Справа № 541/1250/22
Провадження № 2-др/541/7/23
У Х В А Л А

21 квітня 2023 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Дністрян О.М.,

при секретарі Докуніній А.С.,

за участю представника позивача адвоката Корольова І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород заяву відповідача ОСОБА_1 про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних із розглядом цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, -

В с т а н о в и в:

12.04.2023р. відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних із розглядом цивільної справи в порядку ч.5 ст. 142 ЦПК України, посилаючись на те, що ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 березня 2023 року у справі № 541/1250/22 залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до нього про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя у зв`язку із повторною неявкою в судове засідання позивача і її представника без поважних причин та не повідомлення ними про причини неявки. В ході судового розгляду справи сторона позивача всіляко ухилилася від виконання свого процесуального обов`язку щодо доказування заявленого нею позову, не виконала у процесуальний строк, встановлений законом свій процесуальний обов`язок, передбачений ч.2 ст. 93 ЦПК України стосовно подачі до суду та відповідачу вичерпних відповідей у формі заяви свідка на його запитання, поставлені у відзиві від 21 вересня 2022 року, неодноразово бездоказово ухилялися від участі в судових засіданнях, не виконуючи свого процесуального обов`язку, імперативно встановленого ч. 3 ст. 131 ЦПК України. У зв`язку із заявленим до нього позовом, він вимушений був витрачати свій особистий час, подовгу стояти в чергах при відправленні поштової кореспонденції. Користуючись своїми правами, передбаченими ст. 59 Конституції України, ст. 15 ЦПК України, він змушений був укласти договір з адвокатам та користуватися його правничою допомогою, яку на підставі відповідних документів оплатив у загальній сумі 15911 грн.. Просив суд постановити відповідне процесуальне рішення про розподіл судових витрат по справі шляхом стягнення з позивача ОСОБА_2 на його користь здійснених ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 15911 грн., пов`язаних з розглядом справи.

До початку розгляду судом заяви відповідачем ОСОБА_3 та його представником адвокатом Чернюк В.Д. надано клопотання про розгляд справи у їх відсутність, просили задовольнити заяву про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Представник позивачки адвокат Корольов І.М. у судовому засіданні просив залишити без задоволення заяву відповідача про компенсацію здійснених витрат, а також надав письмові заперечення на заяву, де зазначив, що доводи відповідача в заяві про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи, на підставі ч.5 ст 142 ЦПК України, зводяться до наступного: 1)невиконання позивачем свого процесуального обов`язку щодо доказування заявленого нею позову; 2) невиконання позивачем свого процесуального обов`язку щодо подачі до суду та відповідачу вичерпних відповідей у формі заяви свідка на поставлені у відзиві запитання; 3) ухилення позивачем від участі в судових засіданнях; 4) понесення відповідачем витрат з оплати вартості правничої допомоги. Вважає, що наведені відповідачем доводи є безпідставними та не свідчать про вчинення позивачем в ході розгляду справи необґрунтованих дій. Виходячи з положень ст. 81 ЦПК України сторона, яка посилається на певні обставини як на підставу своїх вимог чи заперечень, повинна доказувати їх в міру своєї можливості чи переконливості з метою досягнення для себе позитивного рішення суду. Проте, все ж за стороною залишається право вирішувати, які саме докази слід надавати до суду. Крім випадку витребовування доказів у сторони судом. У разі витребовування судом доказів, сторона зобов`язана надати відповідні докази, інакше до неї можуть бути застосовані судом процесуальні заходи. Позивачем надано у справі докази, якими вона володіла і які вона вважала належними та достатніми, а тому з боку позивача відсутні будь-які необгрунтовані дії, що стосуються доказування. Відповідачем не наведено обставин, які дають можливість зробити висновок про те, що дії позивача є необгрунтованими, оскільки по даній цивільній справі не вирішувались питання по суті спору. Доводи, шо позовна заява залишена судом без розгляду у зв`язку з повторною неявкою сторони позивача та яка не повідомила про причини неявки, що є бездіяльністю сторони, не заслуговують на увагу, оскільки залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою належно повідомленого позивача або який не повідомив про причини неявки є стадією цивільного процесу. Законодавець, як наслідок неявки такого позивача, передбачив право суду залишити у такому випадку позов без розгляду і це не можна розцінювати як бездіяльність сторони позивача чи вчинення ним необгрунтованих та недобросовісних дій. Явка у судове засідання є правом сторони позивача, який повинен усвідомлювати правові наслідки своєї неявки, у тому числі і залишення позову без розгляду. Суд керуючись ч. 5 ст. 223 ЦПК України має право залишити без розгляду позовну заяву у разі повторної неявки без дослідження поважності причин даної неявки. Така норма є виключно заходом для дисциплінування позивача та ні в якому разі не є мірою відповідальності. Право позивача надати відповідь на відзив як і право відповідати на поставлені відповідачем питання є одним із способів доказування. На позивача ухвалою суду не покладався обов`язок надавати відповіді на поставлені відповідачем у відзиві питання. Тому не надання відповіді на відзив та на поставлені відповідачем питання ні в якому разі не є свідченням необгрунтованих дій з боку позивача. Понесення відповідачем судових витрат не може бути самостійною підставою для стягнення їх з позивача на підставі ч. 5 ст. 142 ЦПК України. Відповідач мав можливість скористатись ст. 134 ЦПК України та подати до суду разом з відзивом на позовну заяву орієнтовний попередній розрахунок судових витрат та надати докази їх понесення, або ж протягом 5 днів після ухвалення судового рішення в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Проте відповідач цим правом не скористався та втратив можливість стягнення судових витрат в загальному порядку. З урахуванням складності справи обсягу фактично виконаних робіт, а також ту обставину, що справа по суті не розглядалась заявлений відповідачем розмір судових витрат на правничу допомогу є явно завищеним. Такі види послуг, згідно наданого розрахунку, як перша зустріч з клієнтом, пошук та вивчення адвокатом судової практики, підготовка та складання відзиву на позовну заяву, усні консультації охоплюються двома видами послуг це складання відзиву на позовну заяву та участь в двох судових засіданнях. З урахуванням обсягу матеріалів справи, а також беручи до уваги те, що адвокат вже знайомився з матеріалами справи 07.12.2022р., ознайомлення адвокатом з матеріалами справи 01.03.2023р. протягом 1 год. 10 хв., є необгрунтованим. Заявлений в договорі про надання правової допомоги гонорар успіху теж є невиправданим, нерозумним та непропрційним. Справа по суті не розглядалась та не вирішувалась. Позовна заява залишена без розгляду, що не перешкоджає позивачу повторно звернутися до суду з таким самим позовом. Заявлений відповідачем розмір судових витрат також не відповідає визначеним ст. 137 ЦПК України критеріям співмірності. Просив суд заяву ОСОБА_3 про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи в порядку ч. 5 ст. 142 ЦПК України, залишити без задоволення.

