Номер провадження: 22-ц/813/2131/23
Справа № 497/1050/2021
Головуючий у першій інстанції Кодінцева С. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Цюри Т.В.,

суддів Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропрайм Холдинг» на рішення Болградського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропрайм Холдинг» про стягнення заборгованості по орендній платі за землю, -

ВСТАНОВИВ:

15 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Болградського районного суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропрайм Холдинг» про стягнення заборгованості по орендній платі за землю (а.с.1-2).

07 жовтня 2021 року рішенням Болградського районного суду Одеської області позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропрайм Холдинг» про стягнення заборгованості по орендній платі за землю задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропрайм Холдинг»: вул.Білгород-Дністровська, буд.154, м. Ізмаїл, Одеська область, 68600, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 19.02.1998 року Болградським РВ УМВС України в Одеській області, РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість по виплаті орендної плати в сумі 17 543,00 гривень (сімнадцять тисяч п`ятсот сорок три гривні), яка складається з орендної плати 12543,00 грн., одноразового платежу 5000,00 гривень. - судовий збір в розмірі 818,89 гривень (вісімсот вісімнадцять гривень вісімдесят дев`ять гривень) (а.с.73-77).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропрайм Холдинг» звернулось із апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Болградського районного суду Одеської області від 07.20.2021 року в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

11 січня 2022 року Одеським апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 . У поданому відзиві позивач вказує на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 01 червня 2021 року по справі №910/9258/20, від 15 червня 2018 року по справі №915/531/17, від 26 травня 2020 року у справі №918/289/19, від 17 грудня 2020 року у справі №913/785/17, у яких викладено позиції щодо застосування ст.14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні». Посилаючись на вказані постанови, апелянт вважає, що у вищезгаданій статті визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на ТПП України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати. Також, позивач зазначає, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання, а також наголошує на тому, що доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання, сама особа має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. З огляду на зазначене, позивач просить відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Агропрайм Холдинг» в задоволенні апеляційної скарги.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Даний спір підпадає під вказане визначення наведеної норми закону.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, отримавши від позивача в оренду земельні ділянки, взявши на себе зобов`язання, передбачені договорами оренди земельних ділянок, не виконав безпідставно умови договорів та не здійснив повну їх оплату, оскільки не надав суду сертифікат Торгово-промислової палати України на підтвердження настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань. Суд першої інстанції звернув увагу на те, що наявність у відповідача висновку про загибель посівів Одеської регіональної торгово-промислової палати свідчить лише про наявність обставин, що є підставою для відстрочення грошових зобов`язань, а, відтак, відповідач не звільняється від обов`язку виконати взяті на себе зобов`язання за договорами оренди землі укладених з позивачем.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість з орендної плати, яка складається з самої орендної плати та єдиноразового платежу.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 , є власником земельних ділянок, розташованих на території Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області з кадастровим номером :01:003:0029, площею 2.92 га, з кадастровим номером :01:003:0170, площею 2.94 га та з кадастровим номером 5 121483600:01:002:0743, площею 0.6121 га, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД №054805 (а.с.5).

12 липня 2019 року між ТОВ «Агропрайм Холдинг» та ОСОБА_1 були укладені два договори оренди землі, на підставі яких у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Так, 02.10.2019 року зареєстроване право оренди земельної ділянки площею 2,94 га (кадастровий номер: :01:003:0170) (а.с.8), а 20.11.2019 року зареєстроване право оренди земельної ділянки площею 0,6121 га (кадастровий номер: :01:002:0743) (а.с.9), розташованих на території Каракуртської сільської ради Белградського району Одеської області. (а.с.7).

Положеннями з п. 7 Договору оренди землі від 12 липня 2019 року ТОВ «Агропрайм Холдинг» мав сплатити єдино разовий платіж 10 000,00 (десять тисяч гри. 00 коп.) за 1 умовний пай по сільській раді (3,54 га) наступним чином: 5000,00 грн. (п`ять тисяч грн. 00 коп.) після підписання Договору, та 5 000,00 (п`ять тисяч грн. 00 коп.) після проведення його державної реєстрації.

