Провадження № 2/761/9228/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Мальцева Д.О.,

при секретарі: Панчоха Д.А,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у вигляді 3% річних,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року представник Акціонерного товариства «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість у вигляді 3% річних у розмірі 10 000, 00 швейцарських франків, а також стягнути судові витрати.

Позовні вимоги мотивує тим, що між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_1 в березні 2008 року було укладено Кредитний договір №063-2008-917. Відповідно до умов Кредитного договору , ОСОБА_1 отримала у Банку кредит в сумі 315 000, 00 дол. США, строком до 10.03.2038 року зі сплатою 11, 95% річних за користування кредитом. Цільове призначення кредиту - на придбання майна, а саме: трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В порушення умов договору позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, в зв`язку з чим виникла заборгованість. Умовами договору передбачено дострокове повернення кредиту у випадку сплати чергового платежу. АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Відповідно до умов Кредитного договору Позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернення кредиту у визначені даним договором термін, а також виконати інші свої зобов`язання згідно даного Договору. Проте, зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувались, тому Банк змушений був звернутись до суду за захистом порушених прав та інтересів.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.02.2014 року у справі №761/3968/13-ц задоволені в повному обсязі позовні вмоги ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №063-2008-917 від 26.03.2008 року в загальному розмірі 335 280, 93 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.05.2011 року складає 2 675 038, 90 гривень, судовий збір 1700, 00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120, 00 грн., а всього 2 676 858, 90 грн.

На виконання зазначеного рішення, судом видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 вказаної вище суми боргу.

Вказаний виконавчий лист неодноразово направлявся на виконання до відділу державної виконавчої служби.

Станом на день подачі позовної заяви виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 було втрачено під час пересилки Солом`янським РВ ДВС у м. Києві ЦМУЮ (м. Київ).

Оскільки, вищевказане рішення суду не виконано, та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, позивач просить стягнути з відповідач на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість у вигляді 3% річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань за рішенням від 13.02.2014 року, яким визначено розмір заборгованості ОСОБА_1 за період з 10.07.2020 року по 23.02.2022 року становить 16 341, 50 дол. США та понесені судові витрати.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2023 року матеріали справи передані на розгляд судді Мальцеву Д.О.

24.08.2023 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку з повідомленням сторін.

Від відповідача відзив не надходив.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату місце та час судового розгляду був повідомлений належним чином, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату місце та час судового розгляду була повідомлена належним чином.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_1 в березні 2008 року було укладено Кредитний договір №063-2008-917. Відповідно до умов Кредитного договору , ОСОБА_1 отримала у Банку кредит в сумі 315 000, 00 дол. США, строком до 10.03.2038 року зі сплатою 11, 95% річних за користування кредитом. Цільове призначення кредиту - на придбання майна, а саме: трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувались, тому Банк змушений був звернутись до суду за захистом порушених прав та інтересів.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.02.2014 року у справі №761/3968/13-ц задоволені в повному обсязі позовні вмоги ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №063-2008-917 від 26.03.2008 року в загальному розмірі 335 280, 93 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.05.2011 року складає 2 675 038, 90 гривень, судовий збір 1700, 00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120, 00 грн., а всього 2 676 858, 90 грн.

19.06.2014 року на виконання зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист.

26.08.2015 р. головним державним виконавцем, ОСОБА_2 , відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

24.03.2017 року старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Пацуріною Оксаною Василівною, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Як зазначає позивач, оскільки, рішення суду є обов`язковим, зокрема, й для відповівдача, та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникли право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стиягнення трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до розрахунку від 10.07.2023 року 3% річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань за рішенням від 13.12.2014 року, яким визначено розмір заборгованості ОСОБА_1 за період з 10.07.2020 року по 23.02.2022 становить 16 341,50 дол. США.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

В ході розгляду справи було встановлено, що заочним рішенням суду від 13.02.2014 року у справі №761/3968/13-ц задоволені в повному обсязі позовні вмоги ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №063-2008-917 від 26.03.2008 року в загальному розмірі 335 280, 93 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.05.2011 року складає 2 675 038, 90 гривень, судовий збір 1700, 00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120, 00 грн., а всього 2 676 858, 90 грн.

Доказів обізнаності відповідача про ухвалене судом заочне рішення про стягнення коштів та умисне його невиконання, - матеріали справи не містять.

19.06.2014 року на виконання зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист.

26.08.2015 р. головним державним виконавцем, ОСОБА_2 , відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

24.03.2017 року старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Пацуріною Оксаною Василівною, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, постанови про повернення виконавчого документу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» не вказує на невиконання боржником свої зобов`язань, а є лише процесуальним документом прийнятим у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження» з якого вбачається, що у боржника відсутнє майно на яке може бути звернено стягнення, а відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Крім того, позивачем не було доведено достатніми та належними доказами наявність протиправного та умисного невиконання (неналежного виконання) судового рішення, за яким на користь позивача були стягнуті кошти, а тому пред`явлені позовні вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за наведених в позові підстав, на думку суду, не ґрунтуються на вимогах закону.

Суд зазначає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду.

Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи стороною позивача не доведено достатніми доказами факт протиправного невиконання (неналежного виконання), фактично ухилення відповідача від виконання зобов`язань, в т.ч. не належного виконання рішення суду, та не повернення коштів після його ухвалення без поважних причин, а тому достатніх підстав для стягнення із відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд не вбачає, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Слід відмовити у стягненні судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 83, 141, 258, 263, 265, 268, 354-356 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у вигляді 3% річних.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя