ПОСТАНОВА

Іменем України

29 березня 2023 року м. Кропивницький

справа № 401/19/21

провадження № 22-ц/4809/272/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), Мурашка С. І., Чельник О. І., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2022 року у складі головуючого судді Макарової Ю. І.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

04.01.2021 Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 07.09.2017 у розмірі 101 429,17 грн, що виникла станом на 07.10.2020 та складається із: - 97605,84 грн заборгованості за кредитом; - 3823, 33 грн заборгованості по процентам за користування кредитом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 07.09.2017 ОСОБА_1 став клієнтом банка, звернувшись із анкетою-заявою про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що визначений у довідці, яка додається до позову. Підписанням анкети-заяви відповідач засвідчив свою згоду на те, що ця анкета разом із Умовами і правилами надання банківських послуг (далі - Умови і правила) та Тарифами банка складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. У подальшому, відповідач ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 11.05.2019, отримав кредитну картку типу "Преміальна" із кредитним лімітом 100000 грн.

Строк дії договору є триваючим, оскільки жодна із сторін не заявила про його розірвання.

Відповідач у порушення вимог статей 509, 526, 527, 530, 549, 598, 599, 610, 617, 1054 ЦК України не виконав зобов`язання за укладеним договором, грошові кошти на погашення отриманої суми кредиту не вніс, що призвело до утворення заборгованості.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2022 року відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, щоз наданих позивачем письмових доказів неможливо визначити розмір кредитного ліміту, встановленого на картку та розмір заборгованості за договором, оскільки його розрахунок виходить безпосередньо з розміру наданого банком кредиту.

Доводи позивача про те, що підписанням анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що Умови і правила є складовою частиною укладеного ним і банком договору про надання банківських послуг, суд відхилив, оскільки наданий позивачем примірник Умов і правил не підписано відповідачем.

Суд зазначив, що відповідачем сплачено банку 526482,1 грн, що підтверджується наданим позивачем розрахунком, в той же час розмір максимального кредитного ліміту, встановленого на картковий рахунок - 100000 грн, доказів про надання позивачем більшої суми грошових коштів, ніж відповідачем було внесено на рахунок банку, не надані, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

АТ КБ ПриватБанк подало апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначено, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Судом невраховано, що під час відкриття карткового рахунку відповідача було належним чином ознайомлено з умовами кредитування та тарифами банку, що підтверджується особистим підписом відповідача на паспорті споживчого кредиту від 14.02.2019, в якому чітко зазначено основні умови кредитування, у тому числі: тип кредиту; максимальна сума ліміту; строк договору та строк кредитування; спосіб та строк надання кредиту; процентна ставка в межах та поза межами пільгового періоду -37.2 % річ.: тип процентної ставки; платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавня, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача: реальна річна процентна ставка; порядок повернення кредиту; наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язань за договором, розмір штрафу за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою - 500 грн. + 5 % від суми заборгованості; підвищена процентна ставка, яка застосовується при невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту - 74.40 % річ, інше. В довідці зазначено: "Підтверджую отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних мною умов кредитування".

Сторонами при укладенні кредитного договору були узгоджені всі істотні умови договору.

При встановлені та зміні кредитного ліміту банк керувався особистою згодою відповідача у заяві щодо того, що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт, а також п.п. 3.2, 3.3 Договору.

Звертає увагу на те, що відповідач звернувся до Банку за наданням банківських послуг з анкетою - заявою 07.09.2017. Проте, кредитну карту з встановленим кредитним лімітом було видано лише 14.02.2019, що підтверджується випискою по рахунку. Саме тому, позивачем надано виписку по рахунку з 14.02.2019. Після отримання картки та ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, відповідач здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи.

Заповнення анкети про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг саме 07.09.2017 надає можливість клієнту банку будь-коли користуватись банківськими послугами, для їх отримання та користування повторне заповнення анкети (укладання додаткового договору не потребується. Належним доказом укладення договору є анкета-заява та отримана за бажанням кредитна карта, використання якою клієнт визначає самостійно за своєю потребою.

На підставі підписаної анкети-заяви від 07.09.2017 відповідачу було видано кредитну картку № НОМЕР_1 строком дії до 02/20, інших договорів між сторонами не укладалось. На картку було встановлено кредитний ліміт в розмірі 75000 грн., який пізніше було збільшено до 100 000 грн. (Розмір, дату встановлення та зміну встановленого кредитного ліміту зазначено в довідці, яка додавалась до матеріалів справи, а також у виписці по кредитному рахунку).

Крім того, відповідач звертався до банку з метою перевипуску карти, отримав перевипущені картки з новими номерами та продовженим строком дії до останнього дня 02/2024 року, якими продовжив користуватися.

Із розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку (додавалась до позову) прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомати, розраховувався в торгівельній мережі. Кошти на сплату заборгованості частково сплачувались відповідачем, про що свідчать платежі відображені в колонці наданого розрахунку: "сума погашення за наданим кредитом", проте кошти на сплату кредиту вносились нерегулярно та не в повному обсязі, що призвело до утворення простроченою заборгованості.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Представник відповідача адвокат Сап`янова Ю.В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій ст. 274 ЦПК України (ч.ч.1-2 ст. 274 ЦПК).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення - зміні в частині мотивування відмови у задоволенні позову.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Згідно наданої позивачем копії анкети заяви від 07 вересня 2017 року ОСОБА_1 погодився отримувати послуги АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 24 т.1), при цьому розміри відсоткової ставки, пені та комісії, штрафу в заяві не зазначені, анкета-заява від імені ОСОБА_1 підписана за допомогою власноручного підпису створеного на екрані електронного сенсорного пристрою. З вказаної анкети не вбачається розмір бажаного або встановленого кредитного ліміту, номер карткового рахунку та вид карткового рахунку.

В анкеті-заяві ОСОБА_1 зазначено, що він згоден з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг.

До позовної заяви долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Platinum» та Умови та правила надання банківських послуг, на яких відсутній підпис сторін договору (а.с. 28-77 т.1).

Позивачем надано до суду копію заявки на актуалізацію даних по преміальній карті від 14.02.2019, у якій зазначено про суму кредитного ліміту 10000 грн, де міститься підпис ОСОБА_1 , створений з використанням електронного сенсорного пристрою (а.с.25 т.1), копію паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» від 14.02.2019, що містить підпис ОСОБА_1 , де зазначено, що інформація у паспорті зберігає чинність та є актуальною до 01.03.2019 (а.с.26-27 т.1).

До позовної заяви також додано копію паспорта ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 (а.с.80-81 т.1).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 07 жовтня 2020 року заборгованість за кредитом ОСОБА_1 складає 101429,17 грн, з яких: - 97605,84 грн заборгованість за кредитом; - 3823,33 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с. 11-13 т.1).

З посиланням на виписку з особового рахунку за договором з ОСОБА_1 за період з 06.02.2019 по 27.05.2020, станом на 07.10.2020 (а.с. 14-21 т.1), довідку про зміни кредитування, що не засвідчені належним чином (а.с. 22-23) банк стверджує, що відповідач користувався кредитною карткою, по якій змінювався кредитний ліміт: № НОМЕР_3 , виданою 14.02.2019 зі строком дії 02/20 (а.с. 22-23 т.1).

Про рух коштів зазначено у наданій позивачем виписці по рахунку ОСОБА_1 за період з 01.01.1999 по 31.05.20210, станом на 07.10.2020 (а.с. 225-247 т.1).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною третьою статті 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України, затвердженого постановою НБУ №151 від 13.12.2019, власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою, це - цифровий власноручний підпис.

Цифровий власноручний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та прирівнюється до власноручного підпису. Використання цифрового власноручного підпису клієнтом банку не вимагає наявності попередньо укладеного договору між банком та клієнтом.

Відповідно до Закону України Про електронні довірчі послуги цифровий підпис - це електронні дані, що додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис, при цьому такі дані мають бути унікальними та однозначно пов`язаними із підписувачем і не пов`язаними з жодною іншою особою.

Таким чином, можна дійти висновку, що власноручний підпис на планшеті є особливим видом власноручного підпису, внаслідок чого не може бути аналогом власноручного підпису, яким відповідно до визначення є електронний підпис, а тому для його вчинення не потрібна попередня згода щодо його використання.

Встановлено, що анкета заява від 07 вересня 2017 року складена ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 у письмовій формі, за домовленістю сторін відповідачем при вчиненні правочину використано факсимільне відтворення підпису уповноваженої особи та печатки банку, що узгоджується з положеннями частини третьої статті 207 ЦК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність стягнення нарахованих банком процентів за користування кредитом необхідно зазначити, що у заяві позичальника від 07.09.2017 процентна ставка не зазначена (а.с.24 т.1).Докази того, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов кредитного договору, зокрема розміру процентної ставки по кредиту, у матеріалах справи відсутні.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 29.11.2019, позивач послався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: http://privatbank.ua/, як невід`ємні частини спірного договору, однак цими Витягами, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яких із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтвердження, що саме ці Умови та правила ОСОБА_1 розумів та був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, якій суд повинен надати належну оцінку.

