ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 201/7848/21
Провадження № 2/201/1059/2023
16 червня 2023 року місто Дніпро
Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Федоріщев С.С., розглянувши заяву адвоката Негольшова Сергія Миколайовича про стягнення витрат на правову допомогу у цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої службовою особою органу державної влади при здійсненні нею свої повноважень,-
У провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої службовою особою органу державної влади при здійсненні нею свої повноважень.
12.06.2023 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення яким просить стягнути з Держави Україна на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 287186,41 грн.
Дослідивши матеріали справи, встановлено наступне.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.06.2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на її користь 20100 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди та 675,36 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

До заяви про ухвалення додаткового рішення додано копії таких документів: Ордеру на право представляти інтереси ОСОБА_1 ; Доручення останньої, адресованого адвокату Негольшову С.М.; поштових повідомлень про відправлення копій зави сторонам по справі; Угоди від 23.06.2021 року, укладеної між ОСОБА_1 та адвокатом Негольшовим С.М. щодо надання адвокатських послуг; Додаткової Угоди між ними від 23.06.2021 року, якою визначено гонорар останнього у розмірі 3327,19 за одну годину; Акту виконаних робіт від 07.06.2023 року.

Відповідно до ч.3 ст. 270 ЦПК України додаткове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Суд, вивчивши матеріали справи, надані письмові докази судових витрат позивача на професійну правничу допомогу та за проведення експертизи, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як зазначає Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 року по справі № 01/1894/17, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорар та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права, незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору (ст.ст.12, 46, 56 ЦПК України в редакції від 18.03.2003 року).

У постанові Верховного Суду від 11.11.2020 року у справі № 673/1123/15-ц (посилання на постанову Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі № 329/766/18), а також у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 зроблені висновки, що судові витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу незалежно від того чи їх сплачено, чи тільки має бути сплачено.

В даному випадку суд погоджується із тим, що вказані вище документи, надані адвокатом Негольшовим С.М. можна визнати належними доказами на підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу, які має понести позивачка ОСОБА_1 , та такі судові витрати дійсно пов`язані саме із розглядом даної справи. Втім, суд вважає, що суму витрат позивача на професійну правничу допомогу варто зменшити, виходячи з наступного.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).

Враховуючи викладене, слід дійти висновку, що зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, не є обов`язковими для суду, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію їхньої реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 28.11.2002р. «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд, проаналізувавши перелік та складність наданих адвокатом послуг, вважає за можливе застосовати принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на праву допомогу в розмір 10 000 грн.

Доходячи до такого висновку, суд також враховує той факт, що надаючи правову допомогу позивачці ОСОБА_1 у даній справі, адвокат Негольшов С.М. у судових засіданнях систематично та послідовно припускався порушень приписів п.11 ч.1 ст.9 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної». Така поведінка має ознаки стійкої зневаги до цього Закону. Його відмова від виконання своїх обов`язків в судових засіданнях по даній справі щодо використання української мови, має ознаки того, що він неналежним чином надавав правову допомогу клієнту, у зв`язку з чим суд був вимушений постановити окрему ухвалу з цього приводу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 141, 270, 353 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Негольшов Сергія Миколайовича про стягнення витрат на правову допомогу у цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої службовою особою органу державної влади при здійсненні нею свої повноважень - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 000 грн. (десять тисяч гривень) в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

В іншій частині заяви відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 30 діб до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя С.С. Федоріщев