Дата документу 12.06.2023 Справа № 334/287/23
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 334/287/23 Головуючий у 1-й інстанції: Козлова Н.Ю.
Провадження №22-ц/807/1201/23 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Подліянової Г.С.,

суддів: Гончар М.С.,

Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Самойленка Ігоря Ігоровича на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2023 року про передачу справи на розгляд іншого суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який неодноразово уточнював, в останнє в березні 2023 року, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 29 вересня 2001 року він уклав шлюб з ОСОБА_2 . Від шлюбу у них народилася спільна дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з дружиною не склалося, відсутні спільні інтереси, мають різні погляди на життя, втрачено один до одного почуття довіри та любові. Шлюбні відносини припиненні з серпня 2022 року, з цього часу спільне господарство не ведуть, проживають окремо. На даний час у зв`язку із агресією РФ відповідачка разом з їхнім сином виїхала до ФРН в м. Швальбах де зараз і проживає. На момент подачі позовної заяви про розірвання шлюбу не має наміру підтримувати шлюбні відносини з позивачкою, переконаний, що подальше спільне життя з відповідачкою та збереження шлюбу з нею неможливі і суперечитиме його власним інтересам та інтересам їхнього сина.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив суд розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 , зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Нікопольського міського управління юстиції, актовий запис № 608, витрати пов`язані з розглядом справи покласти на відповідача.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2023 року відкрито провадження у цій справі за вищевказаною позовною заявою, призначено до розгляду справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Підсудність справи визначена згідно з положеннями ч. 9 ст. 28 ЦПК України.

07 квітня 2023 року на електронну адресу суду надійшла заява від ОСОБА_2 в якій відповідач просила суд направити справу № 334/287/23 до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, оскільки ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 також зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , а отже дана справа не підсудна Ленінському районному суду м. Запоріжжя. На обґрунтування заявленого клопотання про передачу справи за підсудністю ОСОБА_2 надала до суду копію свого паспорту з відповідною відміткою про реєстрацію місця проживання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2023 року справу за вищевказаним позовом передано на розгляд до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області на підставі п.1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду представник ОСОБА_1 , адвокат Самойленко Ігор Ігорович, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було невірно застосовано ч. 2 ст. 28 ЦПК України, проігноровано той факт, що в позовній заяві було вказано та документально підтверджено доданими документами, що на даний час позивач постійно працює в м. Запоріжжі та займає керівну посаду в Казенному підприємстві «Науково-виробничий комплекс «Іскра» державного концерну УкрОборонПром та проживає в АДРЕСА_3 та відповідно не має можливості виїжджати на засідання до міста реєстрації відповідачки, яка зокрема з дитиною з початку повномасштабного вторгнення проживає в м. Швальбах ФРН. Місто Нікополь в даний час знаходиться під постійними обстрілами окупаційних російських військ, засідання в судах постійно відкладаються у зв`язку з обстрілами в тому числі і по відеоконференцзв`язку.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Пунктом 9 частини 1 ст. 353 ЦПК України передбачено оскарження ухвали суду щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Відповідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до положень частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає в повній мірі.

Постановляючи ухвалу про передачу справу за підсудністю на розгляд до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, суд першої інстанції посилався на те, що після відкриття провадження у справі визначивши підсудність на підставі п. 9 ст. 28 ЦПК України, з`ясувалося, що справа не підсудна Ленінському районному суду м. Запоріжжя, оскільки позивач та відповідач зареєстровані в м. Нікополь Дніпропетровської області.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Так, у ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 22 грудня 2009 року у справі "Безимянная проти Росії" (заява № 21851/03) наголосив, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак, ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 28 ЦПК України унормовує альтернативну підсудність справ за вибором позивача. Зокрема, позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них (ч. 2 ст. 28 ЦПК України).

Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (ч. 16 ст. 28 ЦПК України).

Підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних в законі судів. Така процесуальна пільга встановлена законодавцем для позивачів у деяких справах з метою зробити судовий захист їх суб`єктивних прав більш зручним.

Із системного аналізу вищевказаних норм можна дійти висновку, що не виключаючи можливість для позивача звернутися до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), альтернативна підсудність надає йому можливість також звернутися до іншого суду з відповідним позовом, тобто встановлює альтернативу можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом, який в подальшому уточнив, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу зареєстрований 29 вересня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Нікопольського міського управління юстиції Дніпропетровської області (Свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 608) (а.с.29).

У позовній заяві зазначив, що відповідач ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , місце реєстрації ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_2 (а.с.4-6).

Проте, ОСОБА_1 в уточненій позовній заяві зазначив, що він постійно працює в м. Запоріжжі та займає керівну посаду в Казенному підприємстві «Науково-виробничий комплекс «Іскра» державного концерну УкрОборонПром та відповідно фактично проживає в АДРЕСА_3 . На підтвердження чого ним додано копія Договору оренди від 10 травня 2022 року (а.с.9-12). Тому не має можливості виїхати до міста реєстрації відповідача, яка у зв`язку з постійними обстрілами м. Нікополь з дитиною на даний час проживає в м. Швальбах ФРН. Враховуючи наведене просив на підставі ч. 2 ст. 28 ЦПК України розглядати справу за місцем його теперішнього місця проживання в м. Запоріжжі.

Відповідно до довідки Казенному підприємстві «Науково-виробничий комплекс «Іскра» державного концерну УкрОборонПром від 27 січня 2023 року № 37-и, ОСОБА_1 дійсно працює на Казенному підприємстві «Науково-виробничий комплекс «Іскра» державного концерну УкрОборонПром на посаді Директора департаменту логістики з 14 березня 2017 року відповідно наказу по підприємству № 617-к від 13 березня 2017 року по теперішній час. Визначене місце постійної роботи - м. Запоріжжя (а.с.35).

Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис № 504 (а.с.8).

Як зазначено в позовній заяві дитина ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 , що не заперечується сторонами.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 31 січня 2023 року відкрито провадження у справі (а.с.36).

Разом з тим, після відкриття провадження у справі відповідач ОСОБА_2 07 квітня 2023 року подала до суду через підсистему «Електронний суд» клопотання про передачу справи за підсудністю, в якому зазначила про непідсудність справи Ленінському районному суду м. Запоріжжя, посилаючись на те, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та у відзиві на позовну заяву повідомила, що в травні 2023 року буде повертатися в Україну. Позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . На підтвердження цих обставин надала копію паспорта громадянина України (а.с.65-70).

Відповідно до ксерокопії паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 , місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.65-70).

Отже, обидві сторони зареєстровані поза межами територіальної юрисдикції Ленінського районного суду м. Запоріжжя. А доказів того, що фактичне місце перебування позивача ОСОБА_1 зареєстроване у встановленому законом порядку, матеріали справи не містять.

Також, суд враховує, що сторони у справі мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , про що зроблено відповідний актовий запис № 504 (а.с.8). Як зазначено в позовній заяві дитина ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 , що не заперечується сторонами. Отже, проживання неповнолітнього сина разом з матір`ю виключає вибір альтернативної підсудності за позивачем.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він працює на керівній посаді в Казенному підприємстві «Науково-виробничий комплекс «Іскра» державного концерну УкрОборонПром розташованого в м. Запоріжжі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки доказів щодо неможливості виїхати з м. Запоріжжя до м. Нікополь за для участі в судовому засіданні (заборона покидати місто Запоріжжя, складний графік роботи та інші фактори), позивачем не надано.

Посилання позивача як на зміну підсудності про те, що м. Нікополь знаходиться постійно під обстрілом, колегія суддів відхиляє, оскільки Нікопольський міськрайонним суд Дніпропетровської області працює в штатному режимі, діяльність якого Верховним Судом не була призупинена.

Крім того, колегія суддів зауважує, що статтею 212 ЦПК України передбачено, що учасники мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду. Тому, задля забезпечення захисту свого здоров`я та власної безпеки ОСОБА_1 може скористатися своїм правом брати участь в судовому засіданні в режимі відео конференції як особисто, так і через свого представника.

Доказів про те, що за станом здоров`я чи інших поважних причини ОСОБА_1 не має можливість виїхати до місця проживання відповідача матеріали справи не містять.

Порядок передачі справ з одного суду до іншого встановлено статтею 31 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У частині другій цієї статті зазначено, що справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Тобто, положення частини другої статті 31 ЦПК України застосовуються в тому випадку, коли територіальна підсудність справа змінилася вже після відкриття провадження у справі (наприклад, відповідач змінив своє зареєстроване місце проживання).

Водночас, якщо на час відкриття провадження справа була підсудна іншому суду, про що суду стало відомо після прийняття її до свого провадження, застосуванню підлягає пункт 1 частини першої статті 31 ЦПК України.

У цій справі встановлено, що місце проживання сторін зареєстровано в м. Нікополь Дніпропетровської області.

Отже, справа належить до територіальної юрисдикції та підсудна Нікопольському міськрайонному суду Дніпропетровської області.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що місцем реєстрації проживання відповідача є м. Нікополь Дніпропетровської області правомірно постановив ухвалу про передачу цивільної справи на розгляд за підсудністю до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, оскільки положення ч. 2 ст. 28 ЦПК України чітко пов`язують територіальну підсудність не з фактичним, а саме із зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання чи перебування позивача.

Суд відхиляє як доказ наданий позивачем договір оренди від 10 травня 2022 року щодо визначення його місця проживання саме в АДРЕСА_3 . Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з п. 2.1 вказаного Договору, Договір Оренди набирає чинності з моменту передачі об`єкту оренди Орендарем Орендодавцю за Актом приймання-передачі та діє до 31 грудня 2023 року. Проте, даний Акт в матеріалах справи відсутній, як і доказів щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 у вказаній квартирі відповідно до законодавства України не надано.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржену ухвалу постановлено без додержання норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Самойленка Ігоря Ігоровича залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2023 року про передачу справи на розгляд іншого суду у цій справі, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, і касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 12 червня 2023 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.