Вказаний висновок висвітлений у Постанові КЦС Верховного Суду від 16.09.2020 року за результатами розгляду справи № 200/5647/18, яку суд вважає за необхідне застосувати у розгляді цієї справи.

Як на підставу для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами у сумі 3823,33 грн, банк також посилався на паспорт споживчого кредиту, у якому міститься електронний підпис ОСОБА_1 (а.с.26-27 т.1).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, який викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), на яку, як на підставу касаційного оскарження, посилався заявник, а також від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19).

У наданому позивачем паспорті споживчого кредиту, який містить підпис ОСОБА_1 , зазначено декілька типів кредитного продукту, які відрізняються по сумі/ліміту кредиту, процентним ставкам, платежам за додаткові та сукупні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору, розрахунком орієнтовної загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки, кількістю, розміром платежів та періодичністю внесення, тому достовірно встановити з даної інформації суму кредиту, процентні ставки, період кредитування не можливо, в зв`язку з чим, посилання позивача на те, що з ОСОБА_1 був укладений договір на користування карткою Platinum не підтверджено належними доказами.

Долучений позивачем паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Зазначена в паспорті інформація зберігає чинність та є актуальною лише до 01.03.2019, на підставі чого, наданий позивачем паспорт споживчого кредиту не може бути належним і допустимим доказом погодження між сторонами умов кредитного договору саме із зазначеним позивачем розміром відсоткової ставки за користування кредитними коштами.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 станом на 07 жовтня 2020 року складає 101429,17 грн, з яких: - 97605,84 грн заборгованість за кредитом; - 3823,33 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с. 11-13 т.1).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що надана позивачем анкета-заява про приєднання до Умов і правил не містить даних, якою послугою мав намір скористатись позичальник та яку картку просив оформити на своє ім`я, не містить бажаний кредитний ліміт, а також який саме вид платіжної картки банк видав відповідачу відповідно до його заяви, її номеру, строку дії та розмір встановленого кредитного ліміту; не містить істотних умов договору (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період та інше).

Поряд з тим, суд безпідставно зазначив, що відповідачем сплачено банку 526482,1 грн, враховуючи надану позивачем виписку по особовому рахунку та розрахунок заборгованості та відсутність доказів про надання позивачем більшої суми грошових коштів, ніж відповідачем було внесено на рахунок банку.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка з карткового рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним доказом відсутності заборгованості відповідача за тілом кредиту.

З виписки по особовому рахунку, наданої позивачем, видно, що відповідач активно користувався кредитними коштами та повністю сплатив заборгованість перед банком відповідно до умов підписаної сторонами заяви від 07.09.2017 про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», станом на 31.05.2021 (а.с.238 т.1) усього використано коштів по карті 588557,69 грн, у вказану суму банком включено комісію у сумі 15087,04 грн, борг по тілу кредита значиться у сумі 101429,17 ргн.

Встановлено, що за спірний період позичальник за рахунок кредитних коштів отримував готівку у банкоматі, купував товари та перераховував кошти на інші рахунки, у зв`язку з чим виникла заборгованість по тілу кредита у сумі 97605,84 грн, у яку банк неправомірно включив 47569,69 грн - відсотків за користування кредитним лімітом, овердрафт і комісію за обслуговування картки. Крім того, банк здійснював автоматичне погашення простроченої заборгованості шляхом перерахування (списання) коштів з картки відповідача. Разом з тим, через термінал самообслуговування, шляхом безготівкового перерахунку, тощо відповідач повернув кредитні кошти у загальній сумі 146350,00 грн. Вказані обставини підтверджені випискою по рахунку за період з 14.02.2019 по 31.05.2021 (а.с.225-247 т.1).

Отже, правильним є висновок про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення на користь АТ КБ «Приватбанк» із ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 07.09.2017 у сумі 101429,17 грн, оскільки протягом періоду вирішення справи в суді першої інстанції, відповідач фактично погасив вказану в позовній заяві заборгованість, що виникла на на 07.10.2020.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги.

Стаття 376 ЦПК України передбачає підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Зокрема, підставами для зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2022 року підлягає зміні в мотивувальній частині з підстав, зазначених у цій постанові.

Керуючись ст. 7, 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді С. М. Єгорова

С. І. Мурашко

О. І. Чельник