного контррозрахунку заборгованості відповідачка не надає, у зв`язку з чим вважає, що доводи відповідача в цій частині є спростованими та не можуть бути прийняті судом до уваги. Заявник не погоджується з доводами скарги щодо пропуску строку позовної давності, оскільки строк дії договору від 04.09.2019 складає три роки, а тому строк позовної давності закінчується 04.09.2025. Вважає безпідставними доводи скарги щодо неправомірного нарахування процентів, враховуючи, що у договорі позики сторони домовились щодо відсоткової ставки 1,75% за один день користування кредитом і строк нарахування процентів за користування кредитом згідно договору закінчується 30.10.2021, тобто в межах дії кредитного договору.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 3 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Судом встановлено, що 04.09.2019 між ТОВ «Інфінанс» та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № зі строком дії 36 календарних місяців, відповідно до якого відповідачці було надано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами з максимальним лімітом 20000,00 грн, з максимальною відсотковою ставкою за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості 1,75%, максимальна реальна річна процентна ставка визначена у 638,75% (а.с. 8-13).

У договорі зазначено, що позичальник підтверджує надання Товариством інформації, визначеної ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відповідно до вимог чинного законодавства України. Підписанням цього Договору позичальник підтверджує те, що ознайомився в повному обсязі із Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM», розміщеними на веб-сайті Товариства та погоджується із ними в повному обсязі

09.11.2019 в рамках вказаного договору ТОВ «Інфінанс» надало відповідачці пропозицію на отримання кредиту у сумі 4000 грн на 30 днів з відсотковою ставкою 1,75% на день та річною ставкою 638%, строк дії договору позики визначено 3 роки на підставі Заявки-Анкети на отримання кредиту, яка підписана з використанням електронного підпису шляхом застосування одноразового ідентифікатора (а.с. 14-15, 16).

Згідно квитанції № 42579278 від 09.11.2019 ТОВ «Інфінанс» на рахунок ОСОБА_1 були зараховані грошові кошти у сумі 4 000 грн (а.с. 17).

До договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Інфінанс» додало Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM» (а.с. 20-39).

ТОВ «Інфінанс» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту.

Також судом встановлено, що 14.07.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір факторингу № 14-07/21, за умовами якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб - боржників ТОВ «Інфінанс», включаючи і відповідачку, що крім самого договору, підтверджується витягом з реєстру боржників, доданих до договору (а.с. 40-52).

Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» вбачається, що станом на 18.01.2023 за відповідачкою наявна заборгованість на загальну суму 47469,91 грн, яка складається із: заборгованості по основній сумі кредиту 3999,97 грн, заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 35840 грн, заборгованості за відсотками після відступлення права вимоги за період з 14.07.2021 по 30.10.2021 7629,94 грн (а.с. 19).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що станом на час розгляду справи відповідачка прийнятих на себе зобов`язань за договором не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 47 469,91 грн, при цьому право вимоги за вказаним договором на час розгляду справи належить позивачу, тому суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю.

Також за висновком суду, нарахування відсотків на суму отриманого відповідачкою кредиту здійснювалося позивачем відповідно до погодженої під час укладення договору відсоткової ставки, при цьому до позивача за договором факторингу № 14-07/21 від 14.07.2021 перейшли усі права та обов`язки ТОВ «Інфінанс», зокрема й право на отримання відсотків за користування коштами, наданими у кредит.

З таким висновком суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується частково, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Так, на підтвердження договірних відносин та факту отримання кредитних коштів ОСОБА_1 позивачем надано: договір № 0 від 04.09.2019 року, анкету-заявку на отримання кредиту, пропозиції надання траншів, квитанцію на підтвердження перерахування відповідачці коштів, розрахунок заборгованості, витяг з реєстру боржників, який є додатком до договору факторингу (а.с. 8-13, 14, 15, 16, 17, 18-19, 49-51).

Договором факторингу, укладеним 14.07.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал», передбачено, що передача Клієнтом Реєстру Боржників в електронному вигляді (відповідно до форми, визначеною у Додатку № 1) здійснюється шляхом запису на меморіальний носій, що надала відповідальна особа зі сторони Фактора, та передає його відповідальній особі зі сторони Фактора.

Таким чином, надані позивачем докази сформовані в електронній системі свідчать про виконання сторонами договорів факторигу і їх умов та не можуть бути підставою для визнання зазначених доказів неналежними.

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за договором № від 04.09.2019 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 47469,91 грн (а.с. 18-19).

За матеріалами справи, прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором товариство виконало своєчасно і повністю, надававши кредиті ресурси в повному обсязі.

