Справа № 163/1556/21 Головуючий у 1 інстанції: Чишій С. С.
Провадження № 22-ц/802/600/23 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Матвійчук Л. В.,

секретар судового засідання Ганжа М. І.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про визнання кредитного договору частково недійсним і перерахунок заборгованості, за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_3 , поданою від її імені представником ОСОБА_2 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 04 квітня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 11.12.2019 між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 5727, за умовами якого позивач надав відповідачці у тимчасове платне користування грошові кошти на споживчі потреби у розмірі 62000 грн строком на 60 місяців, а відповідачка зобов`язалася повернути наданий кредит, сплачувати проценти за користування кредитом та комісії у встановлених договором розмірах і строки. Договором визначено щомісячну комісію за обслуговування кредиту - 3,5% від суми кредиту; процентну ставку за користування кредитом на строкову заборгованість - 0,001% річних; на прострочену заборгованість за кредитом - 56% річних.

Відповідачка належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку із чим станом на 21.05.2021 утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 103686,18 грн, з яких: залишок строкового кредиту - 58969,38 грн, залишок простроченого кредиту - 2609,52 грн, залишок прострочених відсотків - 0,68 грн, залишок прострочених комісій - 42106,60 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачки, а також відшкодувати судові витрати.

У вересні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до АТ «Банк Кредит Дніпро», який мотивує тим, що 11.12.2019 між нею та банком було укладено кредитний договір № 5727 на споживчі потреби у розмірі 62000 грн строком до 11.12.2024.

Умови кредитного договору, якими передбачено її обов`язок сплачувати на користь банку кошти за обслуговування кредиту є незаконними та суперечать вимогам законодавства у сфері захисту прав споживачів.

Так, пунктом 1.2 кредитного договору їй фактично було встановлено плату за надання інформації щодо кредиту - щомісячну комісію за обслуговування кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Положення кредитного договору про встановлення щомісячної плати за таку супутню послугу банку є несправедливими, а також не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надаються.

Умови договору, що встановлюють плату за обслуговування кредитної заборгованості є також надуманими, оскільки вводять в оману споживачів послуг (позичальників) по кредиту та відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» містять ознаки нечесної підприємницької (банківської) практики з боку банку.

Ураховуючи зазначене, просила визнати недійсним п. 1.2. кредитного договору № 45727 від 11 грудня 2019 року, укладеного між нею та АТ «Банк Кредит Дніпро» в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту, зобов`язати банк здійснити перерахунок заборгованості по кредитному договору, зарахувати вже сплачені ОСОБА_3 кошти за обслуговування кредиту в рахунок погашення основного боргу (кредиту) по кредитному договору, а також відшкодувати судові витрати.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 04 квітня 2023 року первісний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором № 45727 від 11 грудня 2019 року у розмірі 103 686,18 грн та 2270 грн судового збору.

У зустрічному позові ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 від імені відповідачки ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про відмову в позові АТ «Банк Кредит Дніпро» та задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 ..

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавав.

У судовому засіданні представник відповідачки апеляційну скаргу підтримала із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечила та просить залишити її без задоволення.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

Судом встановлено, що 11 грудня 2019 року між сторонами було укладено кредитний договір № 5727 (т.1 а.с.6-7), відповідно до умов п. 1.1 якого банк надає клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за договором в повному обсязі.

Згідно з п. 1.2 договору кредит надано у розмірі 62 000 грн; кінцева дата кредитування - 11 грудня 2024 року; цільове призначення - споживчі потреби; щомісячна комісія за обслуговування кредиту визначена на період з 11 грудня 2019 року по 10 квітня 2021 року в розмірі 5% від суми кредиту, з 11 квітня 2021 року по 10 липня 2022 року - 4% від суми кредиту, з 11 липня 2022 року по 10 жовтня 2023 року - 3% від суми кредиту, з 11 жовтня 2023 року по 11 грудня 2024 року - 1,95% від суми кредиту; процентна ставка за користування кредитом визначена у 0,001% річних, на прострочену заборгованість - 56% річних.

Відповідно до п.1.3 договору банк формує графік платежів/розрахунок вартості кредиту. В цьому графіку визначено щомісячну комісію за розрахунково-касове обслуговування відповідно до періодів і ставок, вказаних у п.1.2 Договору.

Між банком та відповідачкою 11 грудня 2019 року також підписано паспорт споживчого кредитну та заяву-згоду на укладання Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб (т.1 а.с.18, 19).

У паспорті споживчого кредиту міститься інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, зокрема щодо розмірів щомісячної комісії за обслуговування кредиту: з 1 по 15 міс. - 3100 грн, з 16 по 30 міс. - 2480 грн, з 31 по 45 міс. - 1860 грн, з 46 по 60 міс. - 1209 грн і саме такі розміри зазначені у графіку платежів у кредитному договорі. Усі умови кредитного договору погоджено сторонами та скріплено їх підписами (т.1 а.с.6-7, 18).

З наданих позивачем розрахунку заборгованості та банківських виписок по договору вбачається невиконання ОСОБА_4 з квітня 2020 року умов кредитного договору щодо щомісячної сплати обумовлених умовами кредиту коштів, у результаті чого станом на 21.05.2021 утворилася заборгованість у розмірі 103686,18 грн, з яких: залишок строкового кредиту - 58969,38 грн, залишок простроченого кредиту - 2609,52 грн, залишок прострочених відсотків - 0,68 грн, залишок прострочених комісій - 42106,60 грн (т.1 а.с.14-16, 20-36).

Відповідачка оспорює розмір заборгованості у зустрічній позовній заяві, вважаючи умови договору в частині встановлення комісії за обслуговування кредиту недійсними з моменту укладення договору та необхідність зарахування сплачених за комісію коштів у рахунок погашення тіла кредиту.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша стаття 229 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (тут і далі - у редакції на дату укладення договору) договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

Згідно з частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року №49затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність» «Про національний банк України», «Про споживче кредитування», встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.

Згідно з пунктами 8, 9 Правил банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком «Усього» у колонках 9 і 10 (відповідно) форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Обравши спосіб захисту своїх прав шляхом визнання кредитного договору недійсним з підстав передбачених статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

ОСОБА_3 вважає, що пункт 1.2 кредитного договору в частині встановлення умови про щомісячну комісію за обслуговування кредиту є несправедливим та підлягає визнанню недійсним, оскільки їй було встановлено щомісячну плату за супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися безоплатно, не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надаються і умови договору, що встановлюють плату за обслуговування кредитної заборгованості містять ознаки нечесної підприємницької (банківської) практики з боку банку (т.1 а.с.48-52).

Однак, зазначена вимога спростовується частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до вимог якої до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит; статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», якими передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами, Постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року №49, якою затверджено Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про національний банк України», «Про споживче кредитування» і встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.

Матеріали справи, норми законодавства та встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що дії банку при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню відповідачки та вимогам закону.

Щомісячна комісія встановлена за обслуговування кредиту, а саме - за розрахунково-касове обслуговування, про що зазначено у договорі.

Кредитний договір не містить умови про нарахування будь-якої комісії за надання позичальнику інформації щодо кредиту, як про це зазначає відповідачка у своєму зустрічному позові.

Таким чином, заявлені у зустрічній позовній заяві підстави не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ураховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Оскільки банк належними та допустимими доказами підтвердив розмір заборгованості за укладеним з відповідачкою кредитним договором, то виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову та відмову у зустрічному позові.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_3 , подану від її імені представником ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Любомльського районного суду Волинської області від 04 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді