Номер провадження: 22-ц/813/1666/23
Справа № 505/3308/19
Головуючий у першій інстанції Івінський О. О.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А. П., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15.04.2021 року по цивільній справі за клопотанням ОСОБА_2 про визнання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню на підставі міжнародного договору,-

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

18 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Котовського міськрайонного суду Одеської області з клопотанням про визнання рішення Оргіївського суду (з місцем знаходженням в м. Резіна) про визначення місця проживання неповнолітньої дитини по заяві ОСОБА_2 до ОСОБА_1 від 16 січня 2019 року, що набрало законної сили 17 лютого 2019 року та надати дозвіл про примусове виконання рішення суду.

Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15.04.2021 року клопотання ОСОБА_2 про визнання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню на підставі міжнародного договору було задоволено.

Визнано на території України рішення Оргіївського суду (з місцем знаходження в м. Резіна) від 16 січня 2019 року про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, що набрало законної сили 17 лютого 2019 року, по заяві ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , що зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Надано дозвіл на примусове виконання на території України рішення Оргіївського суду (з місцем знаходження в м. Резіна) від 16 січня 2019 року про визначення місця проживання неповнолітньої дитини по заяві ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , що зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із ухвалою суду, апеляційну скаргу подано ОСОБА_1 , в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права ставиться питання про скасування ухвали з подальшим направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому посилаючись на те, що судом першої інстанції було розглянуто справу за відсутності відповідача, якого не було повідомлено про час та місце розгляду справи належним чином.

При постановленні ухвали про визнання рішення Оргіївського суду та надання дозволу на примусове виконання на території України, суд повинен був враховувати п.2 ст. 51 Договору, в якій вказано, що при розгляді справи суд обмежується перевіркою виконання умов, передбачених статтями 49 та 50, а відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 49 Договору при ухваленні рішення застосовано законодавство відповідно з цим договором, а у випадку відсутності такого врегулювання у договорі - на підставі законодавства тієї договірної сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане, враховуючи те, що відповідно до п. 1 ст. 28 договору в правових стосунках між батьками і дітьми, в тому числі аліментних обов`язках батьків застосовується законодавства тієї Договірної сторони, громадянином якої є дитина, у зв`язку з чим, Котовський міськрайонний суд повинен був врахувати всі обставини та залишити без задоволення клопотання заявника, тому, що дана справа повинна розглядатись за законодавством громадянства дитини, тобто за законодавством України, як вбачається з рішення Оргіївського суду справа розглядалась за законодавством Республіки Молдова.

Суд при постановленні ухвали повинен був з`ясувати, що на території України вже існує справа №505/1677/16-ц, яка знаходиться в провадженні Котовського міськрайонного суду Одеської області з 27.04.2016 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 49 Договору вказано, що рішення, зазначені в статті 48 Договору підлягають визнанню і виконанню та території іншої Договірної сторони, якщо, крім усього іншого справа між тими самими сторонами не була вже вирішена з ухваленням рішення судом тієї Договірної сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане, і якщо між тими самими сторонами не була раніше порушена справа в суді тієї договірної сторони, на території якої рішення має бути виконане, таким чином суд повинен був відмовити у задоволенні клопотання.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник надала суду тільки рішення суду, яке належним чином перекладено та завірено, а документ, який підтверджує належне повідомлення про розгляд справи переведено без нотаріального посвідчення, що є порушенням приписів Договору та норм ЦПК

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.08.2021 року провадження по цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15.04.2021 року по цивільній справі за клопотанням ОСОБА_2 про визнання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню на підставі міжнародного договору було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 серпня 2021 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Згідно пункту 10 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.

Статтею 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських відносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили. Згідно частини першої статті 82 вищевказаного Закону визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Відповідно до статті 462 ЦПК України рішення іноземного суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ визнаються та виконуються на території України, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України або за принципом взаємності.

У відповідності до вимог частини шостої статті 467 ЦПК України за наслідками розгляду поданих документів та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову в задоволенні з цього питання.

22 січня 1993 року з метою забезпечення належного захисту прав і законних інтересів громадян та осіб, що проживають на їхніх територіях, у м. Мінську (Республіка Білорусь) була підписана Конвенція, Договірною Стороною якої, зокрема, є Україна, яка 10 листопада 1994 року була ратифікована Верховною Радою України та 14 квітня 1995 року набула чинності для України

Конвенція застосовується у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією та Туркменістаном.

Відповідно до статті 51 Конвенції кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін: а) рішення установ юстиції у цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди у таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань (далі рішень).

Статтею 53 Конвенції передбачено, що клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й до суду, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення за клопотанням.

До клопотання додаються: а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набрало законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набрання законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання; г) документ, що підтверджує угоду сторін, у справах договірної підсудності.

