ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3716/23 Справа № 215/4852/21 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №215/4852/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2022 року, ухваленого у складі судді Демиденко Ю.Ю., повний текст рішення складено 12 грудня 2022 року -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.03.2021 близько 08.30 год., знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , де вона проживає, вона була вкушена собакою, внаслідок чого отримала тілесні ушкодження у вигляді укушеної рани середньої третини правого передпліччя, середнього ступеня тяжкості, категорія «Д». Внаслідок отриманого тілесного ушкодження, позивач в період часу з 15.03.2021 по 15.04.2021 проходила лікування у лікаря травматолога КДЦ КНП «КМЛ №7».

За результатами перевірки, проведеної Відділенням поліції №5 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, було встановлено, що собака, яка вкусила позивача належить відповідачу ОСОБА_2 , яка цю собаку тримала без прив`язі на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_2 , територія якого не була ізольованою та добре огородженою, внаслідок чого собака отримала змогу вийти за його територію на прилеглий до вказаного домоволодіння АДРЕСА_1 вкусила позивача.

Постановою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.07.2021 відповідача ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП, а саме у неналежному утриманні належної їй собаки, внаслідок чого було травмовано позивача.

Внаслідок отриманого тілесного ушкодження позивач ОСОБА_1 зазнала моральної шкоди, яка полягає в тому, що в момент нападу собаки позивач зазнала сильного фізичного болю та психологічний шок від відчуття страху за своє здоров`я та життя, яке відчуває до теперішнього часу, адже собака, яка її вкусила, продовжує утримуватись без прив`язі на подвір`ї відповідача. В подальшому позивач зазнала не менш болісні відчуття від медичних маніпуляцій під час отримання лікування тілесного ушкодження, будучи на протязі місяця змушеною відвідувати лікарську установу, що в свою чергу змінило звичайний для неї уклад життя та викликало необхідність докладання додаткових моральних зусиль за для подолання негативних наслідків, викликаних цими обставинами.

Завдану моральну шкоду, за тривалістю та глибиною страждань, позивач оцінює в 55000 грн., суму якої просить стягнути з відповідача на свої користь.

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2022 р. позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 55000 грн. моральної шкоди, 4500 грн. витрат на правничу допомогу, а всього 59500 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 908.00 грн. судового збору

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, у якій просила рішення суду скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування зазначила, що відповідач не була безпосереднім свідком подій, що стались 15.03.2021 року за участю позивача, а про те, що позивача вкусила саме належна відповідачу собака, їй стало відомо виключно зі слів позивача під час того як остання викликала наряд поліції. Крім того, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №487043 від 06.04.2021 року та рапорту працівника поліції, доданого до цього протоколу слідує, що обставини укусу собаки встановлені фактично зі слів позивача та її дочки, рідної для неї людини. Враховуючи характер отриманої позивачем травми та не тривалий період реабілітації, необхідний для одужання, а також відсутність значних матеріальних втрат на лікування, вимога позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 55000 грн. є очевидно завищеною, належним чином не мотивованою. Дані обставини були зазначені у відзиві на позовну заяву, однак суд першої інстанції не надав йому належної оцінки. Собака має міжнародний родовід, записана в Міжнародну Єдину Племінну книгу України, регулярно приймає участь у всеукраїнських та міжнародних виставках собак, не агресивна, добре навчена. Рапорт працівників поліції містить опис подій «…матір заявниці вкусила собака, породи нібито «ротвейлер»…» тобто навіть позивач прямо не вказала, яка саме собака її вкусила. Враховуючи, що добросусідські відносини у позивача та відповідача не склалися, позивач використала цю ситуацію на свою користь, звинувативши відповідача у недбалому утриманні собаки з метою отримання неправомірної вигоди у вигляді відшкодування моральної шкоди.

У довідці, яка була надана КП «КМКЛ №8» КМР, зазначено, що ушкодження нанесено у ділянку «…середньої третини правого передпліччя…» та від госпіталізації пацієнтка відмовилась. За довідкою, яка була надана КНП «КМЛ №7» КМР зазначено, що перша допомога надана КП «КМКЛ №8» КМР, подальше лікування у травматолога КНП «КМЛ №7» КМР опису подальшого лікування, призначених процедур або медичних маніпуляцій довідка не містить, отже посилання на позивача на «… не менш болісні відчуття від медичних маніпуляцій під час отримання лікування тілесного ушкодження, будучи на протязі місяця змушеною відвідувати лікарську установу, що в свою чергу змінило звичайний для неї уклад життя та викликало необхідність докладання додаткових моральних зусиль за для подолання негативних наслідків, викликаних цими обставинами…» не відповідає дійсності, є маніпулятивним, використане тільки для того, щоб ввести суд в оману щодо отриманих моральних страждань. За характером нанесеної рани та місцем розташування можна зробити висновок, що вказана собака, яка відноситься до бійцівських порід, не атакувала позивача, а саме захищалася. Суд за клопотанням сторони або за своєю власною ініціативою повинен був викликати у судове засідання відповідача для заслухання версії подій іншої сторони, так як ці покази мають значення по справі. Також суд першої інстанції не дослідив характеризуючи матеріали відносно відповідача, за якими вона є матір`ю одиначкою трьох неповнолітніх дітей, 2006, 2011, 2019 років народження, має посвідчення, яке надається батькам багатодітних сімей, прийняв рішення про стягнення моральної шкоди у такому розмірі, що ставить багатодітну родину у край тяжке становище

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просила рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення. В обґрунтування зазначила, що внаслідок бездіяльності та недбалості власниці собаки вона отримала тілесні ушкодження, проходила лікування у травматолога. Відповідач жодного разу не поцікавилась її станом, не проявила співчуття та не попросила вибачення, не запропонувала ніякої допомоги. З моменту нападу позивач перебуває у пригніченому стані, відчуває моральні, душевні, фізичні страждання, адже травма змінила її звичне життя, вона досі відчуває фізичний біль при навантаженні на праву руку, перебуває у страху за своє життя та життя родини. Вважає розмір шкоди обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам розумності та справедливості. Відповідач жодного разу не була присутня на судових засіданнях, хоча була повідомлена належним чином, та її представник надав заяву про розгляд справи без участі.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна у позову у даній справі складає 55000 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є власником собаки породи «Піт-бультер`єр американський» по кличці J-Lion Heart Halk, голубою з білою мастю (а.с.7).

Згідно відповіді на адвокатський запит №1166 від 16.04.2021 року, 15.03.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до травмпункту КП «Криворізька міська клінічна лікарня №8», зазначивши, що того ж дня була вкушена собакою. Діагноз: укушена рана середньої третини правого передпліччя, середнього ступеня тяжкості, категорія «Д». Надано медичну допомогу - проведено ПХО рани, накладено шви, асептична пов`язка.

Згідно відповіді на адвокатський запит №1516 від 22.04.2021 року, 15.03.2021 року позивач ОСОБА_1 продовжила лікування у лікаря-травматолога КДЦ КНП «Криворізька міська лікарня №7»КМП з 15.03.2021 року по 15.04.2021 року з діагнозом вкушена рана середньої треті правого передпліччя 6Х7 см.

06.04.2021 року відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначено, що вона, будучи власником собаки породи «Американський підбультер`єр» по кличці «J-Lion Heard Halk» масті голубий з білим, не контролювала місце знаходження собаки, чим остання завдала тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_1 , а саме: вкушена рвана рана правого передпліччя.

Відповідно до пояснень ОСОБА_2 від 15.03.2021 року вона є власницею двох собак - ротвейлера та американського пітбультер?єра. Собаки вийшли з подвір`я через дірку у заборі, яка утворилась сьогодні. Пізніше вона почула, що пітбультер?єр вкусив її сусідку.

Постановою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.07.2021 відповідача ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП, а саме у неналежному утриманні належної їй собаки, внаслідок чого було травмовано позивача ОСОБА_1 , постанова набрала законної сили 20.07.2021 року та не була оскаржена.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_4 пояснив, що він проживає в будинку АДРЕСА_3 . 15.03.2021 приблизно о 08.45 год. він знаходився в своєму автомобілі біля магазину «Ласощі» в Тернівському районі м.Кривого Рогу. До нього підійшла сусідка ОСОБА_5 , яка проживає в АДРЕСА_1 та попросила відвести її матір ОСОБА_1 в лікарню, оскільки її покусала сусідська собака. Під`їхавши до будинку ОСОБА_1 , він побачив собаку біло-сірого кольору породи піт-бультер`єр, у якої морда була в крові та яка стрибала на хвіртку до будинку ОСОБА_1 , біля якого стояла поліцейська машина. ОСОБА_5 зайшла до будинку після того як собака відійшла.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_6 пояснив, що він проживає в будинку АДРЕСА_3 . 15.03.2021 приблизно о 09.20 год. він разом з сином ішов додому. Біля сусідського будинку АДРЕСА_1 стояла поліцейська машина біля якої стояв поліцейський, на якого кидалися дві собаки бійцівської породи, одна з них сіро-білого кольору, поліцейський відмахувався від них дубинкою. Потім собаки відбігли до сусідського подвір`я ОСОБА_2 та після того, як він зателефонував останній, вона загнала собак у двір.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що є підтвердженим факт спричинення незаконними діями відповідача ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню відповідачем. При встановленні розміру моральної шкоди, суд враховував характер отриманих позивачем ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, фізичних і моральних страждань, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках. Позивач перебувала на лікарняному по 15.04.2021р. протягом місяця проводила лікування у лікаря травматолога, отримала значну психологічну травму від агресивних, некерованих дій тварини.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками та зазначає наступне.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень статей 11, 1166, 1167 ЦК України дає підстави вважати, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за умов наявності шкоди, протиправної поведінки особи, яка завдала шкоду, наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду та завданою шкодою, вина особи, яка завдала шкоду.

Частиною другою статті 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від відповідальності, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.1, 2 ст.180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Правила поводження з тваринами встановлюються законом.

Частиною 2 та 8 статті 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» встановлено, що правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування.

Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

Шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Частиною четвертою статті 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» встановлено, що шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Тобто, саме на особу, яка утримує домашніх тварин, покладено обов`язок не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, відповідно до наведеної правової норми, джерелом підвищеної небезпеки, зокрема, є діяльність, пов`язана з утриманням службових собак та собак бійцівських порід.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №944 від 09.07.2002 «Про затвердження Порядку і правил проведення обов`язкового страхування відповідальності власників собак за шкоду, яка може бути заподіяна третім особам» та постанови Кабінету Міністрів України №1164 від 10.11.2021 «Про деякі питання щодо небезпечних порід собак», собака породи «Піт-бультер`єр американський», віднесена до переліку небезпечних порід собак.

Матеріалами справи, зокрема постановою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2021 року встановлено, що 15.03.2021 приблизно о 08.30 год. ОСОБА_2 , будучи власником собаки породи «Американський підбультер`єр» по кличці «J-Lion Heard Halk» масті голубий з білим, не контролювала місце знаходження собаки, чим остання завдала тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_1 , а саме: вкушена рвана рана правого передпліччя. Відповідачку визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КпАП України. Зазначена постанова не була оскаржена та є чинною.

Отже, зазначені обставини в силу ст.92 ЦПК України є такими, що не підлягають доказуванню, та за таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач на підставі ст.1187 ЦК України, повинен відшкодувати шкоду, завдану внаслідок нападу собаки бійцівської породи.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31 березня 1995р., №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного страждання. Діюче законодавство не містить визначення способів обчислення її розміру. Зважаючи на це будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З рішення суду вбачається, що судом першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно досліджені всі обставини по справі у тому числі: те, що позивач дійсно зазнала моральних страждань у зв`язку з тимчасовим розладом здоров`я, яке підтверджується лікарняними довідками. З огляду на характер спричинення тілесних ушкоджень позивачу необхідно докладати значних моральних та матеріальних зусиль для відновлення здоров`я. Судом також враховано, що позивач тривалий час була позбавлена можливості вести звичний спосіб життя, відчувала та відчуває сильний фізичний біль та страждання, а тому суд, виходячи з вимог розумності і справедливості вважав, що з урахуванням характеру та обсягу страждань, моральна шкода повинна бути відшкодована відповідачем у сумі 55000 грн., та з такою оцінкою погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2022 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: