ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 березня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 749/1044/21

Головуючий у першій інстанції Кравчук М. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/157/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мамонової О.Є.,

суддів: Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Сновська початкова школа Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області, -

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2022 року (проголошено о 15:10) у справі за позовом ОСОБА_1 до Сновської початкової школи Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Сновської початкової школи Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області, в якому просила:

1) визнати незаконним та скасувати наказ «Про відсторонення від роботи» №142-о від 08.11.2021 в частині відсторонення від роботи ОСОБА_1 ;

2) зобов`язати відповідача допустити її до роботи;

3) стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.11.2021 по день ухвалення рішення судом у даній справі.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є працівником Сновської початкової школи Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області. Відповідно до наказу №142-о від 08.11.2021 її було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати у зв`язку з ухиленням від профілактичних щеплень від COVID-19.

Зазначала, що відсторонення від роботи грубо порушує її право на працю, суперечить положенням ст. 46 Кодексу законів про працю України, ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Жодним законом України не передбачено правової можливості відсторонення працівника від роботи із підстав відсутності щеплення від COVID-19.

Указувала, що у разі незаконного відсторонення працівника від роботи він має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Сновської початкової школи Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області «Про відсторонення від роботи» від 08 листопада 2021 року № 142-о в частині відсторонення від роботи ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто зі Сновської початкової школи Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908, 00 грн.

Стягнуто зі Сновської початкової школи Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500, 00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови стягнути з Сновської початкової школи Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.11.2021 по 01.03.2022 та ухвалити нове рішення у відповідній частині судового рішення, яким вказану позовну вимогу задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу виник між позивачкою, як відстороненим від роботи працівником, та Сновською початковою школою Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області, як роботодавцем.

Звертає увагу на те, що відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Сновська початкова школа Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області є юридичною особою. Згідно зі ст. 21 КЗпП України належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір.

Уважає, що за таких обставин, належним відповідачем за вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є роботодавець - Сновська початкова школа Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області, яка має статус юридичної особи.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду в частині визнання протиправним та скасування наказу Сновської початкової школи Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області «Про відсторонення від роботи» від 08.11.2021 №142-о в частині відсторонення від роботи ОСОБА_1 , не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Сновської початкової школи Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не є розпорядником бюджетних коштів за освітніми програмами, а тому стягнення з нього бюджетних коштів суперечитиме бюджетному законодавству та не сприятиме ефективному захисту порушеного права, позаяк орган Казначейства не матиме механізму для виконання судового рішення.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції через його невідповідність обставинам справи, і, як наслідок, неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Судом у справі встановлено, що ОСОБА_1 з 08.11.2010 працює помічником вихователя у Сновській початковій школі Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області, що підтверджується довідкою Сновської початкової школи Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області № 129 від 16.11.2021 (а.с. 12).

Наказом директора Сновської початкової школи Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області від 08.11.2021 № 142-о «Про відсторонення від роботи» на виконання наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництва та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 № 2153 та пункту 41-6 Постанови КМ України від 09.12.2020 № 1236 відсторонено від роботи працівників закладу, в тому числі ОСОБА_1 (а.с. 13). У наказі відсутній підпис позивачки про ознайомлення із ним.

Як убачається із копії акта № 01 від 09.11.2021 ОСОБА_1 відмовилася від підписання оскаржуваного наказу (а. с. 14).

01.03.2022 ОСОБА_1 поновлено на роботі, що підтверджується витягом з наказу Сновської початкової школи Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області № 38-о від 01.03.2022 (а.с. 86).

Згідно довідки Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту № 02-08/140 від 23.03.2023 середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 складає 6764,10 грн, середньоденна заробітна плата -322,10 грн (а.с. 192).

Частиною другою статті 2 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно із частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, тобто заробітна плата виплачується саме за виконану роботу.

Вирішуючи питання про наявність у позивачки права на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зважає на таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) вказано, що «оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Водночас колективним та/або трудовим договором, рішенням роботодавця може бути передбачено інші умови. У зв`язку із цим у кожному конкретному випадку при вирішенні питання про нарахування сум за час правомірного відсторонення працівника від роботи слід виходити, насамперед, із норм КЗпП України, умов колективного договору, який діє на підприємстві, де працює відсторонений працівник, та укладеного з останнім трудового договору. У разі, якщо таке відсторонення не було правомірним, роботодавець зобов`язаний здійснити працівникові визначені законодавством виплати».

Якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Таким чином, у разі незаконного відсторонення працівника від роботи, він має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 (провадження № 61-13444св19).

Як зазначалось вище, відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції мотивував тим, що Сновська початкова школа Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області не є розпорядником бюджетних коштів за освітніми програмами, тому стягнення з неї бюджетних коштів суперечитиме бюджетному законодавству та не сприятиме ефективному захисту порушеного права, оскільки орган Казначейства не матиме механізму для виконання судового рішення.

Проте, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області не є роботодавцем ОСОБА_1 , остання перебувала у трудових відносинах саме зі Сновською початковою школою і саме на останню як роботодавця покладено, передбачений статтею 21 КЗпП України, обов`язок виплачувати працівникові заробітну плату, яку вона була позбавлена можливості отримувати через відсторонення від роботи, яке визнано судом протиправним.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 733/1093/21 (провадження № 61-5550св22), від 22 лютого 2023 року у справі № 672/11292/21 (провадження № 61-3862св22).

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про те, що належним відповідачем за вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу має бути Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області як головний розпорядник коштів місцевого бюджету.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції визнав протиправним та скасував наказ відповідача від 08.11.2021 № 142-о в частині відсторонення ОСОБА_1 від роботи, і рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 09.11.2021, а допущено до роботи 01.03.2022.

Відповідно до довідки Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області про середньомісячну та середньоденну заробітну плату від 23.03.2023 № 02-08/140 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 , складає 322,10 грн станом на вересень-жовтень 2021 року.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 складає 24 801,70 грн (322,10 грн (середньоденна заробітна плата) х 77 (кількість робочих днів з 09.11.2021 по 01.03.2022(листопад 16 р.д., грудень - 22 р.д., січень 19 р.д., лютий 20 р.д.)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 752/23602/20 (провадження № 61-12064св22), зазначено, що: «суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. При цьому відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (за загальним правилом 18 відсотків). Таким чином, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи середній заробіток за час вимушеного прогулу, то ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу.

Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у подібних правовідносинах у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц та від 07 жовтня 2020 року у справі № 523/14396/19: «суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про наявність підстав для виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 239 943,09 грн. Проте суд першої інстанції помилково зазначив, що розмір середнього заробітку підлягає стягненню без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів, а тому абзац третій резолютивної частини рішення суду першої інстанції належить викласти у такій редакції: «Стягнути з АТ «Державний експортно-імпортний банк України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 239 943,09 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів».

Зважаючи на викладене, середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 24 801,70 грн підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу належить скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення цих позовних вимог ОСОБА_1 шляхом стягнення із Сновської початкової школи Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 24 801,70 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інших положень щодо сплати судового збору відповідачем, в разі задоволення вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, чинна редакція ЦПК України не містить. При цьому суд виходить із необхідності обов`язкового покладення на сторону, не на користь якої ухвалено судове рішення та яка не звільнена від сплати судового збору, зобов`язання щодо сплати судового збору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2019 по справі №161/4985/17 зроблено висновок про те, що у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору.

Беручи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України та вказану правову позицію Великої Палати Верховного Суду колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 2 270 грн (908 грн за розгляд справи судом першої інстанції та 1362 грн за розгляд справи апеляційним судом).

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Сновської початкової школи Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Сновської початкової школи Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Стягнути зі Сновської початкової школи Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області (15200, Чернігівська область, Корюківський район, м. Сновськ, вул. Гастелло, 2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 24 801 (двадцять чотири тисячі вісімсот одна) грн 70 коп. з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

Стягнути зі Сновської початкової школи Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області на користь держави 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: О.І. Онищенко

Н.В. Шитченко