Справа № 166/394/23 Головуючий у 1 інстанції: Лях В. І.
Провадження № 22-ц/802/574/23 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 18 квітня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з травня 2020 року. Сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач зазначила, що на даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, у зв`язку із цим вона не має змоги працювати, а інших джерел доходу не має.

Просила суд стягнути на її користь аліменти на її утримання до досягнення дочкою віку трьох років 2684 грн. щомісячно.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 18 квітня 2023 року позов задоволено.

Постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання, у розмірі 2684 грн. щомісячно, починаючи з 29 березня 2023 року і до досягнення їхньою дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьохрічного віку по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 в доход держави судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від24 квітня 2023 року

Не погоджуючись із рішенням суду відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову. В апеляційній скарзі вказав, що визначений судом розмір аліментів є для нього обтяжливим, оскільки він не має сталого доходу, не працює, єдине джерело доходу є тимчасові та сезоні підзаробітки, тому вважає справедливою суму аліментів 500 грн.

Позивач не скористалася своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справ.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 16.06.2023, тобто, дата складення повного судового рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.05.2020.

У шлюбі у них народилися дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дитина проживає разом з матір`ю, позивачем по справі, та перебуває на її утриманні.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд першої інстанції, оцінивши докази, надані позивачкою, врахувавши матеріальне становище відповідача, дійшов висновку про необхідність стягнення з останнього на користь ОСОБА_1 аліменти на дружину в розмірі 2684 гривень щомісячно і до досягнення дитиною віку трьох років.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на встановлених дійсних обставинах справи, досліджених судом доказах та відповідають вимогам процесуального та матеріального права з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Згідно з частиною 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Частини 2, 4, 6 статті 84 СК України передбачають, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що на утриманні позивача ОСОБА_1 перебуває неповнолітня дочка, яка не досягла трирічного віку, а тому вона не може працювати. Відповідач, її чоловік ОСОБА_2 , заперечуючи можливість надавати матеріальну допомогу дружині, в супереч вимогам ст. 81 ЦПК України не подав суду належних та допустимих доказів неможливості влаштуватися не роботу чи заборону працювати у зв`язку з захворюванням, на його утриманні немає непрацездатних осіб, яких він отримує чи інших неповнолітніх чи малолітніх дітей.

Отже, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач, як дружина відповідача, з якою проживає малолітня дитина, має право на утримання від відповідача, який є батьком дитини, до досягнення дитиною трьох років, а останній, як працездатна особа, спроможний надавати їй таку матеріальну допомогу, тому обґрунтовано вважав, що розмір аліментів на утримання позивача необхідно визначити у твердій грошовій сумі у розмірі 2684 грн щомісячно.

Апеляційний суд вважає, що такий розмір аліментів відповідає вимогам закону та принципам справедливості, не порушить інтересів відповідача і захистить права позивача на утримання.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з мотивами суду першої інстанції,викладеними в оскарженому рішенні а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, не спростовують висновків суду щодо наявності підстав для стягнення аліментів у визначеному судом розмірі, який є справедливим.

Заперечуючи про стягнення аліментів на утримання дружини, відповідач, усупереч вимог статті 81 ЦПК України, не подав жодного доказу того, що його майновий стан не дозволяє сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 18 квітня 2023 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: