печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2023 р. Печерський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Головко Ю.Г.,

за участю секретаря судових засідань Солонухи Д.Л.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання представника відповідача Печерського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Адамишина А. В. про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Печерського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про встановлення факту постійного проживання на території України та визнання громадянином України, без розгляду.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває зазначена справа. Позивач, просить суд встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав на території України в період часу з 08.06.1986 по 1998 рік (в період з 08.06.1986 - по 24.08.1991 в Українській РСР, в тому числі станом на 24.08.1991 - на час проголошення Україною незалежності, та з 24.08.1991 по 1998 - після проголошення Україною незалежності); визнати факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України з 24.08.1991 року по сьогоднішній час; стягнути з відповідача понесені судові витрати.

21.07.2023 представником відповідача Печерського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області Адамишиним А. В., до суду подана заява про залишення позовної заяви без розгляду, з підстав того, що провадження у даній справі відкрито в порядку загального позовного провадження на підставі позовної заяви позивача з декількома вимогами, а саме про встановлення факту постійного проживання на території України (окреме провадження) та визнання громадянином України (спір про право), що підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження.

У підготовчому засіданні позивач заперечував проти задоволення заяви про залишення позовної заяви без розгляду, з тих підстав, що вказані вимоги пов`язані між собою і розгляд цих вимог доцільно проводити в одному провадженні в порядку позовного провадження на підставі ч. 1 ст. 188, ч. 6 ст. 294 ЦПК України.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява представника відповідача задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Статтею 4 ЦПК України гарантовано право особи на судовий захист та передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ЦПК України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Згідно ч. 5 ст. 188 ЦПК України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Частиною 1 ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Згідно з ч. 2 ст. 27 ЦПК Україна, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Так, згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідний порядок застосовується, зокрема, якщо встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст. 315 ЦПК України).

Позивач просить встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 та визнати його громадянином України з 24.08.1991 по сьогоднішній день, отже, вбачається наявність спору про право у цій справі.

Позовні вимоги пов`язані між собою суб`єктивним складом, а загальні обставини підтверджуються і встановлюються посиланням на ідентичні письмові докази, показання свідків, то розгляд цих вимог доцільно проводити в одному провадженні в порядку позовного провадження на підставі ч. 1 ст. 188, ч. 6 ст. 294 ЦПК України.

Таким чином, справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження на підставі ч. 6 ст. 294 ЦПК України, оскільки в даному випадку встановлення зазначеного факту впливатиме також на права й обов`язки інших осіб (відповідача), отже такий спір може вирішуватися лише в порядку позовного провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Керуючись ст.188, 200, 257, 294ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача Печерського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Адамишина А. В. про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Печерського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про встановлення факту постійного проживання на території України та визнання громадянином України, без розгляду - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. Г. Головко