Суд, вислухавши пояснення представника позивачки та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що заява задоволенню не підлягає.

Так, судом встановлено, що в провадженні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою суду від 28 березня 2023 року позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя була залишена без розгляду, оскільки належним чином повідомлені позивачка та її представник повторно не з`явилися в судове засідання, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надали.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

При цьому, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Згідно ст.ст. 2, 6, 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності сторін, змагальності та диспозитивності.

У відповідності до ст.ст. 13, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання правами не допускається. З огляду на принцип диспозитивності у цивільному судочинстві учасники справи розпоряджаються своїми процесуальними правами на власний розсуд.

За приписами п.п. 1, 2, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК, особи, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Доводи відповідача ОСОБА_3 в заяві про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядос справи, на підставі ч.5 ст 142 ЦПК України, зводяться до наступного:

1) невиконання позивачем свого процесуального обов`язку щодо доказування заявленого нею позову;

2) невиконання позивачем свого процесуального обов`язку щодо подачі до суду та відповідачу вичерпних відповідей у формі заяви свідка на поставлені у відзиві запитання,

3) ухилення позивачем від участі в судових засіданнях;

4) понесення відповідачем витрат з оплати вартості правничої допомоги.

Проте, відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, саме за стороною залишається право вирішувати, які саме докази слід надавати до суду. Крім випадку витребовування доказів у сторони судом. У разі витребовування судом доказів, сторона зобов`язана надати відповідні докази, інакше до неї можуть бути застосовані судом процесуальні заходи.

При цьому, відповідачем не зазначено та суду не доведено, що за його клопотанням у позивачки витребувались будь-які докази у справі, а також ним не наведено обставин, які дають можливість зробити висновок про те, що дії позивачки є необгрунтованими, оскільки по даній цивільній справі не вирішувались питання по суті спору.

Щодо доводів заяви про залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою сторони, то законодавець, як наслідок повторної неявки позивача, передбачив право суду залишити позов без розгляду і це також не можна розцінювати як бездіяльність сторони позивача чи вчинення ним необгрунтованих та недобросовісних дій, оскільки явка у судове засідання є правом сторони позивача, який повинен усвідомлювати правові наслідки своєї неявки, у тому числі і залишення позову без розгляду.

Суд керуючись ч. 5 ст. 223 ЦПК України має право залишити без розгляду позовну заяву у разі повторної неявки без дослідження поважності причин даної неявки.

Частина 2 ст. 93 ЦПК України, на яку посилається відповідач, передбачає процесуальний обов`язок учасника справи надати вичерпну відповідь на кожне питання по суті, яке поставлене позивачем. Право позивача надати відповідь на відзив як і право відповідати на поставлені відповідачем питання є одним із способів доказування. На позивача ухвалою суду не покладався обов`язок надавати відповіді на поставлені відповідачем у відзиві питання.

В даному випадку, суд не встановлював, а відповідач не доводив фактів зловживання процесуальними правами з боку позивачки, не застосовував до неї будь-яких заходів у зв`язку зі зловживанням правами, а позов було залишено без розгляду, оскільки належним чином повідомлені позивачка та її представник повторно не з`явилися в судове засідання, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надали.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, кожна особа, яка заявляє вимоги, у тому числі і щодо стягнення судових витрат, має довести як необхідність в понесенні таких витрат та їх розмір, а також і необґрунтованість дій позивача, саме з наявністю яких закон пов`язує процесуальну можливість компенсації на користь відповідача, тому суд дійшов висновку про безпідставність вимоги щодо відшкодування понесених відповідачем витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 43, 44, 133, 141, 142, 257, 260, 354 ЦПК України, суд -

У х в а л и в :

В задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних із розглядом цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О. М. Дністрян