ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1064/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/6254/22 Категорія: 305010300 Кондрацька Н.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Сіренка Ю.В.

секретар Широкова Г.К.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - адвокат Петренко Володимир Миколайович;

відповідачі - Державна казначейська служба України, Черкаська обласна прокуратура;

особа, яка подала апеляційну скаргу - Державна казначейська служба України;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування,

в с т а н о в и в:

у листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування - Черкаською обласною прокуратурою, у розмірі 700 000 грн., 38 300 грн. понесених ним витрат на правову допомогу, а всього 738 300 гривень; стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу на стадії підготовки позовної заяви до суду та представництво інтересів у суді по цій справі, в розмір яких ним буде підтверджено до закінчення судового розгляду у порядку та строки, передбачені ч.8 ст. 141 ЦПК України.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 26 січня 2015 року начальником слідчого відділу прокуратури Черкаської області Кузнецовим С.М. позивачу, на той час слідчому СВ Придніпровського РВ в м. Черкаси Управління МВС України в Черкаській області, було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 та ч.2 ст.372 КК України, у кримінальному провадженні № 00000039 від 24.02.2014.

18 березня 2015 року слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Черкаської області Гончаренком А.В. було складено обвинувальний акт у вказаному вище кримінальному провадженні, що був затверджений прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Черкаської області Щербиною М.Ю. який у встановленому порядку направив вказаний документ на розгляд до Соснівського районного суду м. Черкаси.

Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 листопада 2020 року позивача визнано невинним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364. ч. 1 ст. 366 та ч. 2 ст. 372 КК України.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 25 серпня 2021 року, вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 листопада 2020 року залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора Черкаської обласної прокуратури Чепурної Т.В. - без задоволення.

Позивач зазначав, що він незаконно перебував під слідством та судом протягом 79 місяців, або 6 років та 7 місяців (з 26 січня 2015 року по 25 серпня 2021 року), що дає йому право на отримання відшкодування в порядку передбаченому законом.

Вказував, що на час повідомлення йому про підозру у вчиненні тяжких злочинів, він працював на посаді слідчого СВ Придніпровського РВ УМВС в Черкаській області, маючи певний рівень професійного авторитету. Тим самим це створило суттєве приниження його як професійного іміджу (авторитету), так і його честі та гідності.

Працівниками прокуратури безпідставно, у рамках досудового розслідування, вчинялись дії щодо відсторонення позивача від виконання посадових обов`язків слідчого, а в подальшому було досягнуто поставленої мети через його звільнення з органів поліції, що було вчинено 06 листопада 2015 року, та тим самим створено для позивача значні складнощі у матеріальному благополуччі як його родини, так і його безпосередньо, адже він був позбавлений єдиного джерела доходу - заробітної плати.

Стверджував, що вказані обставини негативно відбились на його сім`ї, на здоров`ї та стані здоров`я його дружини і дітей, а також позивач мав нести тягар по забезпеченню належного рівня свого захисту в провадженні.

Зазначені вище обставини відобразились не лише на стані здоров`я позивача, а і на відносинах з оточуючими та близькими йому людьми, в яких склалось розуміння, що він дійсно є злочинцем, адже такий тривалий час сторона обласної прокуратури як обвинувач у справі намагалась доводити в суді те, чого не було в дійсності.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2023 року позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури у розмірі 529300 (п`ятсот двадцять дев`ять тисяч триста) грн. та 3800 (три тисячі вісімсот) грн. матеріальних збитків.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду обґрунтоване тим, що з урахуванням душевних стражданнях внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру, приниження професійного іміджу, честі та гідності позивача, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків, ускладнених відносинах між знайомими, колегами по роботі та родичами, відношення оточуючих до ОСОБА_1 як до злочинця, що принижувало його людську гідність, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення.

Суд визначив, що відшкодуванню підлягає моральна шкода, завдана позивачу за вказаний період, який становить 79 місяців, у розмірі 529300 грн.

Суд прийшов до висновку, що позивачем доведено витрати лише відповідно до наданих квитанцій від 18.03.2015 №027/15к за надання послуг адвоката за Договором від 10.02.2015 в розмірі 2000 грн. та від 25.07.2017 №097/17кр за надання правової допомоги у кримінальній справі №039 в розмірі 1800 грн., що в загальній сумі складають 3800 (три тисячі вісімсот) грн. матеріальних збитків, які підлягають до стягнення на користь позивача.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу та просить рішення змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури у розмірі 529300 грн.». В іншій частині рішення залишити без змін.

