КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №752/9136/22 Головуючий у 1 інстанції: Ольшевська І.О.
провадження №22-ц/824/9139/2023 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Кулікової С.В., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , про визнання договору недійсним, усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування моральної та майнової шкоди, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в особі представника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання договору недійсним, усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування моральної та майнової шкоди.

В судовому засіданні 05 квітня 2023 року відповідачем ОСОБА_3 заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі №752/11623/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання права користування житловим приміщенням.

В обгрунтування клопотання зазначав, що на даний час Київським апеляційним судом переглядається рішення Голосіївського районного суду міста Києва №752/11623/21 і в разі задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 буде неналежним позивачем у справі №752/9136/22.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року клопотання задоволено та зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі №752/11623/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання права користування житловим приміщенням.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скаргу обґрунтовує тим, що набрання законної сили рішенням у справі №752/11623/21 немає ніякого відношення до зазначеної справи, оскільки ОСОБА_1 проживає в зазначеній квартирі не тільки на підставі зазначеного рішення суду, але також додатково на підставі як ордеру та за особистою письмовою згодою ОСОБА_3 .

При цьому судом не було надано правової оцінки тому факту, що ОСОБА_3 за грошову винагороду, у відповідності до нікчемного договору користування квартирою від 01.06.2022 року передав, як своє право користування, так і право користування свого неповнолітнього сина ОСОБА_6 державною квартирою, яка не є його власністю, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , а оскільки квартира є державною, то у відповідача відсутні будь-які права щодо укладання будь-яких угод від імені Голосіївської РДА м. Києва по наділенню вказаними правами сторонніх осіб, які несуть шкоду, як позивачу, ОСОБА_1 , так і його онуку ОСОБА_6 .

Зазначає, що також відсутнє право у всіх відповідачів ОСОБА_2 , та ОСОБА_11 , привласнювати та використовувати речі, які належать ОСОБА_1 та ОСОБА_5 наносити їм майнову та моральну шкоду, які і є предметом розгляду у зазначеній справі, та також заявленої в межах розслідування кримінального провадження в порядку ст.ст.127, 128 КПК України, МІ002315 від 29,09.2022року (правова кваліфікація ст.126-КК України Домашнє насильство).

Крім того, зупинення провадження у справі для встановлення фактів, які мають відношення до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають безпосереднє значення для справи, провадження у якій зупинено.

Для того щоб зрозуміти, що договір користування державною квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , який укладено 01.06.2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , по своєй суті є нікчемним, а тому цивільна справа такого зупинення не потребує.

Вказує, що судом в оскаржуваній ухвалі не надано належних обгрунтувань того, яким саме чином набрання законної сили рішенням у справі №752/11623/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання права користування житловим приміщенням вплине на питання, що стосується підстав про усунення перешкод у користуванні особистим майном та відшкодування нанесеної моральної та майнової шкоди при прийнятті рішення у справі №752/9136/22 ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в особі представника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , про визнання договору недійсним, усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування моральної та майнової шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції на направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що питання відшкодування збитків її брату ОСОБА_1 , завданих злочином, особами, які не мають жодного відношення до членів сім`ї наймача квартири y справі №752/9136/22, жодним чином не пов`язані з питанням визнання права користування житловим приміщенням, що є предметом позову у справі №752/11623/21.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про зупинення провадження у справі (п.14 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що справа №752/11623/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . про визнання права користування житловим приміщенням стосується правовідносин, які є спірними в цій цивільній справі, та предмету спору даної справи, а тому розгляд справи №752/9136/22 є неможливим до набрання законної сили рішенням у справі №752/11623/22.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства,- до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно з п.5 ч.1 ст.253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу,- до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли у іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі.

Отже, підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення у цій справі має значення для цивільної справи, яка розглядається, а неможливість її розгляду до вирішення іншої справи.

Згідно із ч. 1ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 62 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є Конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено ст.12 ЦПК України.

На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За приписами ст.210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів із дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України №6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі №357/10397/19 (провадження №61-5752сво21) вказано, що: «метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом з тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі і 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду».

Судом встановлено, що в провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа №752/9136/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в особі представника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , про визнання договору недійсним, усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування моральної та майнової шкоди.

Також встановлено, що в провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа №752/11623/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про визнання права користування житловим приміщенням.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 вересня 2021 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Здійснено розподіл судових витрат.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 березня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який не брав участь у справі, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції зазначав, що предметом розгляду у даній справі є вимоги, зокрема, про визнання недійсним Договору користування квартирою від 01.06.2022 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , за яким передано в користування ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а також вимоги про виселення ОСОБА_2 з квартири за вказаною адресою.

Разом з тим, рішенням у справі №752/11623/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання права користування житловим приміщенням, яке переглядається апеляційним судом, визнано право користування цим же житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що справа №752/11623/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про визнання права користування житловим приміщенням стосується правовідносин, які є спірними і в даній цивільній справі, та предмету спору даної справи, оскільки за наслідками її розгляду залежить право ОСОБА_1 на подання позову про визнання договору недійсним, усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування моральної та майнової шкоди.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишення без змін ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року про зупинення провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року про зупинення провадження у справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: