Справа № 646/791/23
№ провадження 2/646/816/2023
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.07.23 м.Харків
Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Сіренко Ю.Ю.,
за участю секретаря Радченко І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Департаменту служб у справах дітей Харківської обласної військової адміністрації в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 , малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
До Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Департамента служб у справах дітей Харківської обласної військової адміністрації в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 , малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якій просить суд: Позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , відносно неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітніх: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; з дня подачі позовної заяви до суду, керуючись ст. 184 Сімейного кодексу України, стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти в розмірі аліменти в розмірі частки всіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, на утримання неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітніх: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення ними повноліття.
Підставою цьому зазначено те, що відповідач є матір`ю 3 (трьох) дітей: неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітніх: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, веде аморальний спосіб життя, має схильність до вживання алкогольних напоїв, не займається домашніми справами, безвідповідально відноситься до їх стану здоров`я, нехтує рекомендаціями медичних працівників. Внаслідок невиконання відповідачем своїх обов`язків по вихованню дітей створилися умови, які загрожують життю і здоров`ю та шкодять інтересам дітей.
Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.03.2023 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з проведенням підготовчого судового засідання.
Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.06.2023 року підготовче провадження закрито та призначено до розгляду справу на 04.07.2023 року.
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, але надала заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягала, не заперечувала проти заочного розгляду справи, просила врахувати інтереси дітей.
Відповідач у судове засідання не з`явилась. Про судове засідання, відповідач була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутність не надавала. Повторні судові виклики на судові засідання повернулись із зазначенням «За закінченням терміну зберігання». Іншими належними даними про місце перебування чи роботи відповідача суд не володіє. Згідно ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідач в установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки не подала до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленою належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання (ст. 128 Цивільно-процесуального кодексу України) та в судове засідання не з`явилась без поважних причин, а представник позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини.
Відповідно до п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України №789-Х11 від 27.02.1991 року, «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини».
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки або особи, що їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний розумовий та духовний розвиток, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітні діти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 18.12.2017 року знаходяться на обліку Служби у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як такі, що перебувають у складних життєвих обставинах, з підстави ухилення матері від виконання батьківських обов`язків.
Мати дітей, ОСОБА_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відомості про батька ОСОБА_1 внесені до актового запису про народження відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.
Відомості про батька ОСОБА_2 внесені до актового запису про народження відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.
Батько ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (Свідоцтво про смерть НОМЕР_1 видане 27.07.2020 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
ОСОБА_7 та ОСОБА_3 мешкають з бабусею ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_9 проживає з матір`ю, ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до інформації Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області від 16.09.2022 року під час виходу за адресою: АДРЕСА_1 , в квартирі була повна антисанітарія, розкидані речі, брудний посуд та залишки їжі по всій квартирі, відчувався сморід. Під час візиту було встановлено, що мати, ОСОБА_4 з дітьми не проживає, матеріально не утримує життям дітей не цікавиться, ОСОБА_10 має вади зі здоров`ям. Вихованням дітей ані мати, ані бабуся не. займаються. Дітей за актом органу поліції та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку було вилучено та доставлено до комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча клінічна лікарня № 24». Під час бесіди з працівниками поліції, мати ОСОБА_4 повідомила, що наміру виховувати дітей вона не має. Відносно ОСОБА_4 складено протокол за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до інформації ЗОШ І-ІІІ ступенів № 53 Харківської міської ради Харківської області від 17.11.2022 року, вказано, що соціальний педагог спільно з класним керівником після вилучення дітей, перевірили умови проживання дітей ОСОБА_4 , за адресами: АДРЕСА_1 , та житло по АДРЕСА_2 , під час обстеження умов проживання було виявлено, що санітарно-гігієнічні умови квартир незадовільні. У дітей немає окремих місць для сну, виконання домашніх завдань, уроки виконують на дошці. У дітей все в обмеженій кількості: їжа, одяг, взуття та шкільне приладдя. Мати, дітей не цікавиться шкільним життям та успіхами своїх дітей. Діти часто мали неохайний вигляд, та часто мали пропуски занять без поважної причини. ОСОБА_4 , не бере участі у вихованні дітей та не виконує свої батьківські обов`язки.
Згідно інформації відділу соціальної роботи по Основ`янському району м. Харкова Харківського міського центру соціальних служб «Довіра» від 11.10.2022 року під час неодноразових виходів за місцем проживання родини, мати, ОСОБА_4 бажання займатися вихованням дітей не мала наміру, в помешканні не дотримувалися санітарно-гігієнічних норм. З ОСОБА_4 проводилася комплексна соціально-психологічна робота щодо підвищення рівня виховного батьківського потенціалу та набуття нею навичок підтримки позитивного мікроклімату в родині, наголошувалося на необхідності створення належних умов для проживання та розвитку неповнолітніх дітей, попереджалося про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків. Але проблемне питання в сім`ї не вдалося вирішити. Під соціальним супроводом родина ОСОБА_4 не перебувала, за отриманням соціальних послуг щодо подолання складних життєвих обставин вона не зверталася.
Мати ОСОБА_4 , після вилучення дітей до ССД по Основ`янському району не з`явилася, не вжила жодних заходів для повернення дітей, не цікавиться їх долею, навіть після їх вилучення не звернулася з проханням щодо відвідування дітей в закладі.
Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України).
Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно з ч. 1,2,6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Відповідно до частин 2 та 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Дослідивши матеріали справи суд вважає, що мала місце винна поведінка відповідача ОСОБА_4 по відношенню до своїх дітей: неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітніх: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що виразилась у нехтуванні обов`язками матері по забезпеченню дітей необхідним харчуванням, медичним доглядом, одягом, створенням належних умов для проживання, а також спілкування з дітьми в необхідному обсязі.
При цьому судом враховується, що відповідач була попереджена органом опіки та піклування про необхідність вжити заходів для забезпечення виконання своїх батьківських обов`язків відповідно до чинного законодавства, однак, на шлях виправлення не стала, своє відношення до виховання дітей не змінила, незважаючи на рекомендації органу опіки та піклування. Також суд враховує, що відповідачка, отримуючи судові повістки та знаючи про судовий розгляд справи про позбавлення її батьківських прав, жодного разу на судове зсідання не з`явилась, заперечень не надала, про причини неявки не повідомляла.
Із роз`яснень, викладених у п. п. 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.
Враховуючи, що матеріалами справи доведено неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, оскільки вона не створює належних умов для утримання дітей, не піклуються про їх здоров`я, фізичний та моральний розвиток, суд вважає, що вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що негативно впливає на розвиток дітей, та несе загрозу здоров`ю та життю дітей, а також враховуючи характер її поведінки, відношення до виконання своїх батьківських обов`язків, яке не змінилося і після пред`явлення даного позову, суд вважає, що вона повинна бути позбавлена батьківських прав.
Доказів які б свідчили про поважні причини не виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків стосовно дитини судом не встановлено.
При таких обставинах, з метою захисту інтересів дітей, та з урахуванням всіх обставин справи та наявних у справі доказів, суд вважає за можливе позбавити відповідача батьківських прав стосовно її дітей.
Згідно ч.2 ст.166 СК України позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язків по утриманню дитини.
Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Згідно ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан платника аліментів, однак, в силу ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною 1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Оскільки судом задовольняється вимога позову про позбавлення відповідача батьківських прав, тому з відповідача ОСОБА_4 слід стягнути аліменти на утримання дітей, починаючи з дня подачі позову, тобто з 28.02.2023 року та до досягнення їх повноліття.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.141, 150, 164, 165, 166, 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 280-283, 430 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги Департаменту служб у справах дітей Харківської обласної військової адміністрації в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 , малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , батьківських прав стосовно її неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позбавити ОСОБА_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , батьківських прав стосовно її малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позбавити ОСОБА_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , батьківських прав стосовно її малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь особи чи закладу, на утриманні яких буде перебувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на його утримання у розмірі частки всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого законом на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 28.02.2023 року та до досягнення ним повноліття.
Стягнути з ОСОБА_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь особи чи закладу, на утриманні яких буде перебувати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на його утримання у розмірі частки всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого законом на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 28.02.2023 року та до досягнення ним повноліття.
Стягнути з ОСОБА_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь особи чи закладу, на утриманні яких буде перебувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на її утримання у розмірі частки всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого законом на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 28.02.2023 року та до досягнення ним повноліття.
У відповідності до ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів за один місяць виконати негайно.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя - Ю.Ю. Сіренко