Справа № 405/912/23
Провадження №4-с/405/2/23
У Х В А Л А

14 лютого 2023 року. Суддя Ленінського районного суду м.Кіровограда Іванова Л.А., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька Олександра Олександровича та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Заявник ОСОБА_1 в порядку Розділу VII ЦПК України звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда із скаргою, в якій просить:

визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька О.О. щодо стягнення з неї ( ОСОБА_1 ) коштів із заробітної плати та пенсії;

зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька О.О. вчинити дії з повернення безпідставно стягнутих коштів, на підставі виконавчого напису нотаріуса № 70172 від 28.01.2021 року, який рішенням Шевченківського районного суду міста Києва по справі № 761/35683/21 від 25.08.2022 року, що набрало законної сили, визнано таким, що не підлягає виконанню.

Ознайомившись з матеріали скарги та доданими до неї документами, приходжу до висновку, що у прийнятті до розгляду скарги заявника ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

Так, у статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право». Законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби встановлено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено перелік виконавчих документів, на підставі яких рішення підлягають примусовому виконанню. Серед них є виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках, зокрема, на підставі судових рішень, а також виконавчі написи нотаріусів (пункти 1 і 3 зазначеної частини).

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина друга статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Тобто, юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених під час виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі, визначено у розділі VII ЦПК України.

Цивільний процесуальний кодекс України передбачає, що скарги сторони виконавчого провадження щодо виконання судових рішень, ухвалених за правилами цивільного судочинства, підлягають розгляду судом, який розглянув відповідну справу у першій інстанції, тобто тим судом, що видав виконавчий документ.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, за правилами адміністративного судочинства оскаржуються рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинені під час виконання ухвалених в адміністративній справі судових рішень, а також виконавчих документів, виданих іншими, ніж суд, органами та посадовими особами,оскільки закон не встановлює для такого оскарження іншого порядку судового оскарження.

Таких висновків дійшла і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 346/79/17.

В свою чергу, зі змісту скарги слідує, що заявник ОСОБА_1 висловлює свою незгоду із постановою приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька О.О., винесеною під час примусового виконання виконавчого документа - виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 28.05.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 70172 щодо стягнення з неї ( ОСОБА_1 ) на користь ТОВ «Українські Фінансові операції» суми заборгованості у розмірі 24 118,43 грн.

Тобто, скаржник у цій справі оскаржує дії приватного виконавця щодо виконання не судового рішення у цивільній справі, а документа, виданого приватним нотаріусом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, враховуючи, що заявник ОСОБА_1 оскаржує дії приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька О.О., вчинені на виконання виконавчого документа - виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 28.05.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 70172 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські Фінансові операції» суми заборгованості у розмірі 24 118,43 грн., а не судового рішення, ухваленого в цивільній справі, а тому і судовий контроль за його виконанням має здійснюватися за правилами адміністративного судочинства, на підставі звернення заявника до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

На підставі вищевикладеного, враховуючи наведені вимоги закону, суд приходить до висновку про порушення заявником порядку звернення до суду із скаргою, визначеного приписами статті 447 ЦПК України, в зв`язку з чим у прийнятті до судового розгляду за поданою скаргою належить відмовити в порядку п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 260, Розділом VII ЦПК України,-

У Х В А Л И Л А:

Відмовити заявнику ОСОБА_1 у прийнятті до судового розгляду скарги на дії приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька Олександра Олександровича та зобов`язання вчинити дії, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Роз`яснити заявнику ОСОБА_1 право оскарження дій (бездіяльності) та рішень приватного виконавця в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду, або в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова