печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Бусик О. Л.

при секретарі судових засідань - Рябошапко М. О.

за участю:

представник позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у 1993 році у неї та її чоловіка - громадянина Великобританії ОСОБА_6 виник намір купити квартиру у м. Києві, а саме квартиру АДРЕСА_1 . Оскільки одним із співвласників майна мав бути громадянин України, вони вирішили, що частина квартири, яку вона придбала з колишнім чоловіком у шлюбі за спільні кошти, буде оформлена на її матір - ОСОБА_7

27 серпня 1993 року було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між продавцем ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та покупцями ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

У 1997 році ОСОБА_2 розлучилася з чоловіком ОСОБА_6 у Великобританії та поділили спільне майно за мировою угодою, яка була затверджена судом. За умовами цієї угоди ОСОБА_6 повинен був переоформити на позивачку свою частину спірної квартири, що ним було і зроблено на підставі договору дарування частини квартири від 29 жовтня 1999 року.

11 травня 2005 року на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, подарувала належну позивачці частину спірної квартири її брату - ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 зазначає, що вся спірна квартира належить їй на праві власності, оскільки її частина була придбана за її кошти, але оформлена на матір. А іншу частину їй подарував її колишній чоловік на виконання мирової угоди про розподіл спільного сумісного майна з ним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивачки - ОСОБА_8 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Позивачка вважає, що оскільки її мати не була реальним покупцем частини спірної квартири, безпідставно подарувала її відповідачеві, тому ОСОБА_2 , як реальний власник частини спірної квартири, оскільки вона придбавалась за її кошти, має право на витребування у відповідача частини квартири АДРЕСА_1 .

Про порушення прав ОСОБА_2 дізналася в 2013 році, коли вона приїхала до Києва та намагалася потрапити до своєї квартири, але не змогла, бо відповідач чинив їй перешкоди у здійсненні нею права власності. Згідно висновку експертів з питань галузі судово-медичної та судово-психіатричної експертизи від 10 лютого 2020 року, у період з 23 січня 2017 року по 09 червня 2019 року вона страждала на важкий депресивний епізод, при якому людина внаслідок враження у першу чергу емоційно-вольових функцій, нездатна адекватно оцінювати свій стан, планувати, прогнозувати наслідки не справляється із забезпеченням своєї життєдіяльності, з соціальними функціями своїх дій, що вплинуло на її життєдіяльність в тому числі здатність відвідувати державні установи. Зазначене стало підставою поважності причини пропуску звернення до суду з цим позовом.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_9 просила суд: поновити строк позовної давності на звернення за захистом порушеного права власності; визнати частково недійсним в частині покупця ОСОБА_7 договір купівлі-продажу частини квартири АДРЕСА_1 , укладений 27 серпня 1993 року між продавцями ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та покупцями ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ; витребувати з володіння ОСОБА_3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 26 липня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

У січні 2022 року до суду від ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_2 , у якому відповідач заперечує проти задоволення позову, та зазначає, що він є власником частини спірної квартири на підставі договору дарування, який є чинним та судом недійсним не визнавався. Позивачкою не надано жодних доказів, що їх мати - ОСОБА_7 , не мала права відчужувати належну їй частину квартири. Також позивачкою не надано доказів про своє право власності на спірну частину квартири. Указує на те, що ОСОБА_2 про існування договору купівлі-продажу, за яким стали власниками квартири АДРЕСА_1 в 1993 році її чоловік та мати - ОСОБА_7 , знала, про що вона не заперечує, однак протягом 28 років про порушення своїх прав не заявляла. Таким чином ОСОБА_2 пропустила строк звернення до суду, до її вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

У листопаді 2022 року представник позивачки - ОСОБА_1 надала письмові пояснення, відповідно до яких позивачка вважає себе власником всієї квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 12 грудня 2022 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити з викладених у позові підстав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини та приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд установив, що 27 серпня 1993 року було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між продавцями ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та покупцями ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Договір від імені ОСОБА_6 підписав ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 29 жовтня 1999 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_2 належну йому на праві власності частину квартири АДРЕСА_1 .

11 травня 2004 року ОСОБА_7 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування подарувала належну їй частину квартири АДРЕСА_1 своєму сину - ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 .

Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_2 указувала про те, що спірна квартира придбавалась на гроші подружжя ОСОБА_10 та потреб їх сім`ї, а її мати - ОСОБА_7 не мала жодного інтересу до спірної квартири та була лише номінальним власником.

Статтею 224 ЦК УРСР, який був чинним на момент укладення спірної угоди, передбачалось, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 41 ЦК УРСР, чинної на час укладання спірного правочину, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори).

Статтею 58 ЦК УРСР, чинної на час укладання спірного правочину, передбачалось, що недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

За удаваною угодою сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини, права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Під час розгляду справи установлено, що відповідно до умов укладеного у письмовій формі та нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу покупець ОСОБА_7 (мати позивачки) та ОСОБА_6 (колишній чоловік позивачки) набули право власності на придбане за цим договором майно у встановленому законом порядку. При укладенні спірного договору купівлі-продажу сторонами було дотримано вимог щодо змісту такої категорії договорів, істотних умов та форми такого виду правочинів.

Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд, дослідивши та оцінивши усі надані учасниками справи докази й надавши правову оцінку усім їх доводам та запереченням, приходить до висновку про те, що позивачка не довела своїх позовних вимог, оскільки всупереч вимог статті 81 ЦПК України не надала належних та допустимих доказів того, що оспорювана нею угода купівлі-продажу нерухомого майна є удаваною в частині покупця - ОСОБА_9 .

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_9 заявлено вимогу до ОСОБА_3 про витребування частини квартири АДРЕСА_1 , яку йому подарувала його матір ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 11 травня 2004 року, посилаючись на те, що власником вказаної частини спірної квартири є позивачка, а тому в порядку статті 388 ЦК України має право на її витребування.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Суд звертає увагу на те, що одним із видів захисту права власності є пред`явлення віндикаційного позову, тобто вимоги про витребування майна з чужого володіння, при цьому позивач повинен довести факт існування права власності.

Позивачкою не доведено, що частина спірної квартири, вимогу про витребування якої заявлено, є власністю ОСОБА_9 , тому вимоги в цій частині також не підлягають до задоволення.

Суд звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 зазначено, що позовна давність застосовується лише щодо вимог про захист порушеного права. Оскільки у позивачки відсутнє право на частину спірної квартири, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 11 травня 2004 року, то позовна давність не застосовується, а в позові відмовляється в цій частині за безпідставністю.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 41, 58, 224, ЦК УРСР, статтями 388, 387 ЦК України, статтями 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 161, 258-259, 263-265, 352-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 12 червня 2023 року.

Суддя О. Л. Бусик