Справа № 761/1468/23
Провадження № 2/761/8200/2023
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

27 червня 2023 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Юзькова О.Л., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Держави України в особі Печерського районного суду м. Києва, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Держави України в особі Печерського районного суду м. Києва, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено на суддю Притулу Н.Р.

20.01.2023 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва матерали позовної заяви напралено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Позивач не погоджуючись із рішенням судді Шевченківського районного суду м. Києва Притули Н.Р. звернулась до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Постановою Київського апеляційного суду від 22.03.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.05.2023 матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Держави України в особі Печерського районного суду м. Києва, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди передано до Київського апеляційного суду для визначення підсудності.

02.06.2023 ухвалою Київського апеляційногос суду визначено підсудність за Шевченківським районним судом м. Києва.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України.

Під час вивчення матеріалів позову, встановлено, що останні не відповідають вимогам чинного процесуального законодавства України.

За положеннями ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, ОСОБА_1 просить звльнити її від сплати судового збору, зазначивши, що сплата таких витрат не повинна перешкоджати доступу до правосуддя.

Предметом позову у даній справі є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, ціна позову 20 000 000 000 грн.

Частиною 1 ст.8 Закону "Про судовий збір" передбачено право суду відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, зокрема, саме позивачу - фізичній особі, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній календарний рік, або якщо позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; якщо предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Разом з тим, матеріали позову не містяь будь - якої інформації, яка б давала суду можливість вирішити питання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, в розумінні вищенаведеної норми матеріального права.

При цьому слід зазначити,що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вимоги щодо сплати судового збору не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Оскільки, позивачем не надано доказів, які б свідчили про неможливість сплатити судовий збір у розмірі та порядку, передбаченому Законом України «Про судовий збір» на день подачі позову, клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору в порядку регламентованому ст. 136 ЦПК України не може бути задоволено.

За положеннями ст. 4 Закону України «По судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено на рівні 2684 гривні.

Отже, ставка судового збору за подачу позову майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 1073,60 грн. та не більше 13420 грн.

Зважаючи на викладене , з огляду на ціну позову - 20 000 000 000,00 грн. та вимоги вищенаведеної норми права сума судового збору становить 13420 грн.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 має надати докази сплати судового збору у встановленому законом розмірі (р/р UA0026011, , МФО 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу - сплата судового збору за подання позовної заяви, Одержувач - УК у Шевчен.р-ні/Шевченк.р-н/22030101, банк одержувач - Казначейство України (ЕАП) та надати оригінал квитанції, або надати докази, які підтверджують звільнення від сплати судового збору.

За положеннями ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Зазначене вище є підставою для залишення позову без руху та надання часу для усунення недоліків.

В свою чергу відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 177, 183, 185, 259-261 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Печерського районного суду м. Києва, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Печерського районного суду м. Києва, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху, попередивши, що в разі не усунення вказаних недоліків заяви у строк, встановлений судом, заява буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: