РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 621/656/23

Провадження № 2/621/369/23

29 серпня 2023 року м. Зміїв Харківська область

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді В. Філіп`євої,

а участю секретаря судового засідання А. Лацько,

розглянувши порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА", третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович,

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача А.Іванченко звернулася до Зміївського районного суду Харківської області з позовною заявою до ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА", третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., приватний виконавець виконавчого округу Харківської області І. Подолянко, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову зазначила, що 04.06.2021 приватним нотаріусом Київського міською нотаріальною округу В. Бригідою було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі № 5376, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_2 , невиплачені в строк грошові кошти на підставі Заяви № 001-20867-250313 від 25.03.2013 на користь ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" за період з 28.04.2018 по 17.04.2021 включно, суму у розмірі 33 391 грн 64 коп.

20.08.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області О. Семендяєвим у межах виконавчого провадження № НОМЕР_3 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Про наявність виконавчого напису № 5376 від 04.06.2021 та відкрите виконавче провадження № НОМЕР_3 позивач дізналася з офіційного сайту Міністерства юстиції Автоматизована система виконавчого провадження.

Вважала, що даний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки він є незаконним та таким, що порушує законні права та інтереси позивача, у зв`язку з наступним: ОСОБА_2 було підписано Заяву № 001- 20867-250313 від 25.03.2013. Приватним нотаріусом В. Бригідою було вчинено виконавчий напис № 5376 на підставі Заяви № 001-20867-250313 від 25.03.2013, у тексті якого відсутні обов`язкові реквізити кредитного договору, а саме: не зазначені сторони (кредитор і боржник), санкції у разі невиконання договору, права і обов`язки сторін, умови забезпечення виконання зобов`язання за договором та інші істотні умови, за недотримання яких договір можна буде визнати недійсним.

Також приватний нотаріус у виконавчому написі № 5376 використовує термін "Кредитний договір" замість "Заява", чим здійснює підміну понять, що є грубим порушенням.

Отже, кредитний договір та інші документи, які б підтверджували безспірність заборгованості позивача взагалі відсутні, а Заява № 001-20867-250313 є не належним документом, на підставі якого було вчинено виконавчий напис № 5376.

Нотаріус в порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 "Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" вчинив виконавчий напис на Заяві № 001-20867-250313 від 25.03.2013, яка нотаріально не посвідчена.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Заяву № 001-20867-250313 від 25.03.2013 укладено в простій письмовій формі, а отже стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса є незаконним, та вчинений з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", а отже є таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, вчинення виконавчого напису нотаріусом можливе лише на підставі нотаріально посвідченого договору, а порушення нотаріусом вказаних вимог є підставою визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

25.03.2013 ОСОБА_1 було підписано Заяву № 001-20867-250313 з ПАТ "Дельта Банк". Згідно п. 2.1 частини 2 "Умови Договору" та частини 3 п. 1.1.1. Заяви: Банк надає Клієнту Кредит шляхом перерахування коштів на поточний рахунок та реквізитами, вказаними у заяві до Банку для виплат/перерахування коштів у сумі 12 000 грн.

Відповідно до ст. 88 Закону України "Про нотаріат", п. 3.1. гл. 16 Вчинення виконавчих написів Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/2 "Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років".

Згідно з п. 2.3. "Умови договору" Заяви строк кредиту становить 48 місяців. Тобто строк дії Заяви - 25.03.2017.

Згідно п. 3.1. Заяви № 001-20867-250313: погашення кредитної заборгованості клієнт здійснюватиме щомісячно не пізніше 25 числа кожного місяця, шляхом зарахування суми грошових коштів у сумі 724 грн 00 коп.

З моменту закінчення дії Заяви № 001-20867-250313 нарахування відсотків і інших платежів, передбачених Заявою припиняються.

Таким чином, відповідно до чинного законодавства України, строк вимоги по заявленим вимогам до ОСОБА_1 за Заявою № 001-20867-250313 сплинув 25.03.2020.

Зі змісту виконавчого напису нотаріуса вбачається наступне: 27.04.2018 за договором факторингу № 410/К право вимоги боргу за Заявою № 001-20867-250313 від 25.03.2013 було відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА".