Статтею 48 Договору між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах від 13 грудня 1993 року, ратифікованого Україною Законом від 10 листопада 1994 року встановлено, що за умов, передбачених цим Договором, Договірні Сторони визнають і виконують на своїй території рішення судів з цивільних справ, винесені на території іншої Договірної Сторони.

Стаття 49 вказаного Договору між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу визначає наступні умови, за яких рішення Договірної Сторони визнаються і виконуються: 1) відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території рішення було винесено, воно набрало законної сили і підлягає виконанню, а в справах, що стосуються аліментних зобов`язань, також рішення, що не набрали законної сили, але підлягають виконанню; 2) суд, який виніс рішення, був компетентним на підставі цього Договору, а у випадку відсутності такого врегулювання в Договорі - на підставі законодавства тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане; 3) сторона не була позбавлена можливості захисту своїх прав, а у випадку обмеженої процесуальної здатності, - належного представництва, а зокрема, сторона, яка не прийняла участі в розгляді справи, отримала виклик в судове засідання своєчасно і належним чином; 4) справа між тими самими сторонами не була вже вирішена з винесенням рішення судом тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане, і якщо між тими самими сторонами не була раніше порушена справа в суді тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане; 5) рішення органу третьої держави між тими самими сторонами і в тій самій справі не було вже визнане або виконане на території тієї Договірної Сторони, де рішення має бути визнане і виконане; 6) при винесенні рішення застосовано законодавство відповідно з цим Договором, а у випадку відсутності такого врегулювання у Договорі - на підставі законодавства тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане.

Відповідно до статті 50 вищезазначеного Договору клопотання про визнання і виконання рішення може бути подане безпосередньо до відповідного суду тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане, або також за посередництвом суду, який розглядав справу в першій інстанції. До клопотання потрібно додати: 1) рішення або його завірену копію разом з підтвердженням, що рішення набрало законної сили і підлягає виконанню, а в справах, що стосуються аліментних зобов`язань, якщо рішення не набрало законної сили, разом з підтвердженням, що воно підлягає виконанню, якщо це не витікає з самого рішення, 2) документ, який підтверджує, що сторона, відносно якої винесене рішення і яка не приймала участь у розгляді справи, отримала виклик у судове засідання своєчасно і належним чином, згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої рішення було винесене; а в випадку обмеженої процесуальної здатності сторони - документ, який підтверджує, що та сторона була представлена належним чином, 3) завірений переклад клопотання, а також документів, зазначених в підпунктах 1, 2, на мову тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане.

У справі, що переглядається, Оргіївським судом (з місцем знаходженням в м. Резіна) встановлено, що прийнято рішення за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з мамою дитини ОСОБА_2 .

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що на території України вже існує справа №505/1677/16-ц, яка знаходиться в провадженні Котовського міськрайонного суду Одеської області з 27.04.2016 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Крім цього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 є громадянином України, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим Другим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 27.05.2011 року та як вбачається зі справи №505/1677/16-ц постійно проживає на території України.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, не перевірив їх належним чином і не дав їм належної правової оцінки, хоча це має суттєве значення.

Так, підстави для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду передбачені статтею 468 ЦПК України.

Так, за приписами статті 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання; 9) в інших випадках, встановлених законами України.

Відповідно до пунктів 1 і 3 статті 32 Конвенції правовідносини батьків і дітей визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої постійно проживають діти. По справах про правовідносини між батьками і дітьми компетентний суд Договірної Сторони, законодавство якої підлягає застосуванню відповідно до пунктів 1 і 2 цієї статті.

При постановленні ухвали про визнання рішення Оргіївського суду та надання дозволу на примусове виконання на території України, суд повинен був враховувати п.2 ст. 51 Договору, в якій вказано, що при розгляді справи суд обмежується перевіркою виконання умов, передбачених статтями 49 та 50, а відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 49 Договору при ухваленні рішення застосовано законодавство відповідно з цим договором, а у випадку відсутності такого врегулювання у договорі - на підставі законодавства тієї договірної сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане, враховуючи те, що відповідно до п. 1 ст. 28 договору в правових стосунках між батьками і дітьми, в тому числі аліментних обов`язках батьків застосовується законодавства тієї Договірної сторони, громадянином якої є дитина, у зв`язку з чим, Котовський міськрайонний суд повинен був врахувати всі обставини та залишити без задоволення клопотання заявника, тому, що дана справа повинна розглядатись за законодавством громадянства дитини, тобто за законодавством України, як вбачається з рішення Оргіївського суду справа розглядалась за законодавством Республіки Молдова.

Суд при постановленні ухвали повинен був з`ясувати, що на території України вже існує справа №505/1677/16-ц, яка знаходиться в провадженні Котовського міськрайонного суду Одеської області з 27.04.2016 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Приймаючи до уваги наведене, Одеський апеляційний суд вважає, що це є самостійною правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання, з підстав, визначених ч.4 ст. 468 ЦПК України.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15.04.2021 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про визнання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню на підставі міжнародного договору - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29 березня 2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе