Номер провадження: 22-ц/813/106/23
Справа № 500/2079/17
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Комлевої О.С., Цюри Т.В.,

за участю секретаря - Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 листопада 2018 року у складі судді Жигуліна С.М.,

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «Надра» про порушення прав споживача та визнання недійсними пунктів кредитного договору.

В позові посилалась на те, що за договором поруки №ОД14/09/2006/840-П/162 від 19 вересня 2006 року вона є поручителем за належне виконання ОСОБА_2 кредитного договору №ОД14/09/2006/840-К/162 від 19 вересня 2006 року в частині повернення до 18 вересня 2012 року кредиту у сумі 68 000 доларів США. При цьому, боржник, через несправедливі умови кредитного договору звертався до суду з вимогами про визнання договору недійсним, в результаті чого було прийняте рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 листопада 2015 року, яке було скасоване рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2016 року, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. Вказаний термін вважає обґрунтованим для звернення до суду у строки позовної давності, у зв?язку із чим з посиланням на вимоги ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» вважає несправедливими п.1.3.2 кредитного договору через відсутність роз?яснення оплати за управління кредитом, а також п. 5.2 договору щодо сплати штрафних санкцій, розмір яких є значним відповідно до розміру кредиту.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду м. Одеси від 23 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, ОСОБА_1 продала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що умови кредитного договору, за якими вона повинна сплатити відповідачу, крім відсотків за користування кредитом, ще й додаткову комісію та пеню в розмірі 365% річних є несправедливими умовами договору та відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» можуть бути визнані недійсними. Вважає, що спір у справі № 2-689/11 виник з питання стягнення заборгованості, спір з питання щодо недійсності умов договору не розглядався. Обставини несправедливості та недійсності умов договору №ОД14/092006/840-К/162 у справі № 2- 689/11 не досліджувалися, та не відображалися в мотивувальній частині судового рішення, тому обставини встановлені рішенням у справі №2-689/11 не можуть бути преюдиційними при розгляді та дослідженні питання щодо несправедливості та недійсності умов договору № ОД14/092006/840-К/162 у справі №500/2079/17.

Сторони в судове засідання 01.06.2023 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 19.09.2006 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №ОД14/09/2006/840-К/162 за яким банк надав позичальнику кошти у розмірі 68000 дол. США на придбання автомобіля строком до 18.09.2012 з процентною ставкою 9% річних.

19.09.2006 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №ОД14/09/2006/840-П/162 за яким остання поручилася перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.01.2012, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06.07.2012 , стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №ОД14/09/2006/840-К/162 від 19.09.2006 в розмірі 390 153,43 грн.

11.11.2015 рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Надра» про порушення прав споживача, визнання кредитного договору, договору застави та договору поруки недійсними задоволено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22.11.2016 рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.11.2015 скасовано, у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Надра» про порушення прав споживача, визнання кредитного договору, договору застави та договору поруки недійсними відмовлено.

Суд першої інстанції вирішуючи спір ОСОБА_1 про визнання недійсним окремих частин кредитного договору, послався на ч. 2 ст. 223 ЦПК України,яка діяла до 15.12.2017, та виходив з того, що оскільки рішенням суду встановлено дійсність кредитного договору, договору поруки, та по ним встановлено обов`язок позивача щодо оплати заборгованості, суд під час розгляду даної справи не може досліджувати питання щодо визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору. З урахуванням чого виходив з безпідставності позову та відсутності підстав для дослідження обставин про застосування строків позовної давності.

Апеляційний суд в повній мірі не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України у редакції, яка діяла до 15.12.2017, після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Проте у даній справі позивачем виступає поручитель ОСОБА_1 , яка оскаржує окремі пункти кредитного договору.

Отже, наявність судового рішення про відмову в задоволенні позову позичальника до банку про визнання кредитного договору недійсним, а також стягнення солідарно з позичальника та поручителя кредитної заборгованості за договором не позбавляє права поручителя на оскарження в судовому порядку окремих частин кредитного договору, оскільки ОСОБА_1 не заявляла раніше ту саму вимогу, з якою звертався позичальник.

Водночас апеляційний суд враховує, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі N640/2755/16-ц зазначено, що нормами цивільного законодавства передбачено як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсним окремих його положень, а також передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому.

У постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі N756/15524/18-ц зазначено, що у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них.

У справі, що переглядається, пред`являючи позов про визнання несправедливими та недійсними пунктів 5.2, 1.3.2 кредитного договору, поручитель ОСОБА_1 позовних вимог до позивальника ОСОБА_2 за кредитним договором не пред`явила, клопотання про залучення його до участі у справі як співвідповідача не заявила, що свідчить про неналежний суб`єктний склад учасників справи, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Лише за наявності всіх належних відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

За таких обставин суду першої інстанції необхідно було відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним суб`єктним складом.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.04.2022 у справі N 497/1017/20.

На наведене суд першої інстанції уваги не звернув, вирішив спір за відсутністю належного суб`єктного складу відповідачів.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в мотивувальній частині - зміні щодо обґрунтувань відмови у позові.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 листопада 2018 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 12.06.2023

Головуючий:

Судді: