Провадження № 2/638/1096/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2023 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді за участю: секретаря судового засідання позивача представника позивача представника відповідача- Орос О.В., - ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 , - ОСОБА_3 , - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Шоста Харківська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

26 жовтня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Шоста Харківська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, в якому просив суд, з урахуванням уточнень, встановити факт спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_5 останні п`ять років по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1 (далі - квартира), та на банківський вклад, розміщений в АТ «Банк «Форвард»

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири, яка йому належала на підставі свідоцтва про право власності на житло, та банківського вкладу.

Оскільки ОСОБА_5 був людиною похилого віку, близьких родичів у нього не було, через постійні хвороби, які спричинили неможливість самостійного забезпечення власного існування, потребував сторонньої допомоги, ОСОБА_2 останні п`ять років проживав разом із ним, доглядав ОСОБА_5 , надавав йому фізичну допомогу, допомогу по господарству, забезпечував його потреби, придбавав продукти харчування, ліки, оплачував комунальні послуги та усі витрати, пов`язані з побутом, а після смерті займався його похованням. Вказане свідчить про те, що позивач проживав зі спадкодавцем однією сім`єю.

Після смерті ОСОБА_5 позивач як спадкоємець четвертої черги, звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстави відсутності документів, які підтверджують родинні зв`язки зі спадкодавцем.

З наведених підстав позивач просить захистити оспорюване та порушене право у судовому порядку.

07 грудня 2021 року представником Харківської міської ради подано до суду відзив на позов, в якому посилався на необґрунтованість та безпідставність позову. Зазначив, що викладені в ньому доводи не відповідають фактичним обставинам у справі, позивачем не надано достатніх доказів, що свідчать про факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю останні п`ять років до часу відкриття спадщини. Покази свідків не є достатньою підставою для встановлення вказаного факту.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити. Надали пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позові.

Представник відповідача проти позову заперечувала, також надала пояснення, аналогічні доводам, викладеним у відзиві на позов.

Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

17 липня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб, актовий запис № 367, який рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2017 року було розірвано.

Відповідно до довідки КП «ХМБТІ» ХМР від 23 січня 2023 року № 149/04-12/23 реєстрація права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , проведена 31 грудня 2012 року на ім`я ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло.

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 10 березня 2021 року складено відповідний актовий запис № 4510.

Внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до складу якої входить право власності на належну спадкодавцеві за життя квартиру та банківський вклад.

З договору-замовлення на організацію та проведення поховання № 003825, акту на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення від 10 березня 2021 року вбачається, що організацією та проведенням поховання померлого ОСОБА_5 шляхом спалювання в крематорії труни з тілом померлого забезпечував ОСОБА_7 .

В судовому засіданні позивачем надані пояснення, відповідно до яких ОСОБА_7 є його батьком.

Також в судовому засіданні позивачем було пред`явлено для огляду квитанції на оплату житлово-комунальних послуг, з яких вбачається, що оплату житлово-комунальних послуги за належну спадкодавцеві квартиру за життя здійснював особисто ОСОБА_5 , про що свідчить відповідний підпис на квитанціях. Після смерті ОСОБА_5 оплату житлово-комунальних послуг за вказану квартиру здійснює позивач.

Відповідно до витребуваних судом Інформаційних довідок зі спадкового реєстру ОСОБА_5 за життя заповітів складено не було, свідоцтво про право на спадщину після його смерті будь-якій особі видано не було.

15 вересня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

За поданою заявою державним нотаріусом заведено спадкову справу № 392/2021.

15 вересня 2021 року державним нотаріусом Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Абрамченко Т.А. винесено постанову № 3287/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено ОСОБА_2 у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , після померлого ОСОБА_5 з підстави відсутності в матеріалах спадкової справи № 392/2021 документів, які підтверджують родинний зв`язок між спадкодавцем та ОСОБА_2 щодо передбачених законодавством черг у спадкуванні.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 зазначив, що з дитинства був знайомий з ОСОБА_5 та вони були сусідами. В 2015 році ОСОБА_2 фактично припинив шлюбні стосунки з дружиною та переїхав проживати до батьків за адресою: АДРЕСА_2 . Зважаючи на багатолітню дружбу родини ОСОБА_8 з ОСОБА_5 , ОСОБА_2 мав близькі стосунки з останнім.

ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_2 спільне проживання в належній йому квартирі, мотивуючи це тим, що він вже похилого віку, а стан здоров`я не дозволяє йому самостійно турбуватися про себе. ОСОБА_2 погодився на пропозицію ОСОБА_5 та переїхав жити в належну спадкодавцеві квартиру, де разом із ОСОБА_5 вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом та спільним бюджетом, останні 2 роки ОСОБА_2 сплачував комунальні послуги за квартиру, що належала ОСОБА_5 ОСОБА_2 зазначив, що проживав з ОСОБА_5 останні 6 років. Близьких родичів у ОСОБА_5 не було, його догляд, лікування та поховання було здійснено за кошти родини ОСОБА_8 .Після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_2 звернувся до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте отримав відмову в оформленні спадщини в зв`язку з тим, що між ним та спадкодавцем відсутні родинні відносини.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 зазначив, що є сусідом позивача та спадкодавця, проживає за адресою: АДРЕСА_3 . З ОСОБА_2 знайомий багато років, спілкується також з батьками останнього. Йому відомо, що ОСОБА_2 купував продукти харчування, мати ОСОБА_2 готувала та ОСОБА_2 готові кулінарні вироби носив до квартири ОСОБА_5 . Вхідні двері квартири, в якій проживав ОСОБА_5 , позивач відкривав ключами, які перебували в його розпорядженні. ОСОБА_2 проживав на 4 поверсі.

На уточнюючі запитання суду ОСОБА_9 відповів, що в квартиру ОСОБА_5 в якості гостя не заходив, проте постійно бачив, що туди навідувався ОСОБА_2 . Зважаючи на рівень гучності в житлових приміщеннях багато разів чув, що позивач навідувався до ОСОБА_5 з посудом, потім спускався назад. ОСОБА_2 дбав за ОСОБА_5 приблизно п`ять років.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 надала пояснення, відповідно до яких проживає за адресою: АДРЕСА_4 та є сусідкою позивача, добре та багато років знає позивача та його батьків, померлого ОСОБА_5 . За життя ОСОБА_5 під час спілкування з нею неодноразово розказував про надання йому допомоги сім`єю ОСОБА_8 , особливо ОСОБА_11 (позивачем). Позивач дбав за ОСОБА_5 , який був похилого віку та не мав будь-яких родичів. ОСОБА_2 повністю взяв на себе обов`язок щодо піклування та догляду за ОСОБА_5 , забезпечував останнього продуктами харчування, ліками, також забезпечував лікарський нагляд. Як їй відомо, позивач ночував в квартирі ОСОБА_5 . Мати позивача також здійснювала приготування їжі, прання одягу, який належав ОСОБА_5 та інші побутові справи.

На уточнюючі запитання суду щодо обізнаності про факт проживання позивача разом з ОСОБА_5 , ОСОБА_10 зазначила, що при спілкуванні з останнім біля під`їзду будинку бачила, як ОСОБА_2 зайшов до під`їзду будинку з продуктами харчування та мав при собі ключі від квартири ОСОБА_5 . ОСОБА_5 їй пояснив, що побоюється залишатися один в квартирі в нічний час доби, зважаючи на що ОСОБА_2 ночує у нього. ОСОБА_10 особисто до квартири ОСОБА_5 не навідувалась.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 надала пояснення, відповідно до яких проживає за адресою: АДРЕСА_5 , з ОСОБА_2 знайома з дитинства, проживає від нього в сусідньому під`їзді. ОСОБА_2 багато років піклувався про ОСОБА_5 та проживав разом з ним.

На уточнюючі запитання суду зазначила, що обізнана про сумісне проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , оскільки бачила, як ОСОБА_2 мив вікна в квартирі останнього та прибирав її. Зважаючи на те, що вона за фахом лікар, ОСОБА_2 радився з нею щодо раціону харчування ОСОБА_5 , оскільки той був людиною похилого віку. Також їй відомо, що ОСОБА_2 доставляв ОСОБА_5 до медичного закладу. Зважаючи на велику різницю у віці ОСОБА_12 не перебувала в дружніх стосунках з ОСОБА_5 та не спілкувалася особисто з ним з питання його догляду.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 зазначила, що перебуває з позивачем в дружніх стосунках приблизно 35 років. Вона є сусідкою ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , обізнана, що за життя останній сім`ї не мав, був самотньою людиною та відносився до позивача як до рідного сина. Після розлучення ОСОБА_2 переїхав проживати до батьків. Останні роки життя ОСОБА_5 , ОСОБА_2 проживав разом з ним, здійснював догляд та опікувався ним.

На уточнююче запитання щодо строку проживання позивача з ОСОБА_5 однією сім`єю, ОСОБА_13 зазначила, що позивач проживав з спадкодавцем приблизно з 2016 або 2017 року, більш точну дату не пам`ятає.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

Водночас кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У пункті 6 рішення від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Необхідною умовою для встановлення факту проживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання останніх як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років до дня смерті спадкодавця ОСОБА_5 .

З досліджених матеріалів справи та наданих свідками пояснень суд не вбачає достатніх правових підстав для задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та спадкодавець проживали по сусідству, позивач, проживаючи з батьками в сусідній квартирі, надавав спадкодавцю допомогу в догляді та по господарству, що не є тотожним із фактом проживання однією сім`єю. Доказів проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, сплати побутових послуг, взаємних прав та обов`язків, позивачем не надано.

Факт піклування та догляду ОСОБА_2 за ОСОБА_5 хоча і був підтверджений всіма свідками, проте жодним із них не було під час надання пояснень точно зазначено місяць та рік, з якого позивач почав проживати зі спадкодавцем однією сім`єю. З характеру наданих свідками в судовому засіданні пояснень та приблизного зазначення року фактичного проживання (2016 або 2017 рік), суд позбавлений можливості беззаперечно та безсумнівно встановити факт сумісного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_5 .

Суд не ставить під сумнів та вважає доведеним показаннями свідків факт піклування та догляду ОСОБА_2 та його родини за ОСОБА_5 , проте показання свідків не засвідчують сумісне проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_5 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Позивачем не надано до суду належних та достатніх доказів, на підставі яких суд може встановити факт проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Надані до суду позивачем договір-замовлення на організацію та проведення поховання, акт на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення, досліджені в судовому засіданні квитанції про сплату житлово-комунальних послуг не містять даних щодо проживання позивача зі спадкодавцем продовж передбаченого ст. 1264 ЦК України строку, а також не свідчать про ведення останніми спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, пов`язаних з утримуванням житла та сплатою комунальних послуг тощо. Крім того в матеріалах справи відсутні дані щодо поховання саме позивачем спадкодавця, оскільки надані позивачем до суду дані свідчать про організацію поховання останнього не позивачем, а його батьком.

Факт сумісного проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини судом не встановлений, а покази свідків безсумнівно не засвідчують сумісне проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_5 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Крім того лише покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш як п`ять років до відкриття спадщини.

Суд не вважає переконливим доказом показання позивача, якого було допитано в якості свідка, оскільки він є зацікавленою особою у справі.

Надані позивачем до суду договір на поховання та досліджені в судовому засіданні оригінали квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг спадкодавцем за життя та позивачем після смерті спадкодавця, не є належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування у даній справі.

Власне ставлення позивача та його родини померлого ОСОБА_5 , придбання йому продуктів харчування, ліків, догляд, сплата комунальних послуг після його смерті, поховання, не є підтвердженням факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, їх пов`язаності спільним побутом та взаємними правами і обов`язками, що в розумінні зі статті 1264 ЦК України, дає право на спадщину.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 552/196/20, провадження № 61-15251св20.

Враховуючи наведене в сукупності та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості даного позову та відмови у його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 141, 258 259, 263-265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Харківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Шоста Харківська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01 травня 2023 року.

Суддя О.В. Орос