В апеляційній скарзі вказує, що казначейство не в повній мірі погоджується з оскаржуваним рішенням суду та вважає його винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з`ясованих обставинах справи, без врахування правової позиції Верховного Суду в подібних правовідносинах і таким, що підлягає зміні в частині задоволених позовних вимог.

Посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, зазначає, що розподіл судових витрат на правничу допомогу, яка була надана в рамках кримінального провадження та судового розгляду кримінальної справи має здійснювати суд, який ухвалював судове рішення у справі відповідно до норм КПК.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Петренко В.М. подав відзив на апеляційну скаргу та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2023 року - без змін.

Вказує, що у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у стягненні на користь позивача понесених ним витрат на правову допомогу, оскільки вони пред`явлені ОСОБА_1 у відповідності до порядку, передбаченого Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Вважає, що безпідставну апеляційну скаргу подано з ціллю відтермінування процесу списання коштів з державного бюджету.

Просив суд стягнути із Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 5000 грн. на відшкодування понесених ним судових витрат по оплаті юридичних послуг на стадії апеляційного розгляду справи.

Державною казначейською службою України подано клопотання про залишення без задоволення клопотання представника позивача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якому заперечувала проти відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Вказує, що винагорода адвоката не може перевищувати суму, що оспорюється в апеляційному порядку, а також вважає, що зазначена сума є завищеною.

У судовому засіданні ОСОБА_1 до судових дебатів заявив про бажання покласти понесені ним судові витрати по оплаті правничої допомоги на стадії апеляційного розгляду на апелянта, та повідомив суд про надання відповідних доказів у порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Заслухавши учасників процесу, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки апеляційну скаргу подано в частині стягнення на користь ОСОБА_1 матеріальних збитків у розмірі 3800 грн., то відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу лише в цій частині позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 січня 2015 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 372 КК України.

18 березня 2015 року відносно ОСОБА_1 складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000085 від 20 лютого 2015 року за фактом притягнення завідомо невинної особи ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності, зловживання владою та службового підроблення слідчим слідчого відділу Придніпровського РВ в м.Черкаси УМВС України в Черкаській області ОСОБА_1 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 372 КК України (том 1 а.с. 26).

Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 листопада 2020 року (справа №712/3027/15-к) визнано ОСОБА_1 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 364 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, за ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 372 КК України за недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень. Виправдано ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 272 КК україни (том 1 а.с. 92-102).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 25 серпня 2021 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_1 - без змін (том 1 а.с. 103-113).

Постановою Верховного Суду від 14 вересня 2022 року вирок Соснівського районного суд м. Черкаси від 02 листопада 2020 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 25 серпня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення (том 1 а.с. 114-120).

Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 щодо матеріальних збитків вказував, що ним понесено витрати по оплаті правничої допомоги адвоката, які він змушений був понести за весь період його перебування під слідством та судом, у тому числі у процесі апеляційної перевірки та касаційного провадження.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині матеріальних збитків, суд першої інстанції виходив із того, що позивач під час перебування під слідством та судом користувався послугами захисника - адвоката Петренка В.М. Питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вироку суду від 02 листопада 2020 року, а саме витрат, пов`язаних із наданням ОСОБА_1 правничої допомоги у кримінальному провадженні не вирішувалося.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною другою статті 16 ЦК України, до яких, зокрема, належить відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 вказаної частини).

Статтею 56 Конституції України визначено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала

Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода,завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною 1 статтею 2 вказаного Закону визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно із частиною 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення матеріальних збитків, суд першої інстанції правильно застосував указані норми матеріального права, та прийшов до обґрунтованого висновку, що стягненню підлягають збитки у розмірі 3800 гривень.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що розподіл судових витрат на правничу допомогу, яка була надана в рамках кримінального провадження та судового розгляду кримінальної справи має здійснювати суд, який ухвалював судове рішення у справі відповідно до норм КПК, колегія суддів не бере до уваги, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданими незаконними діями органу досудового розслідування, зокрема і матеріальної, у відповідності до положень ст. 1176 ЦПК та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Крім того, питання про розподіл судових витрат вироком суду у справі № 712/3027/15-к не вирішувалося.

Щодо викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17 та від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16 правових висновків, на необхідність застосування яких посилається скаржник, то у даних постановах зазначено інші обставини, ніж у справі, що переглядається апеляційним судом, тому вони не підлягають до застосування.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Підстав для задоволення апеляційної скарги апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Державної казначейської служби України слід залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2023 року в оскаржуваній частині - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2023 року в частині стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальних збитків у розмірі 3800 (три тисячі вісімсот) гривень, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 24 серпня 2023 року.

Судді