З часу укладення договору про надання кредиту, ОСОБА_1 здійснювала часткове погашення кредитної заборгованості, що також вказує на те, що вона був ознайомлена з умовами договору та погоджувалась з ними.

Колегія суддів зазначає, що не розуміння позичальником запропонованих кредитором умов кредитного договору або неможливість їх оцінити в сукупності в момент укладення, щодо витрат на його обслуговування та здорожчання, не є обманом зі сторони банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З письмового доказу «розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором № від 04.09.2019» вбачається, що ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором.

Відповідачка ОСОБА_1 не надала суду першої інстанції та не представила апеляційному суду належні документальні докази, які спростовували б розрахунок заборгованості, не довела відсутність заборгованості за наданими їй кредитним коштами, а також не надано будь-яких відомостей щодо погашень боргу у більшому розмірі, ніж зазначено позивачем.

Тому заперечення відповідачки щодо неукладання з ТОВ «Інфінанс», як первісним кредитором кредитного договору та неотримання кредитних коштів саме по собі не тягне підстав для невиконання зобов`язання, оскільки вимоги щодо недійсності кредитного договору ОСОБА_1 до суду не заявлялось.

Розмір заборгованості, який просить стягнути позивач з відповідачки на свою користь становить той розмір заборгованості, який зазначений в реєстрі боржників, що є додатком до договорів факторингу та підтверджений у матеріалах справи розрахунком заборгованості який узгоджується з умовами кредитного договору, графіком погашення заборгованості .

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що Правила надання грошових коштів у позику та Анкета-Заявка нею не підписані не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом як підстава для скасування рішення суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Матеріалами справи підтверджується, що 04.09.2019 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № в електронній формі шляхом надсилання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором 3r5n51, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію».

У вказаному договорі сторонами погоджено всі його істотні умови щодо суми і строку кредиту сплати відсотків за користування позикою, розмір і тип процентної ставки.

Договір позики є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався. Розрахунок заборгованості проведений первісним кредитором до відступлення прав вимог відповідачем не спростований.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За нормами ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано.

Посилання апелянта щодо завищеної відсоткової ставки є необґрунтованими, оскільки вказана відсоткова ставка визначена в кредитному договорі, є погодженою сторонами, вимоги про недійсність окремих умов договору відповідачкою перед судом не ставилося, а тому виходячи з принципів правомірності правочину, до спірних правовідносин має бути заснована саме вказана відсоткова ставка,що узгоджується з положеннями ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 1077 Цивільного кодексу України зазначено, що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

За положеннями ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що 14.07.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений договір факторингу № 14-07/21, за умовами якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб - боржників ТОВ «Інфінанс», включаючи і відповідачку (а.с. 40-52).

Вказаний договір підписаний сторонами, скріплений печатками ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» та підписами уповноважених на підписання договору сторін.

ТОВ «Інфінанс» передало, а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло, як передбачено пунктом 2.1 договору, за плату грошової вимоги у сумі 221939,68 грн право грошової вимоги до Боржників, що належать Клієнту і стає Новим Кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і Боржниками.

Відповідно до п. 2.2. Договору Фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від Боржників, а Клієнт не відповідає перед Фактором, якщо одержані Фактором суми є меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнтові.

За п. 2.3. Договору Клієнт відступає Факторові право грошової вимоги до Боржників виключно в частині тих сум Заборгованості, що визначені в Реєстрах Боржників.

В п. 2.4. Договору передбачено, що Фактор одержує право (замість Клієнта) вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, Право Вимоги за якими передається.

Згідно п. 6.1.4. Договору право вимоги переходить до Фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами Акту иприймання-передавання Реєстру Боржників (Додаток № 2), який є підтвердженням передачі Фактору права грошової вимоги до Боржників, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно переданого Права вимоги.

Згідно із витягом з додатку № 3 до Договору факторингу № 14/07 від 14.07.2021 ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за кредитним договором № , укладеним з ОСОБА_1 04.09.2019 з датою закінчення договору 19.03.2020, валюта кредитного договору - гривня, сумою виданого кредиту 4000 грн, заборгованістю за тілом кредиту 3999,97 грн, заборгованістю за процентами 35840 грн, загальною сумою заборгованості за кредитом 39839,97 грн (а.с. 52).

В дату підписання договору Факторингу № 14-07/21 від 14.07.2021 на виконання вимог договору ТОВ «Вердикт Капітал» було сплачено відповідно до платіжного доручення кошти в розмірі 1561454,09 грн (а.с. 53).

Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів (постанова Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №910/9828/17).

У разі заміни кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Таким чином, боржник, тобто особа, право вимоги до якої відступається, не входить до складу учасників цього договору. Договір факторингу не впливає безпосередньо на права та обов`язки боржника, оскільки в цьому випадку не встановлюється, не припиняється, не змінюється основне зобов`язання боржника, який має виконати свій обов`язок в обсязі і на умовах, що встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 910/13266/18, від 08.07.2020 у справі № 910/13840/18.

Згідно зі ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Таким чином, наявні у матеріалах справи докази підтверджують укладення між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» договору факторингу, право вимоги за яким за кредитним договором № 0, укладеним між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 від 04.09.2019 перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал», а отже позивач як новий кредитор має право на звернення з даним позовом до суду. Саме по собі невиконання вимог ст.1082 ЦК України не позбавляє нового кредитора права вимоги за невиконаним зобов`язанням в тому числі і в судовому порядку без дотримання попереднього позасудового порядку.

Аналогічний правовий висновок міститься постанови КЦС ВС від 06.02.2019 у справі No 361/2105/16-ц.

Не спростовують правильних висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги щодо пропуск позивачем строку позовної давності, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що Кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору 36 місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами.

Згідно п. 1.9. Договору дія цього Договору вважається продовженою на наступні 36 календарних місяців, якщо до закінчення строку дії Договору жодна із сторін письмово не повідомила іншу Сторону про його припинення у зв`язку з закінченням строку дії Договору.

А відповідно до п. 1.13. Договору датою видачі кредиту є «04 вересня 2019 року».

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 не зверталась до позивача із письмовою заявою про припинення дії договору.

З огляду на викладене, строк дії договору від 04.09.2019 закінчився 04.09.2022, з позовом ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось 01.02.2023, а тому строк звернення до суду позивачем не пропущений.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитом до відступлення права вимоги.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення відсотків за користування кредитом за період після відступлення права вимоги.

Як убачається з матеріалів справи, заборгованість за відсотками нарахованими ТОВ «Вердикт Капітал» після відступлення прав вимоги, тобто з 14.07.2021 по 30.10.2021 згідно розрахунку ТОВ «Вердикт Капітал», складає 7629,94 грн (а.с. 19).

Проте, апеляційний суд враховує, що згідно п. 2.3. Договору факторингу Клієнт відступає Факторові право грошової вимоги до Боржників виключно в частині тих сум Заборгованості, що визначені в Реєстрах Боржників.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» вбачається, що станом на 18.01.2023 за відповідачкою наявна заборгованість на загальну суму 47469,91 грн, яка складається із: заборгованості по основній сумі кредиту 3999,97 грн, заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 35840 грн, заборгованості за відсотками після відступлення права вимоги за період з 14.07.2021 по 30.10.2021 7629,94 грн (а.с. 19)

Згідно наявного в матеріалах справи Реєстру боржників за Договором факторингу № 14/07 від 14.07.2021, укладеним між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал», у відповідачки ОСОБА_1 наявна заборгованість на загальну суму 39839, 97 грн (а.с. 49-51).

З огляду на вказані положення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» відсотків за користування кредитними коштами після відступлення права вимоги за період з 14.07.2021 по 30.10.2021 у розмірі 7629,94 грн.

За викладених вище підстав, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині не ґрунтується на вимогах закону і матеріалах справи та підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом за період з 14.07.2021 по 30.10.2021 у розмірі 7629,94 з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині. Тому враховуючи викладене, підлягає зменшенню загальний розмір стягнутої заборгованості за кредитним договором з 47469,91 грн до 39839,97 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» на суму 39839,97 грн (39839,97 грн від 47469,91 грн становить 84 %), слід змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» судових витрат, зменшивши загальну суму з 5684 грн до 4774,56 грн (2684 грн х 84 % :100%)+(3000 грн х 84% ) витрати на правову допомогу).

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню на суму 7629,94 грн, тобто на 16%, у матеріалах справи наявні належні докази понесення позивачем витрат по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи (а.с. 156), то відповідно з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 515,33 грн (3220,80 х 16%) за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 12 квітня 2023 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»» відсотків за користування кредиту у розмірі 7629,94 грн скасувати, відмовивши в задоволенні цих вимог.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 12 квітня 2023 року змінити в частині визначення розміру заборгованості з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», зменшивши суму стягнення з 47469,91 грн до 39839,97 грн та розміру стягнутих судових витрат, зменшивши суму з 5684 грн до 4774,56 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, 5б) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір за апеляційний розгляд справи у розмірі 515,33 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 14.06.2023.

Головуючий Судді :