Справа № 646/3885/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 рокуКиївський районний суд м. Харкова у складі:

судді Єфіменко Н.В.,

за участі секретаря Лущан В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів позики та іпотеки припиненими, -

встановив:

14 червня 2021 р. ОСОБА_1 (далі: позивач) звернувся до ОСОБА_2 (далі: відповідач), з позовом про визнання припиненими договору позики укладеному у простій письмовій формі 17.05.2019 між ним та відповідачем (далі: Договір позики) та іпотечного договору (далі: Іпотечний договір) від 17.05.2019, зареєстрованого в реєстрі за № 1439, укладеного в забезпечення вищевказаного договору позики, посвідчених приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на отримання ним за договором позики, укладеним 17.05.2019р. в простій письмовій формі у борг від відповідача 20 000 доларів США, які мав повернути до 17.06.2020 р. З метою забезпечення виконання зобов`язання укладений іпотечний договір, посвідчений ПН ХМНО Малаховою Г.І. зареєстрований в реєстрі за № 1439. З метою подальшого виконання договору позики та збереження свого права власності на об`єкт іпотеки, у травні 2020 р. він отримав на підставі відповідних розписок грошові кошти у борг в сумі 20 000 доларів США та 03.06.2020 передав їх відповідачу в рахунок виконання договору позики. При цьому, відповідач відмовилась оформити розписку про одержання виконання у повному обсязі, посилаюсь на зайнятість, однак на підтвердження факту виконання зобов`язання повернула йому свій екземпляр Договору позики, запевнивши, що найближчим часом здійснить усі необхідні дії з припинення обтяження та вилучення відповідного запису з Державного реєстрів іпотек і заборон стосовних предмету іпотеки.

У відзиві на позов, поданому 15.09.2021р. відповідач просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог посилаюсь на неповернення ОСОБА_1 грошових коштів, отриманих за договором позики від 17.05.2019р. до теперішнього часу, заволодіння позивачем, який мав доступ до її квартири, всупереч її волі, оригіналами договору позики та іпотеки.

У відповіді на відзив, поданій 27.09.2021р. позивач посилається на те, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку, та зазначає, що відповідач зверталась до нотаріуса із заявою про отримання дублікату Іпотечного договору у зв`язку з його втратою, а не викраденням. У зв`язку з чим, твердження відповідача, про заволодіння позивача її документами, поза її волі, безпідставне.

У своїх запереченнях від 01.10.2021р. відповідач посилається на те, що звертаючись до нотаріуса для отримання дублікату Іпотечного договору вона посилалась на втрату документу, оскільки фактично оригіналу цього договору у неї не було, юридичних тонкощів, вона, не розуміла, відповідно різниці, при написанні заяви за порадою нотаріуса, не бачила.

До судового засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не з`явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

Позивачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу від 17.05.2019 р., Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

17.05.2019 р. між відповідачем та позивачем укладено Договір позики, за умовами якого останній прийняв валютні цінності у вигляді та в натурі на суму 20 000 доларів США зі строком повернення не пізніше 17.06.2020 р.

Пунктом 6 вищезазначеного Договору позики передбачено, що сторони домовились, що виконання позичальником зобов`язань по поверненню позики буде підтверджуватися розпискою про отримання повернення від позикодавця або від його представника, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Повне виконання усіх зобов`язань за цим договором підтверджується наданням від позикодавця (від його представника, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності) нотаріально посвідченої заяви про отримання всієї суми позики.

Як вбачається з пункту 7 Договору позики, позичальник ознайомлений зі змістом ст. 537 ЦК України, що дозволяє йому виконати свої зобов`язання внесенням боргу на депозит нотаріуса, у зв`язку чим сторони домовилися, що прострочення позикодавця як кредитора за цим договором не можливе, і в разі виникнення спору щодо неналежного виконання позичальником його зобов`язань, позичальник не вправі посилатися на прострочення кредитора як на поважність причин не виконання (неповного чи несвоєчасного виконання) ним зобов`язань з повернення позикодавцю позичених у нього коштів.

Надалі, з метою забезпечення виконання зобов`язання за Договором позики від 17.05.2019 р., між відповідачем та позивачем укладено Іпотечний договір, який зареєстровано в реєстрі за № 3098 та посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І., за умовами якого, позивач передає в іпотеку відповідачу квартиру АДРЕСА_1 .

Пунктом 13 Іпотечного договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту нотаріального посвідчення Договору і діє до повного виконання позивачем своїх зобов`язань перед відповідачем. Зобов`язання, забезпечене іпотекою, буде виконаним, якщо виконано в повному обсязі Договір позики.

Позивач стверджує, що зобов`язання, передбачене Договором позики від 17.05.2019, ним виконано у повному обсязі 03.06.2020 р.

На підтвердження вищезазначеного надав копії розписок про отримання ним у борг 23.05.2020 р. від ОСОБА_3 10 000 доларів США, 25.05.2020 р. від ОСОБА_4 - 5 000 доларів США та 27.05.2020 р. від ОСОБА_5 - 5 000 доларів США.

З метою додаткового підтвердження отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 20 000 доларів США позивач надав відеозапис, з якого вбачається як невідома особа тримає у руці долари США та розмахує ними.

Також позивач долучив, на підтвердження свої позиції, аудіозапис.

Крім того, позивач стверджує, що відповідач прийняла виконання зобов`язання, та на підтвердження цього віддала йому свій примірник Договору позики та Іпотечного договору.

При цьому, відповідач заперечує щодо виконання позивачем зобов`язання передбаченого Договором позики від 17.05.2019 та зазначає помилковість висновку позивача про те, що примірник договору позики є борговим документом, як розписка. Вказує, що між ними виникли договірні відносини та повернення грошових коштів мало відбутись відповідно умов договору, а саме пункту 6. Наполягає на тому, що не надала нотаріально посвідченої заяви про виконання позивачем зобов`язання, передбаченого Договором позики від 17.05.2019, оскільки ці гроші ОСОБА_1 не повернуті.

Також зазначила, що на відеозаписі, долученому позивачем до матеріалів справи, вона тримає у руці грошові кошти в сумі 5 000 доларів США, повернуті їй подругою, та надіслала позивачу це відео, повідомляючи, що на відміну від позивача, її подруга, як порядна людина, позику повернула.

19.09.2021р. відповідач звернулась до ВП № 1 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, у якій повідомляє, що за адресою свого місця проживання виявила зникнення золотих прикрас та оригіналів документів на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з відповіді від 15.11.2021, наданої начальником ВП № 1 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області, відносно ОСОБА_1 відділом поліції № 1 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області за будь-якими заяви та зверненнями відомості до ЄРДР не внесені, оперативні та слідчі дії не проводяться.

Встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд доходить висновує:

Відповідно до ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приписами ст. 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України унормовано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Згідно з ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує укладення договору, визначає його умови, а також засвідчує отримання позичальником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно із ч.1, ч.3 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Правовий аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що припинення зобов`язання за договором позики у зв`язку із його виконанням відбувається в момент повернення позики - зарахуванням грошової суми, що позичалась на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів йому.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, за визначення у п.6, п.7 Договору, посвідченому нотаріально та складеному у трьох примірниках, порядку виконання зобов`язання, ненадання позивачем належних доказів виконання цього зобов`язання, якими мала бути нотаріально посвідчена заява позикодавця про отримання всієї суми позики, або доказ внесення ОСОБА_1 чи його представником, усієї суми позики на депозит нотаріуса, свідчить про невиконання позивачем своїх зобов`язань перед відповідачем.

За відмінності нотаріально посвідченого Договору письмовій розписці в отриманні грошей, що складається в одному примірнику, суд не бере до уваги твердження позивача про те, що виконання ним обов`язку з повернення позики, доводиться наявністю у нього оригіналу боргового документу, оскільки правовідносини, що склались між сторонами є договірними та в силу ст.1049 ЦК України повинні виконуватись відповідно до умов Договору позики від 17.05.2019 року або закону.

Згідно ст. 537 ЦК України, боржник (позичальник) зобов`язаний виконати свій обов`язок по поверненню позики, а кредитор (позикодавець) - прийняти виконання особисто, або на умовах встановлених договором. Закон надає позичальнику право виконати свій обов`язок по поверненню боргу шляхом внесення належних з нього грошей (цінних паперів) у депозит нотаріуса, якщо позикодавець відсутній у місці виконання зобов`язання; ухилення позикодавця від прийняття боргу; відсутності представника недієздатного кредитора.

Відповідні умови передбачені у п. 7 Договору позики від 17.05.2019, у зв`язку з чим, доводи позивача щодо відмови відповідача в наданні нотаріальної розписки про виконання зобов`язання за зайнятості, не заважали позивачу внести відповідні кошти на депозит нотаріуса, згідно вимог Договору та ст. 537 ЦК України, а відтак, неспроможні.

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку, що матеріали справи достовірних, достатніх доказів виконання позивачем належним чином зобов`язання щодо повернення позики у спосіб Договором позики від 17.05.2019р., не містять, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Отримання позивачем у борг 23.05.2020 р. від ОСОБА_3 10 000 доларів США, 25.05.2020 р. від ОСОБА_4 - 5 000 доларів США та 27.05.2020 р. від ОСОБА_5 - 5 000 доларів США., факту належного ним виконання зобов`язання за Договором позики від 17.05.2019 року не підтверджує, а долучені до матеріалів справи аудіозаписи та відеозапис також не є належними та допустимими доказами, виконання позивачем Договору позики від 17.05.2019 року, а відтак, розцінюються судом критично та вищевикладених висновків не змінюють.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги про визнання припиненим іпотечного договору від 17.05.2023р., реєстраційний № 1439, який є забезпечувальним, тобто похідним від Договору позики, також задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані із розглядом справи, у разі відмови у позові, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265, 273, 280, 281, 315, 354 ЦПК України, ст. ст. 180 - 183 СК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики та іпотечного договору припиненими, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення складено 28.07.2023р.

Суддя Н.В.Єфіменко