Номер провадження: 22-ц/813/4248/23
Справа № 523/7098/22
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Кутурланова О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Бездрабко В.О.,

Приходько Л.А.,

секретар судового засідання Виходець А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за апеляційною ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси у складі судді Сувертак І.В. від 07 листопада 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: головний державний виконавець Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Тріфонов Олександр Юрійович про визнання дій неправомірними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою провизнання дій головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Тріфонова О.Ю. неправомірними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

В обґрунтування заяви зазначила, що 08.10.2008 року Суворовським районним судом м.Одеси на підставі рішення Суворовського районного суду м.Одеси про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданий виконавчий лист №2-4949/08.

На виконання вказаного виконавчого листа, Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження №10693953.

Заявниця посилалася на те, що за весь період з 2008 року по дату звернення до суду вона аліменти не отримувала, щодо руху виконавчого провадження та причини відсутності стягнень їй невідомо, хоча вона неодноразово зверталася до державної виконавчої служби з заявою про надання письмового пояснення щодо невиконання рішення суду та суми заборгованості, однак жодної відповіді не отримала. Лише 11.04.2022 року на останнє своє звернення від 07.04.2022 року їй надійшла відповідь разом з постановою ВП №10693953 від 24.06.2019 року про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з закінченням строку стягнення та відсутністю заборгованості.

16.04.2022 року вона звернулася зі скаргою до керівника Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на бездіяльність та рішення державного виконавця Тріфонова О.Ю., однак оскільки відповіді протягом передбаченого законом строку не отримала, це змусило її звернутися до суду зі скаргою.

Посилаючись на те, що державним виконавцем Тріфоновим О.Ю. не вживалися всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи щодо належного виконання рішення суду, не викликалися сторони, не з`ясовувалося питання про сплату аліментів в добровільному порядку, в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази сплати аліментів та розрахунок заборгованості по аліментах, крім того, закриваючи виконавче провадження державний виконавець не пересвідчився у наявності заборгованості та виніс неправомірне рішення, ОСОБА_1 просила суд визнати дії головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Тріфонова О.Ю. неправомірними та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 07 листопада 2022 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа: головний державний виконавець Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Тріфонов Олександр Юрійович, про визнання дій неправомірними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №10693953, боржник ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність ухвали суди, порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 07 листопада 2022 року скасувати та постановити нову, якою задовольнити її скаргу про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасувати постанови про закінчення виконавчого провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу головний державний виконавець Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонов О.Ю. доводи апеляційної скарги не визнав, посилаючись на їх безпідставність, зазначив, що суд першої інстанції прийняв законне, обґрунтоване та неупереджене рішення, тому апеляційну скаргу просив відхилити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, надали до суду апеляційної інстанції заяви про розгляд справи без їх участі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що порушення державним виконавцем під час примусового виконання рішення суду в виконавчому проваджені ВП №10693953 відсутні, тому дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ст.1, ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно статті 19 ЗУ «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Стаття 16 Закону передбачає, що сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов`язаний вчинити певні дії особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Стаття 71 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає, що порядок стягнення аліментів визначається законом.

За наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість понад три місяці.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження.

У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів.

Після закінчення строку, передбаченого законом для стягнення аліментів, за відсутності заборгованості зі сплати аліментів підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, повертають виконавцю постанову про стягнення аліментів з відміткою про перерахування в повному обсязі стягувачу присуджених йому сум аліментів. Якщо відраховані з боржника суми аліментів не були перераховані стягувачу, виконавець письмово повідомляє стягувачу про розмір заборгованості, що утворилася, та роз`яснює йому права на звернення з позовом до підприємства, установи, організації, фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи, якщо така заборгованість утворилася з їхньої вини.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів (п.7 ч. 1 вказаної статті).

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Частиною першою статті 74 Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частина 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» також передбачає, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями п.9.9 Порядку роботи з документами в органах ДВС визначено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Першому Суворовському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження № 10693953 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4949 від 08.10.2008 року, виданого Суворовським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 08.10.2003 року.

24.06.2019 року постановою головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонов О.Ю. виконавче провадження № 10693953 закінчено на підставі п.9 ч.1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження". Вказаною постановою встановлено, що боржник сплачував аліменти та претензій до боржника станом на повноліття у стягувача не має, що підтверджується відповідною заявою (а.с.8).

07.04.2022 року на адресу Відділу державної виконавчої служби надійшла заява ОСОБА_1 з проханням повідомити про стан виконавчого провадження, на яку відповідно до листа №13036 від 11.04.2022 року Головним державним виконавцем відділу Тріфоновим О.Ю. ОСОБА_1 надана відповідь (а.с.7).

28.04.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця Тріфонова Олександр Юрійовича відповідно до вимог статті 82 Закону України "Про виконавче провадження", на яку 10.05.2022 року начальником Першого Суворовського ВДВС у м. Одесі ПМУЮ (м.Одеса) Собяніною О.В. у порядку статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" з метою здійснення відповідного контролю за своєчасністю, правильністю, повнотою виконання рішення майнового характеру та вірного застосування положень діючого законодавства та згідно відомостей із Автоматизованої системи виконавчого провадження, винесена постанова про результати перевірки виконавчого провадження № 10693953, якою постановлено дії головного державного виконавця відділу Тріфонова О.Ю. визнати такими, що проведені у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження" (а.с.30-31).

При цьому, у постанові про результати перевірки виконавчого провадження від 10.05.2022 року зазначено, що за період з 2008 року по 24.06.2019 року (11 років) не встановлено надіслання ОСОБА_1 будь-яких заяв до ВДВС щодо несплати аліментів або виникнення заборгованості.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки відсутні належні та достовірні докази неправомірної поведінки державного виконавця Тріфонова О.Ю. при винесенні оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження.

При цьому посилання заявниці ОСОБА_1 на те, що вона постійно цікавилася станом виконавчого провадження, зверталася до державного виконавця із заявами про надання інформації про стан виконавчого провадження не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

Посилання скаржниці на те, що вона не писала та не подавала жодних заяв про відсутність претензій до боржника не вбачається можливим перевірити з огляду на те, що матеріали завершених виконавчих проваджень відповідно до положень п.9.9 Порядку роботи з документами в органах ДВС зберігаються 3 роки, а отже станом на час звернення зі скаргою до суду ці строки спливли, а тому можливість підтвердити чи спростувати твердження скаржниці у суду відсутні.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки зводяться до незгоди заявниці з оскаржуваною ухвалою та не є підставою для скасування законної і обґрунтованої ухвали суду першої інстанції.

Інших доводів, які б давали підстави вважати, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви, апеляційна скарга не містить.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які давали б підстави для скасування постановленої ухвали суду.

Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 28.03.2023 року.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.О. Бездрабко

Л.А. Приходько