Справа № 713/63/23
Провадження №2/713/73/23
РІШЕННЯ

іменем України

27.04.2023 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Кибич І.А., з участю секретаря судових засідань Андрюк О.Д., з участю представника позивача адвоката Псарюка В.П., представника відповідача адвоката Данко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вижниця в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням до відповідача ОСОБА_2 .

Просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь 100000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтував наступним.

25.02.2016 року біля 20-00 год. ОСОБА_2 , перебуваючи на території господарства, що в АДРЕСА_1 , наніс йому удар кулаком правої руки в область лівої частини грудей, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому 9-го ребра зліва без зміщення відламків, які згідно комісійної судово-медичної експертизи N030 від 04.06.2021 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, як такі що призвели до тривалого розладу здоров`я.

Відомості по даному факту були внесені за ст.122 ч.1 КК України, а саме - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я. В кримінальному провадженні, під час здійснення досудового розслідування, його було визнано потерпілим. Внаслідок скоєного кримінального правопорушення ОСОБА_2 по відношенню до нього, тривалий період не міг працювати, так як знаходився на амбулаторному лікуванні. Неправомірними суспільно-небезпечними діями ОСОБА_2 йому завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні того що його було побито. Важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі відсутності можливості працювати та допомогати по господарству. Переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я.

Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу на лікування (приймання заспокійливих засобів), багаторічні судові процеси, обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів.

Оцінює заподіяну йому моральну шкоду, з урахуванням усіх вищезазначених обставин, в сумі 100000,00 грн. Зазначив, що за час, що минув від моменту настання події, що спричинила моральну шкоду (лютий 2016 року), пройшло вже більше 5-ти років, але за весь цей час з ОСОБА_2 не надійшло жодних пропозицій щодо відшкодування завданої моральної шкоди - грішми, майном, або в інший спосіб. Крім цього, завдана моральна шкода не має будь-якого строку, після спливу якого вона припиняється.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, посилались на обставини викладені в позові, просили задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з відрядженням.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, підтримав відзив, в якому зазначив, що позивач просить стягнути на його користь нібито моральну шкоду, яка була завдана кримінальним правопорушенням з боку ОСОБА_2 в межах кримінального провадження, яке було закрито 29.11.2022 року на підставі ст.49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності. Позивач завдану моральну шкоду аргументує тим, що неправомірними суспільно-небезпечними діями йому було завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті, внаслідок кримінального правопорушення були порушені його життєві плани. Позивач посилається на кримінальне правопорушення, але згідно з ухвали суду від 29.11.2022 року ОСОБА_2 не є особою винною у вчиненні кримінального правопорушення. Незрозуміло з яких підстав та критеріїв позивач обраховує моральну шкоду в розмірі 100000,00 гривень. ОСОБА_1 жодним чином не підтверджує свої моральні страждання. Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 не звертався ні до психолога, ні для проведення судово-психологічної експертизи, яка могла б встановити рівень та розмір завданої моральної шкоди та чи взагалі була завдана моральна шкода. Просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтовані та підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.

В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів .

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні за №0000117 від 27.02.2016 року, позивач ОСОБА_1 має статус потерпілого, відповідач ОСОБА_2 має статус обвинуваченого. Згідно фабули: досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_2 , 25.02.2016 року біля 20-00 год. перебуваючи на території господарства, що в АДРЕСА_1 , під час конфлікту з ОСОБА_1 наніс останньому один удар кулаком правої руки в область лівої частини грудей, внаслідок чого ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому 9-го ребра зліва без зміщення відламків, які згідно комісійної судово-медичної експертизи №030 від 04.06.2021 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, як такі що призвели до тривалого розладу здоров`я, що підтверджується копією обвинувального акту та копією висновку експерта №030 від 04.06.2021 року.

29 листопада 2022 року ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області, клопотання захисника обвинуваченого задоволено. Звільнено обвинуваченого ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, залишено без розгляду, що підтверджується копією ухвали.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, позивач ОСОБА_1 визначив спосіб для відновлення порушеного права, шляхом стягнення моральної шкоди, мотивуючи свою позицію тим, що внаслідок вчиненого ОСОБА_2 кримінального правопорушення завдано моральні та фізичні страждання, які позначили негативні зміни у його житті, а саме, щоденні думки про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні побиття. Важкість виконання повсякденних обов`язків, відсутність можливості працювати та допомагати по господарству дружині, відірваність від соціального життя, нестійкий настрій та порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, почуття образи, приниження гідності, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. Також змінився спосіб його життя, наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу на лікування (приймання заспокійливих засобів), багаторічні судові процеси, обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів.

Заперечуючи проти позовних вимог представник відповідача вказав на те, що ОСОБА_2 не є особою винною у вчиненні кримінального правопорушення згідно ухвали Вижницького районного суду Чернівецької області від 29.11.2022 року, недоведено завдання позивачу моральної шкоди та чи була завдана моральна шкода, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Норми права, які застосував суд.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 статті 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Як зазначено у ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Як роз`яснено у п.9 постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України, а кримінальне провадження відносно нього закрито на підставі ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Разом з тим ОСОБА_1 , як потерпілий, зазнав фізичного болю та страждань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, душевних та психологічних страждань внаслідок отриманої травми та хвилюваннями у зв`язку з необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм та спосіб життя.

Суд не бере до уваги посилання представника відповідача стосовно того, що ОСОБА_2 не є особою винною у вчиненні кримінального правопорушення згідно ухвали Вижницького районного суду Чернівецької області від 29.11.2022 року, оскільки звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КПК України, у зв`язку із закінченням строків давності, не є реабілітуючою обставиною, вирок яким встановлено невинуватість ОСОБА_6 по даному факту не ухвалювався, а тому позивач, як особа, якій завдано моральної шкоди внаслідок кримінального правопорушення, має право на її відшкодування.

Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Позивачем ОСОБА_1 у повній мірі не доведено підтвердження заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, викликаних діями відповідача ОСОБА_2 , саме у заявленому розмірі відшкодування моральної шкоди.

Зважаючи на наведені норми законодавства та обставини справи, з урахуванням характеру, глибини і тривалості душевних та фізичних страждань позивача, який дійсно зазнав фізичного болю, стресу, порушення нормального способу життя у зв`язку з отриманим ушкодженням ребра, стану його здоров`я, тяжкості завданих травм, наслідків тілесних ушкоджень, суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що розмір грошової компенсації моральної шкоди необхідно визначити в розмірі 15000,00 гривень.

Судом при вирішенні справи враховано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), відповідно до якого визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи і вимог чинного законодавства, дослідивши і проаналізувавши зібрані у справі докази в їх сукупності, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення в розмірі 15000,00 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На час звернення позивача з позовом до суду сума судового збору за даним позовом становила 1073,60 грн.

В силу вимогп.6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, від сплати судового збору звільнені. Тому позивачем при зверненні з даним позовом до суду судовий збір не сплачено.

Відповідно, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 161,04 гривень.

Керуючись ст.ст.23, 1167, 1168, 1177 ЦК України, ст.ст.4, 13, 141, ч.6 ст.82, 258-265, 354 ЦПК України, Суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 15000,00 (П`ятнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 161 (Сто шістдесят одну) гривню 04 (Чотири) копійки в дохід держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , місце проживання АДРЕСА_4 .

Суддя Іван КИБИЧ