Також п. 7 Договору оренди землі від 12 липня 2019 року передбачено, що складовою орендної плати є щорічний платіж за рік, який на дату укладання цього Договору складає 15 484,49 (п`ятнадцять тисяч чотириста вісімдесят чотири гривні сорок копійок), у тому числі військовий збір 1,5% - 188,15 грн, ПДФО 18% - 2753,34 грн, до виплати 12 543,00 (дванадцять тисяч п`ятсот сорок три гривні 00 коп.) за один умовний пай по сільраді (3,54 га) на рік.

Орендна плата вноситься орендарем щорічно у грошовій формі і за домовленістю сторін може сплачуватися готівкою через касу орендаря, безготівковим розрахунком на рахунок орендодавця у фінансовій установі, поштовим переказом на адресу місця реєстрації орендодавця.

У 2019 році на підставі п. 7 Договору оренди землі від 12 липня 2019 року ТОВ «Агропрайм Холдинг» сплачено єдиноразовий платіж після підписання договору у розмірі 5 000,00 гривень, що було підтверджено сторонами по справі.

Однак зобов`язання по сплаті 5000 грн після проведення державної реєстрації договору, що виникло у відповідача 03.10.2019 року, станом на 01 квітня 2021 року, так і на час розгляду справи судом, відповідач - не виконав, 5000 гривень не сплатив.

Орендна плата за користування земельними ділянками в 2020 році в сумі 12 543.00 гривень до 30 листопада 2020 року також сплачена не була, що не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі ст.ст. 13, 15 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Договір оренди може передбачати надання в оренду декількох земельних ділянок, що перебувають у власності одного орендодавця.

Статтею 21 вищезгаданого Закону передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із обов`язків землекористувача відповідно до п. в ч. 1 ст. 96 ЗК України та ст. 25 Закону України «Про оренду землі» є, зокрема, своєчасна сплата орендної плати.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт наголошує на тому, що судом першої інстанції не застосовано положень ст.617 ЦК України, яка, в свою чергу, не передбачає чітко визначеного переліку документів, які б свідчили про існування обставин непереборної сили. Також, апелянт вказує, що судом неправильно трактовано ст.14 Закону України «Про торгово-промислові палати України» та зауважує, що в розумінні товариства, вказану норму слід трактувати так, що видача сертифікату не є обов`язковою умовою для засвідчення форс-мажорних обставин, а є однією з можливих варіації.

Відхиляючи вказані доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що як на доказ наявності форс-мажорних обставин, відповідач посилається на:

- Акти обстеження посівів озимих культур (пшениці та ячменю) на території Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області від 05.05.2020 року (а.с.37-38, 39-40),

- Довідку Гідрометцентру Чорного та Азовського морів № 517/-09 від 08.05.2020 року (а.с.34),

- Протокол позачергового засідання комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій райдержадміністрації від 19 травня 2020 року (а.с.35-36);

- Протокол №25 позачергового засідання комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій облдержадміністрації від 12.06.2020 року (а.с.41-42).

Так, відповідно до вказаного протоколу комісія вирішила відповідно до пункту 8 розділу II Кваліфікаційних ознак надзвичайних ситуацій, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.08.2018 №658. зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 28 серпня 2018 року за № 969/32421. Національного класифікатора надзвичайних ситуацій ДК 019.2010, пунктів 4.5 Порядку класифікації надзвичайних ситуацій за їх рівнями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 березня 2004 року, ситуацію, що склалася в агропромисловому секторі економіки Одеської області внаслідок несприятливих погодних умов 2019-2020 років, класифікувати як надзвичайну ситуацію природного характеру державного рівня (код надзвичайної ситуації 20323-НС, пов`язана з масовим засиханням та загибеллю посівів унаслідок засухи) (а.с.41-42).

Відповідно до складеного Одеською регіональною торгово-промисловою палатою Висновку про загибель посівів (вих. № 2003-14/376 від 21.07.2020 р.) підтверджено, що на полях ТОВ «Агропрайм Холдинг» на території Болградського району Одеської області внаслідок несприятливих погодних умов восени 2019 року та несприятливих явищ навесні 2020 року відбулась загибель сільськогосподарських культур, а саме - посівів озимої пшениці на площі 3 103,39 га та озимого ячменю на площі 2336,89 га (а.с.13-14).

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб. Статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Таким чином, тягар доказування наявності форс-мажорних обставин, що є підставою для звільнення ТОВ «Агропрайм Холдинг» від відповідальності за порушення зобов`язання, покладається саме на відповідача.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи сертифіката Торгово-промислової палати, а також суперечливість наданих товариством доказів щодо засвідчення форс-мажорних обставин, які б доводили об`єктивну неможливість виконання взятих на себе зобов`язань з оплати оренди за земельні ділянки, апеляційний суд вважає, що відповідачем не доведено, що нездійснення повного розрахунку з ОСОБА_1 щодо орендної плати за землю сталося внаслідок випадку або непереборної сили, які не залежали від відповідача, а тому останній не звільняється від відповідальності за таке порушення в порядку ст. 617 ЦК України.

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

Досліджуючи обставини справи, колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 26 травня 2020 року по справі №918/289/19 вказує, що статтями 4.1, 4.2, 4.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44 (5), Торгово-промислова палата України відповідно до статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП.

ТПП України уповноважує регіональні ТПП засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, за винятком засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що стосуються зобов`язань за:

- умовами зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України;

- умовами зовнішньоекономічних договорів, контрактів, типових договорів, угод, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України;

- умовами договорів, контрактів, типових договорів, угод між резидентами України, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України.

У випадку настання тимчасової неможливості виконання регіональною ТПП своєї функції із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема, через відсутність уповноваженої особи, окупацію території, настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) тощо дану функцію виконує ТПП України або інша регіональна торгово-промислова палата, найближча за розташуванням, якщо це не суперечить умовам договору, контракту, угоди тощо між сторонами, або за письмовою угодою сторін.

Водночас, частиною першою статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

З огляду на викладене, виходячи з наведених норм законодавства та умов Договору, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що відповідач, отримавши від позивача в оренду земельну ділянку, взявши на себе зобов`язання, передбачені договором оренди земельної ділянки, не виконав безпідставно умови договору та не здійснив повну його оплату, оскільки не надав суду сертифікат Торгово-промислової палати України на підтвердження настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань.

Також слід вказати, що доводи апеляційної скарги щодо відсутності у ст.617 ЦК України переліку документів, які б підтвердили наявність форс-мажорних обставин вважаються апеляційним судом безпідставними, адже Закон України «Про торгово-промислові палати в Україні» в даній справі є спеціальним нормативно-правовим актом, а у випадку розбіжностей між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному.

Слід звернути увагу на те, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, апелянтом подано заяву , згідно якої просить врахувати під час прийняття постанови той факт, що після ухвалення оскаржуваного судового рішення ТОВ «Агропрайм Холдинг» перераховано на рахунок ОСОБА_1 єдиноразовий платіж в розмірі 5000 грн. Як доказ вказаного апелянтом надано копію платіжної відомості.

Колегія суддів зазначає, що вказані відомості не можуть бути враховані під час прийняття постанови по даній справі, адже апеляційним судом здійснюється перегляд оскаржуваного судового рішення на момент його ухвалення.

Апеляційний суд роз`яснює відповідачу його право звернутись із вищенаведеними документами, які можуть свідчити про часткове виконання рішення суду до органів виконавчої служби на стадії виконання рішення суду.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропрайм Холдинг»- залишити без задоволення.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропрайм Холдинг» про стягнення заборгованості по орендній платі за землю - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 29.03.2023 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

Є.С. Сєвєрова