Справа № 308/9174/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі судді Бедьо В.І.,

за участю секретаря судового засідання Пазяк С.М.,

заявниці ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Жук Л.Б. звернулася до суду із заявою, якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , строком на шість місяців з такими заборонами:

Заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) ОСОБА_3 з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ..

Ухвалою судді від 05 червня 2023 року у справі відкрито провадження і призначено судовий розгляд.

ОСОБА_3 до суду не з`явився. Про поважність свого неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду не заявив. З урахуванням обставин справи судом прийнято рішення про розгляд справи за його відсутності.

Заявниця ОСОБА_1 та її представник в судове засідання з`явилися, заяву повністю підтримали, просила її задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтується заява, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 15.09.1984 року заявниця ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_3 , проживали в зареєстрованому шлюбі та після його розірвання за рішенням суду від 19.03.2013 року мешкають в одному будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти).

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема:

-домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь;

-психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

- фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання,а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_3 , заявниця обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї фізичне та психологічне насильство.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Правилами глави 13 ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст. 294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Частиною 2 ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначається, зокрема, такий захід тимчасового обмеження прав кривдника, як заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою.

З матеріалів справи вбачається, що заявниця ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_3 колишнє подружжя. Відповідно до матеріалів справи колишнє подружжя після розлучення проживають разом у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд виходить з положень ст. 47 Конституції України, згідно якої «кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду». Крім того, згідно зі ст. 30 Конституції України «кожному гарантується недоторканність житла.

Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В Постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року. Справа № 753/23624/18. Головуючий Синельников Є.В. (суддя-доповідач). Судді Осіян О.М., Сакара Н.Ю., Хопта С.Ф., Шипович В.В. зазначаться наступне: Суд апеляційної інстанції встановив, що квартира за адресою * належить на праві власності гр ОСОБА_4 , а грка О. (а також діти) не мають зареєстрованого місця проживання у цій квартирі. На час розгляду справи судом апеляційної інстанції учасники цієї справи спільно не проживали. За таких обставин покладення на грна Д. заборони перебувати у квартирі, яка належить йому на праві власності, порушує його право на користування цією квартирою, і такий захід не може бути визнаний пропорційним за обставин цієї справи.

З огляду на викладене, співставляючи інтереси учасників справи, враховуючи суспільні інтереси, суд приходить до переконання, що відсутні обґрунтовані підстави для позбавлення доступу до власного житла ОСОБА_3 та видачі обмежувального припису в такій варіації, а тому відмовляє в задоволенні заяви.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 30, 47 Конституції України, 321 ЦКУ, 350 -1 - 350 8 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.І.Бедьо