Також запропоновано стягнути заборгованість у розмірі 33 391 грн 64 коп. в період з 28.04.2018 по 17.04.2021. 27.04.2018 відповідач став правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ "Дельта Банк", а отже відбулася зміна сторін у зобов`язанні, що згідно до статті 262 ЦК України, не змінює порядок обчислення та перебігу позовної давності.

Відповідач мав право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, протягом трьох років з дня виникнення права вимоги (тобто з дня, коли стягувач дізнався або повинен був дізнатися про те, що його права на належне виконання зобов`язання боржником порушено). Строк, пропущений відповідачем навіть з поважних причин не може бути поновлений нотаріусом.

Із тексту виконавчого напису не вбачається коли, настав строк платежу, але вбачається, що стягнення проводиться за період з 28.04.2018 по 17.04.2021.

Проте право вимоги щодо стягнення заборгованості у первісного кредитора виникло 25.03.2017, а виконавчий напис вчинено 04.06.2021, тобто з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.

Отже, відповідач звернувся із заявою про вчинення виконавчого напису щодо стягнення заборгованості за Заявою № 001-20867-250313 після спливу трирічного строку.

Таким чином, вчинення виконавчого напису нотаріусом можливе лише при наявності дотримання строків звернення - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а порушення нотаріусом вказаних вимог є підставою визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Виконавчий напис № 5376, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу В. Бригідою 04.06.2021 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" заборгованість в сумі 33 391 грн 64 коп. вчинено із грубим порушенням статті 88 Закону України "Про нотаріат", Порядку вчинення нотаріальних дій, з пропуском строку, протягом якого відповідач міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису з 22.02.2017 п. 2 Переліку визнаний незаконним та не чинним, а згідно до попередньої редакції Переліку для одержання виконавчого напису подаються: 1) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); 2) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Отже, вчинення виконавчого напису в разі порушення зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу 30-ти днів з моменту одержання боржником письмової вимоги про усунення порушень.

Позивач не отримував від відповідача вимогу про усунення порушень щодо погашення боргу, а отже заборгованість не може вважатися безспірною.

Отже, нотаріус вчинив виконавчий напис без перевірки доказів направлення вимоги ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" позивачу чим дозволив відповідачу без повідомлення позивача здійснити "односторонній" розрахунок заборгованості та звільнив відповідача від обов`язку доведення безспірності боргу, його суми та факту прострочення.

Крім того, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен був отримати від відповідача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо).

У нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, с безспірними. Розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах річних та пені, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача без урахування думки та позиції позивача (вимога про усунення порушення на адресу позивача не надсилалася), а отже не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог кредитора до боржника.

Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості та відповідності дійсній сумі заборгованості.

Отже, безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком документів; нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

З виконавчого напису нотаріуса неможливо встановити наявність безспірної заборгованості, оскільки, не відображається інформація щодо здійснення боржником останньої оплати по кредиту, не вбачається яким саме чином нараховувались відсотки за користування кредитними коштами, пені за порушення зобов`язань, а отже не можливо встановити дійсний розмір заборгованості за її безспірність.

Таким чином, вчинення виконавчого напису нотаріусом можливе лише при наявності безспірності заборгованості перед стягувачем, а порушення нотаріусом вказаної вимоги є підставою визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України "До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу". У зв`язку з чим, ОСОБА_1 повідомила, що орієнтовний (попередній) розрахунок суми судових витрат, які очікує понести, у зв`язку з розглядом справи складає 10 000 грн 00 коп. Докази, що підтверджують надання адвокатом Л. Іванченко правничої допомоги ОСОБА_1 буде надано додатково. Даний розрахунок є орієнтовним та може бути кореговано (а. с. 1-7).

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 13.03.2023 відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу В. Бригіду надати належним чином завірену копію виконавчого напису № 5376 від 04.06.2021 та копію нотаріальної справи, на підставі якої цей напис було вчинено, строк виконання ухвали встановити до 24.04.2023 (а. с. 20-22).

Від представника відповідача ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" М. Кашпур до Зміївського районного суду Харківської області надійшли заперечення на клопотання про вирішення питання щодо розміру судових витрат, в яких просив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення судових витрат в частині відшкодування судових витрат на надання професійної правничої допомоги відмовити повністю. Оскільки заявлений позивачем розмір на оплату витрат на правничу допомогу (10 000 грн 00коп.) відповідач вважає явно завищеним та неспівмірним зі складністю справи, часу витраченого адвокатом на надання правничих послуг у цій справі, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та значенням справи, а також необґрунтованим та непідтвердженим жодними доказами і заявленим всупереч порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України), а відтак заперечує проти них та просить суд відмовити позивачеві у задоволенні його вимоги про стягнення 10 000 грн 00 коп. витрат на оплату послуг адвоката, виходячи з такого.

Позивачем не надано розрахунку судових витрат, навіть елементарних розрахунків витрат які позивач планує очікує понести на професійну правничу допомогу. А тому, зазначене голослівне твердження позивача в даній заяві про понесення ним витрат на правову допомогу не може вважатися виконанням ним обов`язку, встановленого частиною першою статті 134 ЦПК України.

Крім того, відсутній належний Договір про надання правничої допомоги та її розміру.

Позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 22.11.2021, відповідно до Положень якого неможливо встановити (визначити) розмір (суми) витрат або вартості послуг адвоката за надання правової допомоги.

Зважаючи на відсутність у договорі про надання правничої допомоги від 22.11.2021 укладеного між позивачем та його адвокатом умов про визначення розміру адвокатського гонорару (ціни договору про надання правової допомоги), позивачем не виконано законодавчі приписи, встановленні пунктами 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України як обов`язкової умови відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначене недотримання позивачем законодавчих вимог не дає можливості відповідачеві та суду пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару, заявленого позивачем до стягнення з відповідача, що в свою чергу, має наслідком відмови судом у задоволенні вимоги про відшкодування витрат позивача на надання йому правової допомоги.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Крім того, відповідно до пункту першого частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Згідно з ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 13.03.2023 у цій справі, зазначено, що розгляд справи відбуватиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що також підтверджує необґрунтованість зазначеного розміру витрат на професійну правову допомогу у сумі 10 000 грн 00 коп.

Отже, з урахуванням того, що судом цю справу віднесено до категорії малозначних (незначної складеності) та відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідач вважає необґрунтованим та безпідставним зазначений позивачем розмір у 10 000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Зважаючи на малозначність цієї справи, її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, реальний обсяг витраченого адвокатом позивача часу та наданих послуг, пов`язаних з розглядом цієї справи, за умови підтвердження їх надання відповідними та належними доказами, мав виглядати так: консультація клієнта -0,5 год.; ознайомлення з документами - 2 год.; підготовка та подання позовної заяви з додатками - 3 год. ; підготовка клопотань - 1 год.

Таким чином, загальний обсяг витрачений адвокатом часу на надання професійної правничої допомоги позивачеві пов`язаної з розглядом цієї справи мав складати не більше 6,5 год.

Відповідно до пункту 2 Методики обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 17.09.2014 № 465, розмір оплати за годину роботи адвоката з надання правової допомоги становить 5 відсотків розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", прожитковий мінімум на працездатну особу в розрахунку на місяць з 01.01.2023 (у період надання адвокатом позивачеві правових послуг) встановлено на рівні 2 684 гривень або ж 134 грн 20 коп. за годину роботи адвоката.

Таким чином, розумний та реальний розмір витрат позивача на надання йому професійної правничої допомоги пов`язаної з розглядом цієї справи, виходячи з 134 грн 20 коп. за годину роботи та витрачених 6,5 годин, мав складати 872 грн 30 коп. (а. с. 50-53).

Від представника позивача адвоката А. Іванченко до Зміївського районного суду Харківської області надійшла заява про долучення документів (а. с. 62-65).

ІІІ особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу В. Бригіда на виконання ухвали суду від 13.03.2023 витребувані матеріали до суду не надійшли.

Учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися.

Згідно ч. 1 статті 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи.

За змістом частин 3, 5, 8 статті 279 ЦПК України, в зв`язку з відсутністю клопотань учасників справи про інше, суд розглядає справу без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, досліджує докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Дослідивши доводи учасників та докази, додані до матеріалів справи, суд встановив наступне:

Позивач ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серія НОМЕР_1 (а. с. 11-12).

25.03.2013 ОСОБА_1 було підписано Заяву № 001-20867-250313 з ПАТ "Дельта Банк". Згідно п. 2.1 частини 2 "Умови Договору" та частини 3 п. 1.1.1. Заяви: Банк надав Клієнту Кредит шляхом перерахування коштів на поточний рахунок та реквізитами, вказаними у заяві до Банку для виплат/перерахування коштів у сумі 12 000 грн. (а. с. 16).

04.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу В. Бригіда на підставі ст. ст. 87-91 Закону України "Про нотаріат" та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, вчинено виконавчий напис, реєстровий номер 5376, яким звернуто стягнення з позивача ОСОБА_2 , за кредитним договором № 001-20867-250313 від 25.03.2013, укладеним з ПАТ "Дельта Банк", право вимоги за яким перейшло на підставі Договору № 410/К про відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 27.04.2018 до ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" в розмірі 33 391 грн 64 коп.

У виконавчому написі зазначено, що стягнення проводиться за період з 28.04.2018 по 17.04.2021, а сума заборгованості складається з:

- прострочена заборгованість за сумою кредиту у розмірі 11 381 грн 40 коп.;

- прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 21 660 грн 24 коп.;

- 350 грн 00 коп. - плата за вчинення виконавчого напису (а. с. 14-15).

Доказів на підтвердження правонаступництва відповідача прав і обов`язків ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА", а також безспірності розміру заборгованості (розрахунку заборгованості) позивача ОСОБА_2 за кредитним договором ні відповідачем, ні ІІІ особою - приватним нотаріусом В. Бригіда до суду не надано.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області О. Семендяєвим від 20.08.2021 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 за заявою стягувача - ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" (відповідач по справі) про примусове виконання виконавчого напису № 5376 вчиненого 04.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу В. Бригіда про стягнення з боржника ОСОБА_2 , на користь стягувача заборгованості за кредитним договором № 001-20867-250313 від 25.03.2013 в розмірі 33 391 грн 64 коп. та виконавчий збір/ основну винагороду приватного виконавця у розмірі 3 339 грн 16 коп. (а. с. 17).

Дослідивши повно і всебічно надані учасниками справи докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає:

Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням цивільного судочинства, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтями 4, 5 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав і інтересів встановлені статтею 16 ЦК України.

Згідно статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень статті 87-88 Закону України "Про нотаріат" (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчого напису - тобто 04.06.2021), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 затверджено "Перелік документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", відповідно до пункту першого якого, стягнення провадиться на підставі нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, право звернення стягнення на заставлене майно, а також на підставі Іпотечних договорів, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання.

Пункт 2 вказаної Постанови "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" втратив чинність на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові по справі № 910/10374/17 від 21.09.2021 (п. 87) зазначила, що судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, втратила чинність 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду по справі № 826/20084/14.

Всупереч вище зазначеним нормам законодавства, ІІІ особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу В. Бригіда:

- поза межами трирічного строку права вимоги (договір - від 25.03.2013, вчинення виконавчого напису - 04.06.2021);

- без оригіналу нотаріально посвідченого Договору;

- без належним чином оформленого розрахунку, що підтверджує безспірну заборгованість позивача за Кредитним договором № 001-20867-250313 від 25.03.2013, протиправно вчинив виконавчий напис про стягнення заборгованості з позивача в загальній сумі - 33 391 грн 64 коп., посилаючись на норму пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 "Про затвердження Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", яка втратила чинність з 22.02.2017, в зв`язку з чим наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, через недотримання умов вчинення виконавчого напису.

Як зазначено в пункті 95 вище наведеної постанови ВП Верховного Суду по справі № 910/10374/17 від 21.09.2021, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в матеріалах справи знаходиться: копія договору про надання правничої допомоги б/н від 22.11.2021; копія свідоцтва № 5149 від 30.08.2018; ордер серія АН № 1056877 від 22.11.2021, Додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги № б/н від 22.11.2021 від 22.11.2021, Акт приймання-передавання юридичних послуг (правової допомоги) від 12.05.2023 (а. с. 8-10, 66, 67).

У Додатковій угоді № 1 від 22.11.2021, в якій сторони визначили порядок оплати юридичних послуг (гонорару) адвоката А. Іванченко. В якій сторони, згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", погодили встановити оплату гонорару адвоката за надання професійної правничої допомоги у фіксованому розмірі, за вартістю, що зазначена нижче. При встановленні розміру гонорару сторонами враховано складність справи, кваліфікацію і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Сторони вважають гонорар, у погодженому у цій Додатковій угоді № 1 розмірі, розумним та таким, що враховує витрачений адвокатом час та значення справи для клієнта. Професійна правими допомога клієнту (консультування клієнта, визначення правової позиції у справі, підготовка підписання та подання заяв, участь (особиста, дистанційна, шляхом відеоконференції) адвоката у судових засіданнях у справі № 621/656/23 у Зміївському районному суді Харківської області - 10 000 грн 00 коп.

12.05.2023 між ОСОБА_2 та адвокатом А. Іванченко погоджено та підписано акт приймання-передавання юридичних послуг (правової допомоги) у справі № 621/656/23 у розмірі 10 000 грн 00 коп. Акт є підставою для проведення розрахунків.

Крім того, в заяві про долучення документів, вважала, що саме через незаконні дії відповідача, ОСОБА_2 була вимушена звернутись до суду та до адвоката для захисту своїх порушених прав. У зв`язку з чим, вимушена була понести витрати на професійну правничу допомогу, яка має бути компенсована за рахунок відповідача. У випадку, якщо відповідач не звертався би з незаконним виконавчим написом до примусового виконання то відповідно позивач не поніс би витрати на професійну правничу допомогу у даній справі. При стягненні витрат на професійну правничу допомогу, просила врахувати дану поведінку відповідача.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

У цій справі підтвердженою сумою витрат на професійну правничу допомогу є сума - 10 000 грн 00 коп. Зі змісту наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу вбачається, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.

В той же час, суд вважає, що розмір понесених витрат на правничу допомогу є неспівмірним із складністю справи та наданими послугами, обсягом наданих послуг та виконаних робіт та значенням для сторони справи, у якій спірним є виконавчий напис на суму 33 391 грн 64 коп.

У контексті з правовими позиціями ВС та сталої практики ЄСПЛ, варто зазначити, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

Акт надання послуг не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі за рахунок іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

В акті передбачено надання послуг щодо вивчення судової практики та погодження із клієнтом правової позиції у справі № 621/656/23, в акті зазначено підготовку, складання та подання до Зміївського районного суду Харківської області: позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню від 28.02.2023.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд взяв до уваги, що розглядувана справа має незначну складність, не викликала суспільного інтересу під час її розгляду, результат вирішення цієї справи не має вплинути на репутацію сторін, спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, законодавство у цій категорії справ є сталим і судова практика має ознаку єдності.

За наведених обставин у їх сукупності, визначаючи пропорційність предмета спору з розміром витрат на правничу допомогу, заперечення представника відповідача щодо заявленої суми судових витрат, наданий позивачем розрахунок суми фіксованого гонорару в розмірі 10 000 грн 00 коп. суд вважає завищеним щодо іншої сторони спору.

На підставі викладеного, суд вбачає правові підстави, передбачених ч. 5 ст. 137 ЦПК України, для зменшення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до 2 000 грн 00 коп., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

За таких обставин, вимога про відшкодування витрат на правову допомогу адвоката підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статями 12, 13, 76-82, 89, 274-279,259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Виконавчий напис від 04 червня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, зареєстрований в реєстрі за № 5376, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА", що є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованості за кредитним договором № 001-20867-250313 від 25.03.2013 в розмірі 33 391 (тридцять три тисячі триста дев`яносто одну) грн 64 коп., визнати таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" на користь Державного бюджету України 1 073 (одну тисячу сімдесят три) грн 00 коп. судового збору.

Вимогу представника позивача Іванченко Анастасії Валеріївни про відшкодування позивачу ОСОБА_1 витрат на правову допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" на користь ОСОБА_1 2 000 (дві тисяч) грн 00 коп. на відшкодування судових витрат на правову допомогу.

У задоволенні решти вимог про відшкодування судових витрат на правову допомогу - відмовити.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА", , місцезнаходження: 03126, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 6.

ІІІ особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, місцезнаходження: 02068, м. Київ, пр-т Григоренка, 15, прим. 3.

Повний текст рішення складено 29.08.2023.

Суддя В.Філіп`єва