ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2734/23 Справа № 205/9121/19 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 205/9121/19

Номер провадження 22-ц/803/2734/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Биліни Т.І., Максюти Ж.І.

за участю секретаря: Паромової О.О.

учасники справи :

позивач ДП «КБ «Південне» ім. М.К. Янгеля»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 листопада 2022 року головуючого судді Басової Н.В. зі складанням повного тексту судового рішення 02 грудня 2022 року по цивільній справі про відшкодування шкоди, завданої працівником підприємству внаслідок ДТП,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року Державне підприємство «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» (далі - ДП «КБ «Південне») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої працівником підприємству внаслідок ДТП.

Позов мотивований тим, що 26 жовтня 2018 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ГАЗ 322132-228, р/н НОМЕР_1 , який належить позивачу, та яким керував ОСОБА_1 , який є працівником позивача на підставі наказу про прийняття на роботу № 1776к від 10 серпня 2010 року та наказу № 3439-к від 29 листопада 2018 року про подовження строкового трудового договору з відповідачем та трудового договору № 153 від 10 серпня 2010 року. Відповідач 26 жовтня 2018 року виконував службове завдання згідно подорожнього листа службового легкового автомобіля № 2421678 від 26 жовтня 2018 року, під час якого потрапив у ДТП. Згідно обвинувального акту, затвердженого прокурором Новомосковської місцевої прокуратури 28 листопада 2018 року, у кримінальному провадженні № 0002193 за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 286 КК України стосовно ОСОБА_1 , досудовим розслідуванням встановлено, що 26 жовтня 2018 року водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ГАЗ 322132-228, р/н НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Знаменівка-Луганськ-Ізварине Новомосковського району Дніпропетровської області зі сторони м. Дніпро в напрямку м. Павлоград, діючи необережно, не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діючи таким чином, щоб піддавати загрозі життю та здоров`ю громадян, з урахуванням дорожньої обстановки не вибравши безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним на заокругленій частині автодороги, не впорався з керуванням при виконанні маневру випередження іншого транспортного засобу, виїхав за межі проїзної частини дороги, де автомобіль перекинувся. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.1 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобіль ГАЗ 322132-228, р/н НОМЕР_1 , отримав пошкодження, у зв`язку з чим ДП «КБ «Південне»» завдано матеріальних збитків. 29 січня 2019 року складено висновок судового експерта Дроздова Ю.В. № 4301/19/19, відповідно до якого вартість матеріального шкоди, завданої власнику автомобілю ГАЗ 322132-228, р/н НОМЕР_1 , складає 112 195,15 грн. На момент ДТП та на теперішній час відповідач є працівником позивача.

Просили стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 112 195,15 грн.

Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 листопада 2022 року позовні вимоги ДП «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 112 195,15 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на необґрунтованість рішення, неповне дослідження доказів по справі, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що суд першої інстанції не мав доказів про заподіяння шкоди внаслідок ДТП, що мала місце 26 жовтня 2018 року, саме позивачу, оскільки ДП «КБ «Південне» в рамках кримінального провадження не мало статусу потерпілої сторони, матеріальної шкоди не понесло та не заявляло цивільного позову в рамках кримінального провадження до ОСОБА_1 , не прийняв до уваги Акт проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку від 10 грудня 2018 року, що на думку відповідача, повністю виключає можливість покладення на ОСОБА_1 повної матеріальної відповідальності за п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України.

Судом, як доказ винуватості ОСОБА_1 прийнято ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2020 року, в електронному вигляді, що на думку відповідача є протиправним, щодо шкоди спричиненої майну позивача, не дивлячись, що шкода від ДТП не заподіяна внаслідок порушення ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків, як водієм підприємства, що на думку відповідача, виключало можливість покладення на нього повної матеріальної відповідальності за таку шкоду щодо майна підприємства в рамках КЗпП.

Крім того, на думку відповідача, доказом відсутності матеріальної шкоди від дій ОСОБА_1 позивачу є наказ про припинення трудового договору від 29 липня 2021 року № 2062т, згідно якого ОСОБА_2 було звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки штатну одиницю водія 3 класу скорочено і відповідно до ст. 44 КЗпП України виплачено вихідну допомогу .

Судом в порушення вимог ст. ст. 78, 102 ЦПК України, ст. 135-3 КЗпП прийнято, як належний та допустимий доказ висновок експерта Дроздова Ю.В. від 29 січня 2019 року про визначення суми матеріальної шкоди працівника підприємства. Відповідач клопотав про витребування доказів щодо балансової вартості та проведеної інвентаризації щодо вказаного автомобіля, однак судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні клопотань відповідача та проведення експертизи.

У відзиві ДП «КБ «Південне» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, як необґрунтованої, а рішення суду залишити без змін, як законне.Зокрема, щодо зазначення скаржником про порушення норм процесуального права, зазначено, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, не надав суду заперечень на позов та жодних доказів, попри те, що розгляд справи триває з 2019 року, вважають, що у відповідача та його представника було достатньо часу для надання своїх заперечень та доказів до суду. Зауважено, що відповідачем та його представником під час розгляду справи неодноразово вчинялись дії, що полягають у зловживанні процесуальними правами учасника справи.

Судом першої інстанції, при ухваленні рішення вірно враховано, що відповідача було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК України, у зв`язку з передачею на поруки колективу ДП «КБ «Південне», тому, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Безпідставним та необґрунтованим є твердження скаржника, що доказом відсутності матеріальної шкоди є наказ про припинення трудового договору з ОСОБА_1 , оскільки наказ про звільнення працівника це розпорядчий документ, який оформлює лише факт звільнення працівника, тобто, жодним чином не відображає наявності або відсутності завданої матеріальної шкоди. На момент звільнення ОСОБА_1 знав про вимогу підприємства про стягнення з нього матеріальної шкоди, оскільки вже отримав позов та був відповідачем у цивільній справі, проте не погоджувався з позовними вимогами, тому, з урахуванням вимог чинного законодавства у підприємства були відсутні підстави для стягнення з відповідача шкоди в односторонньому порядку під час його роботи на підприємстві.

Помилковим є висновок скаржника, що висновок експерта є недопустимим доказом, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості та докази, які дають підставу припускати, що висновок судового експерта Дроздова Ю.В. від 29 січня 2019 року № 4301/19/19, складено з порушенням вимог чинного законодавства.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 підтримали доводи скарги. Представник ДП «КБ «Південне» Борисенко М.В. підтримав доводи відзиву, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги,якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права,які є обов`язковою підставою для скасування рішення,або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2020 року за обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0002193, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито. ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності, у зв`язку з передачею обвинуваченого на поруки трудового колективу. ОСОБА_1 передано на поруки колективу 39 відділу ДП «КБ «Південне»» за умови, що він протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадський порядок (т.1. а.с. 167).

Вказаною ухвалою встановлено, що 26 жовтня 2018 року приблизно о 10.15 годині водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ГАЗ 322132-228, р/н НОМЕР_1 , в якому перебували пасажири ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , рухався по автодорозі Знаменівка-Луганськ-Ізварине Новомосковського району Дніпропетровської області зі сторони м. Дніпро в напрямку м. Павлоград, де в цей час 248 км + 200 м, діючи необережно, не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діючи таким чином, щоб піддавати загрози життю та здоров`ю громадян, з урахуванням дорожньої обстановки не вибравши безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним на заокругленій частині автодороги, не впорався з керуванням, виїхав за межі проїзної частини дороги, де допустив перекидання автомобіля. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.1 ПДР України, а саме: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.

Встановлено, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу водієм автомобіля 3 класу на підставі наказу про прийняття на роботу № 1776к від 10 серпня 2010 року (т.1. а.с. 46) та на підставі наказу № 3439-к від 29 листопада 2018 року трудовий договір продовжено (т. 1. а.с. 47-50).

26 жовтня 2018 року ОСОБА_1 виконував службове завдання згідно подорожнього листа службового легкового автомобіля № 2421678 від 26 жовтня 2018 року (т.1. а.с. 8).

Автомобіль ГАЗ 322132-228, р/н НОМЕР_1 , належить ДП «КБ «Південне» на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (т.1. а.с. 8).

Згідно висновку експерта № 4301/19/19, складеного судовим експертом Дроздовим Ю.В. 29 січня 2019 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин автомобілю ГАЗ 322132-228, р/н НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП складає 112 195,15 грн (т.1. а.с. 64-92).

Суд першої інстанції встановивши, що вина ОСОБА_1 у ДТП, яке відбулося 26 жовтня 2018 року, встановлена ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2020 року та останнього звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України, у зв`язку з передачею на поруки колективу ДП «КБ «Південне»», а не через реабілітуючи обставини, тобто, протиправність дій (вина) останнього встановлена ухвалою суду у справі про кримінальне правопорушення, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки на час вчинення ДТП, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з позивачем, а тому на нього покладається обов`язок з відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Випадки повної матеріальної відповідальності визначені ст. 134 КЗпП України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Так,до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди,заподіяної злочином ,повинні додаватися докази ,що підтверджують вчинення працівником таких дій, встановлених у порядку кримінального судочинства. Якщо працівник звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінчення терміну давності, актом амністії,притягненням до адміністративної відповідальності або у зв`язку з передачею винного на поруки,це не виключає застосування матеріальної відповідальності. Разом з тим працівник не може притягуватися до матеріальної відповідальності за п.3 ст.134 КЗпП України,у разі винесення виправдувального вироку ,припинення кримінальної справи за відсутністю складу або події скоєння злочину .

Вина ОСОБА_1 у ДТП, яке відбулося 26 жовтня 2018 року, встановлена ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2020 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до вимог статті 47 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Суд врахував , що ОСОБА_1 було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі статті 47 КК України у зв`язку з передачею на поруки колективу ДП «КБ «Південне»», а не через реабілітуючі обставини, тобто протиправність дій (вина) останнього встановлена ухвалою суду у справі про кримінальне правопорушення.

Вищенаведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 25 лютого 2020 року у справі № 599/593/18, де зазначено, що реабілітуючі підстави закриття кримінального провадження мають місце у випадку, коли особа не вчинила протиправного діяння, передбаченого кримінальним законом, i, як результат, має право на реабілітацію. До реабілітуючих підстав належать ті, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, і тягнуть за собою зняття підозри, відновлення доброго імені, гідності та репутації. Якщо судом буде встановлено наявність у діях особи складу кримінального правопорушення, то підстави для її реабілітації відсутні.

З огляду на наведене ,суд дійшов правильного висновку про те, що оскільки на час вчинення ДТП ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з позивачем ,на нього покладається обов`язок з відшкодування завданої матеріальної шкоди позивачу за вчинення правопорушення,що переслідується у кримінальному порядку , вина у вчиненні якого встановлена ухвалою суду.

Працівник несе повну матеріальну відповідальність відповідно до п.3 ст.134 КЗпП України не тільки у випадках,коли щодо нього винесений обвинувальний вирок ,але і тоді,коли наявність складу злочину в його діях установлено слідчими органами (притягнення до кримінальної відповідальності з наступним припиненням провадження у справі за нереабілітуючою підставою,яка не виключає кримінальну відповідальність ).

Згідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності,а не відсутності події злочину ,як про те зазначає скаржник,вказане спростовується дослідженими матеріалами справи ,а саме ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2020 року по справі № 183/7546/18 за обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0002193 відносно ОСОБА_1 ,обвинуваченого у вчиненні злочину ,передбаченого ч.1 ст.286 КК України (т.1.а.с.167). Тому,доводи скарги у вказаній частині суд апеляційної інстанції відхиляє .

Згідно ч. 1 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Частиною 3 ст. 102 ЦПК України передбачено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника. Згідно ч. 7 ст. 102 ЦПК України, у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Частиною 2 ст. 106 ЦПК України передбачено, що порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Висновок судового експерта № 4301/19/19 від 29 січня 2019 року ОСОБА_6 складено відповідно заявки підприємства від 19 грудня 2018 року ,з урахуванням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів,Методики визначення обсягу ремонтних впливів при встановленні розміру матеріальних збитків, завданих власнику колісного транспортного засобу , Закону України «Про судову експертизу»,Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень,затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53 /5 . Відповідно до Методики-ця методика розроблена згідно із Законами України « Про судову експертизу»,»Про оцінку майна,майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»,Національним стандартом № 1 « Загальні засади оцінки майна і майнових прав»,затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440,та іншими нормативно-правовими актами з питань судової експертизи й оцінки майна.

Тобто,Методикою чітко визначено вимоги до механізму оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, методичні підходи і методи оцінки КТЗ,порядок визначення вартості матеріального збитку,завданого власнику КТЗ,що і було в повній мірі дотримано судовим експертом у висновку № 4301/19/19 від 29 січня 2019 року.

Як вбачається ,експертний висновок № 4301/19/19 від 29 січня 2019 року містить попередження експерта про кримінальну відповідальність відповідно до ст. 384 КК України. З введення до висновку вбачається, що для проведення експертної оцінки надано автомобіль ГАЗ 322132-288, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , в пошкодженому стані після ДТП,та свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 . Крім того, вбачається,що огляд колісного транспортного засобу проводився у світлий час доби у м. Дніпрі по вул. Криворізька, у присутності власника КТС (провідного юрисконсульта) ОСОБА_7 та учасника ДТП ОСОБА_1 (а.с.64-91).

Відповідачем не наведено та не підтверджено відповідними доказами жодного випадку недотримання судовим експертом при здійсненні досліджень вищенаведених нормативно-правових актів України. Крім того,відсутні будь-які відомості та докази, які дають підстави припускати,що висновок судового експерта Дроздова Ю.В.,свідоцтво 544 від 28 вересня 2001 року, 29 січня 2019 року № 4301/19/19, складено з порушенням вимог чинного законодавства .

Отже, висновок експерта № 4301/19/19 від 29 січня 2019 року є належним доказом вартості матеріального збитку, спричиненого в результаті пошкодження транспортного засобу автомобіля ГАЗ 322132-228, р/н НОМЕР_1 .

Статтею 135-3 КЗпП України неоднозначно визначається розмір заподіяної підприємству, установі, організації прямої дійсної шкоди наявному майну.

Частиною 1 ст.135-3 КЗпП України встановлюється загальне правило визначення розміру заподіяної підприємству, установі, організації шкоди.

Розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Згідно з ч.1 ст.135-3 КЗпП України обов`язковою умовою для визначення розміру заподіяної роботодавцю шкоди є існування фактичних витрат, понесених ним з вини працівника.

З урахуванням наведеного,суд апеляційної інстанції,відхиляє доводи апеляційної скарги в частині того,що висновок експерта мав здійснюватися з урахуванням даних балансової вартості автомобіля ГАЗ 322132-228, р/н НОМЕР_1 ,яка на час його придбання жовтень 2014 року становила 302 000 грн ,згідно даних бухгалтерського обліку ДП «КБ Південне « (т.2.а.с.146) та залишкова (балансова ) вартість станом на 26 жовтня 2018 року на час ДТП становила 60 400,02 грн (т.2.а.с.145), як такі ,що ґрунтуються скаржником на особистому тлумаченні законодавства.

Акт проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку ,що стався 26 жовтня 2018 року об 11-00 год датований 10 грудня 2018 року, у відповідності до якого встановлено,що особами від дій чи бездіяльності яких настав нещасний випадок є : ОСОБА_8 -начальник відділу 157 ДП «КБ Південне» порушив вимоги розділу 6 НПАОП.0.00-4.12-05 (неналежним чином провів інструктаж); ОСОБА_5 -інженер 1 категорії відділу 157 ДП «КП «Південне»(не був пристебнутий паском безпеки під час руху ); ОСОБА_4 інженер 2 категорії відділу 157 ДП «КП «Південне» (не був пристебнутий паском безпеки під час руху),не спростовують того,що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.1 ПДР України, а саме: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.

Апеляційний суд зазначає,що звільнення з роботи 02 серпня 2021 року ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності працівників ,без визначення будь якої матеріальної шкоди спричиненої підприємству (т.1.а.с.169),на час вирішення спору не має значення ,оскільки вирішальним є факт перебування відповідача у трудових відносинах на час заподіяння шкоди і те,що шкода завдана при виконанні трудових обов`язків.

Крім того,як вбачається з матеріалів справи з позовними вимогами ДП «КБ «Південне» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої працівником підприємству внаслідок ДТП звернулось до суду ,згідно штампу 21 жовтня 2019 року (т.1.а.с.2-7) .Як вбачається з розписки ОСОБА_1 він особисто 21 січня 2020 року отримав повістку,копію ухвали суду від 12 листопада 2019 року ,позовну заяву з додатками (т.1.а.с.58).

Зменшення розміру шкоди, що підлягає покриттю працівником можливе у випадках та при наявності зазначених у ст.137 КЗпП України умов .

Відповідно до положень абзаца 2 ст.137 КЗпП України суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.

Передбачена ст.137 КЗпП України можливість зменшення розміру шкоди, що підлягає покриттю, з урахуванням ступеня вини, конкретних обставин справи і майнового стану працівника, стосується всіх видів матеріальної відповідальності працівника (п.19 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 29.12.1992 року).

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції зазначає,що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку проте,що саме ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2020 року встановлено,що дорожньо-транспортна пригода ,внаслідок якої пошкоджено автомобіль ГАЗ 322132-228, р/н НОМЕР_1 ,а отже заподіяно і збитки його власнику підприємству позивача,сталася з вини відповідача ОСОБА_1 під час виконання ним трудових обов`язків.Встановивши,що позивачу ,як власнику транспортного засобу ГАЗ 322132-228, р/н НОМЕР_1 ,завдано шкоду ,правомірно дійшов до висновку про те,що спосіб захисту права позивача на відшкодування ґрунтується на нормах п.3 ч.1 ст.134 КЗпП України , та його реалізація проведена в межах присічного строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновком суду в частині визначення сум покриття шкоди, завданої відповідачем , оскільки суд дійшов таких висновків без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

За викладених обставин, апеляційний суд з урахуванням вимог ст.137 КЗпП України, враховуючи майновий стан відповідача,який на час звільнення з підприємства мав середньомісячну заробітну плату у розмірі 3795,15 грн у зв`язку з введенням простою,на теперішній час не працює,є людиною похилого віку,заявлена позивачем сума до відшкодування є для нього непомірно великою, зважаючи на те, що вчинений відповідачем злочин є необережним,нетяжким злочином, тому вважає доцільним та можливим зменшити розмір покриття завданої ним шкоди на 50%.

Проте, наведені вище обставини та норми матеріального права не були враховані судом першої інстанції, в зв`язку з чим має місце порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що дає апеляційному суду підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог частково.

За вказаних обставин рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення,яким позовні вимоги ДП КБ «Південне» задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь ДП «КБ «Південне» в рахунок відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків в розмірі 56 097, 58 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

При перегляді справи за апеляційною скаргою апеляційний суд ,відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України , врахував постанову Верховного Суду від 16 січня 2023 року у справа № 664/1499/17 провадження № 61-6115св20.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.ч.1,10 зазначеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Пунктами 1,2 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено,що судові витрати ,пов`язані з розглядом справи,покладаються пропорційно до задоволення позову на відповідача,а у разі відмови в позові на позивача.

Відтак,оскільки позов підлягає частковому задоволенню,з ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути судовий збір (1921 грн : 2= 960,50 грн) за розгляд справи судом першої інстанції в розмірі 960,50 грн,що становить 50 % від розміру задоволених позовних вимог.

Крім того,оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню,з ДП КБ «Південне» на користь відповідача необхідно стягнути судовий збір (2881,50 грн : 2=1440,75 грн) за розгляд справи судом апеляційної інстанції в розмірі 1440,75 грн ,що становить 50 % від задоволення апеляційної скарги .

Шляхом взаємозарахування судового збору (1440,75 грн-960,50 грн=480,25 грн ) ,остаточно з позивача підприємства на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 480,25 грн .

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої працівником підприємству внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля», , адреса: 49008, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Криворізька, буд. 3, відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 56 097 (п`ятдесят шість тисяч дев`яносто сім ) грн 58 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля», , адреса: 49008, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Криворізька, буд. 3, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 480 (чотириста вісімдесят) грн 25 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 29 березня 2023 року.

Судді: