ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/454/23 Справа № 214/3048/20 Суддя у 1-й інстанції - Чернова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/3048/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Тимофєєва В.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кривенко Ірина Михайлівна, на заочне рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року, яке ухвалено суддею Черновою Н.В.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 15 вересня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням злочину.

Позовна заява мотивована тим, що в провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувало кримінальне провадження №0002911 від 17.07.2011 року за обвинуваченням ОСОБА_2 за ст. 291 КК України, в межах якого позивач ОСОБА_1 визнаний потерпілим.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2021 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.291 КК України, закрито на підставі ст.49 КК України та ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності.

При цьому, у результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 25 листопада 2009 року, ОСОБА_1 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому середньої третини правої гомілки зі зміщенням уламків, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин голови, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. З 25.11.2009 року по 10.12.2009 року та з 18.01.2010 року по 30.01.2010 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному закладі «Міська лікарня №5» м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. На придбання ліків та медичних препаратів, призначених лікарями, витрачено 5307 грн. 99 коп., що підтверджується фіскальними чеками.

Крім того, під час ДТП було завдано шкоди майну позивача, а саме пошкоджено автомобіль «Шкода-Октавіа А5 2,0 Тді», 2006 р.в., реєстраційний знак НОМЕР_1 . Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №Д7/04/20 від 09.04.2020 року, розмір майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу «Шкода-Октавіа А5 2,0 Тді», 2006 р.в., реєстраційний знак НОМЕР_1 , становить 195 852,78 грн.

За проведення експертного автоварознавчого дослідження позивачем сплачено 2800,00 грн.

Також йому спричинено моральні страждання, що виразилися у сильному болі, сильних душевних переживаннях за своє здоров`я, знищення його майна. В результаті чого останній вимушений був змінити свій звичайний спосіб життя, довгий час лікуватися, переніс декілька операцій, йому встановлено інвалідність 3 групи, він не міг самостійно забезпечувати свої потреби, став нервовим, наслідки травм отриманих внаслідок ДТП дошкуляють позивачу до цього часу.

Крім того, для захисту свої прав позивач змушений був звернутися за юридичною допомогою до адвоката, вартість послуг якого склала 25 000,00 грн.

Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просив суд: стягнути з ОСОБА_2 210 160,77 грн. матеріальної шкоди; 250 000, 00 грн. моральної шкоди; 25 000 грн. витрат на правову допомогу; 2800,00 грн. витрат на проведення автотоварознавчого дослідження.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 201 160 грн. 77 коп. матеріальної шкоди; 30 000,00 грн. моральної шкоди; 2800,00 грн. витрат на проведення оцінки пошкодженого автомобіля та 25 000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 гривень 80 копійок судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2022 року заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кривенко І.М., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не повідомив відповідача ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи, чим позбавив його доступу до правосуддя та можливості захистити свої права та законні інтереси.

Судом не було враховано ту обставину, що відповідач ОСОБА_2 не визнав своєї вини і належних доказів того, що саме внаслідок його дій ОСОБА_1 було завдано матеріальну та моральну шкоду матеріали кримінального провадження не містять, що підтверджується постановою слідчого СВ Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження від 07.03.2014 року.

При цьому, відповідач вважає, що закриття провадження у справі на підставі ст. 49 КК України не є реабілітуючою обставиною, однак, в такому разі наявність його вини позивач має довести в порядку цивільного процесуального судочинства, що в даному випадку не виконано.

Вважає, що відповідач ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у справі, оскільки цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Тойота Корола», під керуванням водія ОСОБА_3 , була застрахована ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО», а тому шкода підлягає відшкодуванню у порядку, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зазначає, що розмір витрат, понесених на лікування, є необгрунтованим, оскільки суду надано докази призначення ОСОБА_1 наступних медичних препаратів: кальція Д-з нікомед, Форкал плюс, Диперидамол, і доказів призначення інших ліків суду не надано, отже, відсутні підстави вважати, що ці витрати понесено саме у зв`язку з травмуванням внаслідок ДТП.

Матеріальна шкода, завдана внаслідок пошкодження автомобіля «Шкода-Октавіа А5 2,0 Тді», 2006 р.в., реєстраційний знак НОМЕР_1 , на переконання відповідача, теж є необгрунтованою та не підтверджена належними доказами, а, згідно з Висновком експерта №Д20/03/10 від 11.03.2010 року, розмір матеріальної шкоди складав 60 020,09 грн.

Відповідач вважає, що судом не встановлено обставин, які свідчать про завдання ним позивачу моральної шкоди, у зв`язку з чим ці позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає фактично виконаній роботі адвокатом Вако М.Ю., є неспівмірними зі складністю справи та не відповідають критеріям реальності таких витрат.

Відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кривенко І.М., просить суд апеляційної інстанції стягнути з позивача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 500,00 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Вако М.Ю., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З урахуванням положень ст.ст.1166, 1167, 1177 ЦК України, суд першої інстанції зробив висновок про наявність підстав для покладення на відповідача ОСОБА_2 обов`язку з відшкодування позивачеві ОСОБА_1 матеріальної і моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кривенко І.М., обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за його відсутності, без належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2020 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином, та призначено судове засідання у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін (т.1 а.с. 68).

Згідно ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка не є обов`язковою.

Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно ж ч. 8 цієї статті днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Колегією суддів встановлено, що відомостей щодо повідомлення відповідача ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи, зокрема, про призначення судового засідання на 14 вересня 2021 року, матеріали справи не містять.

За таких обставин відповідач ОСОБА_2 не був присутнім в судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції та не був належним чином, у встановленому законом порядку, повідомленим про розгляд справи судом.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 30 травня

2018 року у справі № 2-4570/07 (провадження № 61-6639св18) та від 19 червня 2019 року у справі № 640/10753/15-ц (провадження № 61-6639св18).

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Право відповідача ОСОБА_2 знати про час і місце судового засідання, що є складовою права на доступ до правосуддя, передбачене статтею 6 Конвенції, в даному випадку було дотримано не у повній мірі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідача ОСОБА_2 , без обов`язкового належного повідомлення його про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим скасовує рішення суду на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно із статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною другою статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З урахуванням обставин справи суд, за вибором потерпілого, може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому, позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Судом встановлено, що ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2020 року задоволено клопотання прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області Бондара В.Ю. про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності.

Звільнено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002911 від 17.07.2013 року за ст. 291 КК України, розпочате відносно ОСОБА_2 - закрито.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріального збитку в розмірі 6671 гривень 40 коп. та моральної шкоди в розмірі 25 000 гривень - залишено без розгляду.

Цивільні позови прокурора Саксаганського району м. Кривого Рогу, в інтересах держави, в особі Криворізької міської лікарні №5 МОЗ України, до ОСОБА_2 про стягнення витрат на лікування в сумі 4604 гривні 67 коп. та 1169 гривень 44 коп. - залишено без розгляду.

Цивільний позов прокурора, в інтересах держави в особі Криворізької міської лікарні №2 МОЗ України, до ОСОБА_2 про стягнення витрат на лікування в сумі 1715 гривень 40 коп. - залишено без розгляду.

Речові докази: автомобіль «Тойота Королла» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який передано законному володільцю ОСОБА_5 - повернуто власнику, дозволивши розпоряджатись ним на власний розсуд (т.1 а.с. 57-58); автомобіль «Шкода Октавія А5» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано законному володільцю ОСОБА_1 , повернуто власнику, дозволивши розпоряджатись ним на власний розсуд (т.1 а.с. 60-61).

Згідно вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2020 року про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, тобто, з нереабілітуючих підстав (т. 1 а.с. 56-57) встановлено, що кримінальне правопорушення було вчинено за наступних обставин.

25 листопада 2009 року, приблизно о 17 годині 10 хвилин, в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, по проїзній частині дороги, котра прямує через мкрн. Ювілейний, з боку КЗШ №74 в напрямку регульованого автоматичним світлофором перехрестя проспекту 200 річчя Кривого Рогу та вулиці Спаська, рухався автомобіль «ТОЙОТА КОРОЛА», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В салоні даного автомобіля на передньому правому пасажирському сидінні, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а на задньому пасажирському сидінні знаходилась ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Під час наближення до вказаного вище регульованого автоматичним світлофором перехрестя на його табло горів зелений сигнал, у зв`язку із чим автомобіль «ТОЙОТА КОРОЛА» продовжував свій рух та виїхавши на проїзну частину дороги проспекту 200 річчя Кривого Рогу водій ОСОБА_3 здійснила маневр лівого повороту та скерувала автомобіль у бік площі 30 річчя Перемоги, рухаючись при цьому у крайній лівій смузі для руху проїзної частини дороги проспекту 200 річчя Кривого Рогу.

У вказаний момент, попереду, по ходу руху автомобіля «ТОЙОТА КОРОЛА», на проїзну частину дороги проспекту 200 річчя Кривого Рогу, з права наліво, по ходу руху вказаного автомобіля, по пішохідному переходу, який позначений лінією дорожньої розмітки 1.14.3 ПДР України, на зелений сигнал світлофору вийшов пішохід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Окрім цього, у вказаний момент, автомобіль «ШКОДА ОКТАВІА А5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керування водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який рухався у крайній лівій смузі проїзної частини дороги проспекту 200 річчя Кривого Рогу, з боку площі 30 річчя Перемоги в напрямку вулиці Миколи Світальського, зупинився поблизу лінії дорожньої розмітки 1.12 ПДР України, котра розташована попереду від зазначеного пішохідного переходу, по ходу руху автомобіля «ШКОДА ОКТАВІА А5», на червоний сигнал світлофору, з метою виконання у подальшому, маневру лівого повороту, у бік вулиці Спаська.

Далі, під час руху пішохода ОСОБА_4 через проїзну частину дороги проспекту 200 річчя Кривого Рогу, в межах лінії дорожньої розмітки 1.14.3 ПДР України, останній, через зміну сигналу світлофору, з зеленого на червоний сигнал, зупинився на її середині.

Під час подальшого руху автомобіля «ТОЙОТА КОРОЛА», пасажир ОСОБА_2 , в порушення вимог п.п.1.5 та 5.3 а) Правил дорожнього руху України, згідно яких: «1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.»; «5.3. а) пасажирам забороняється: під час руху відвертати увагу водія від керування транспортним засобом та заважати йому в цьому», втрутився в процес керуванням водієм ОСОБА_3 . А саме, ОСОБА_2 корпусом свого тіла прижав водія ОСОБА_3 та своєю лівою рукою уперся в праву руку водія, котрою остання тримала кермо автомобіля «ТОЙОТА КОРОЛА», внаслідок чого ОСОБА_3 скерувала автомобіль ліворуч.

Внаслідок порушення пасажиром ОСОБА_2 зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною та достатньою умовою для запобігання події, водій ОСОБА_3 опинилась в аварійній ситуації, внаслідок якої остання була позбавлена можливості впливати на керування транспортним засобом.

Під час подальшого руху, автомобіль «ТОЙОТА КОРОЛА» виїхав на середину проїзної частини дороги проспекту 200 річчя Кривого Рогу де допустив наїзд на стоячого пішохода ОСОБА_7 , після чого автомобіль «ТОЙОТА КОРОЛА», не зупиняючись, виїхав у смугу зустрічного для себе руху де контактував зі стоячим автомобілем «ШКОДА ОКТАВІА А5».

В результаті дорожньо-транспортної пригоди були травмовані водії ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , пішохід ОСОБА_4 та пасажир автомобіля «ТОЙОТА КОРОЛА» ОСОБА_6 .

Згідно висновку експерта №355 від 02.03.2010 року, ОСОБА_1 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому середньої третини правої гомілки зі зміщенням уламків; закритої черепно - мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин голови, які за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Між порушенням пасажиром ОСОБА_2 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п.п. 1.5 та 5.3 а) Правил дорожнього руху України, та настанням тяжких наслідків - спричинення потерпілому ОСОБА_1 тяжких тілесних ушкоджень, є прямий причинний зв`язок.

Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ст.291 КК України, за ознаками: порушення чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, що спричинило тяжкі наслідки.

ОСОБА_2 подано клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження відносно нього.

Отже, судом у вказаній ухвалі встановлено факт вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, яке потягло за собою травмування позивача ОСОБА_1 та пошкодження належного йому майна.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції встановив вину ОСОБА_8 на підставі неналежних доказів, то такі суд відхиляє, оскільки вищевказаною ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2020 року ОСОБА_9 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, тобто з нереабілітуючих підстав, та встановлено факт та обставини вчинення кримінального правопорушення, а, відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вказана ухвала є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої вона ухвалена, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як зазначено в правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 17.02.2022 року у справі №752/23954/18, норма ст. 49 КК України у своєму змісті закріплює те, що від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності особа може бути звільнена, якщо саме з дня вчинення нею кримінального правопорушення минули певні строки.

Тобто, обов`язковою умовою звільнення особи саме від кримінальної відповідальності, а не від покарання, на підставі ст. 49 КК України, є визнання факту, що така особа вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим колегією суддів не приймаютьсся доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_2 не визнає своєї вини у заподіянні шкоди позивачу ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали кримінального провадження не містять належних доказів того, що саме внаслідок дій ОСОБА_2 було завдано матеріальну та моральну шкоду позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується постановою слідчого СВ Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження від 07.03.2014 року, колегія суддів взагалі вважає неприйнятними, адже, вказана постанова скасована постановою Старшого прокурора прокуратури Саксаганського району м.Кривого Рогу від 18 березня 2014 року (матеріали кримінального провадження №0002911, т. 4 а.с. 232).

Отже, ОСОБА_1 має право на відшкодування шкоди, завданої пошкодженням належного йому майна, за рахунок винної особи - ОСОБА_2 .

Статтею 1192 ЦК України визначено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, відповідно до частини першої якої, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з Висновком експерта №Д20/03/10 від 11.03.2010 року, розмір матеріальної шкоди, завданої з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля Skoda Octavia A5 2.0 TDi, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , після ДТП, яке сталося 25 листопада 2009 року, складав 60 020,09 грн.

Згідно Висновку експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, що був складений 09 квітня 2020 року судовим експертом Чивчишем О.П., на замовлення ОСОБА_1 , сума матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля Skoda Octavia A5 2.0 TDi, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , після ДТП, яке сталося 25 листопада 2009 року, з актуалізацією вартості відновлювального ремонту, в цінах станом на 31 березня 2020 року, складає: 195 852,78 грн., послуги експерта - 2800 гривень (копія висновку та акту виконаних робіт - а.с. 17-50).

Разом з тим, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, експерт ОСОБА_10 пояснив, що, при складанні Висновку експертного дослідження від 09 квітня 2020 року, автомобіль Skoda Octavia A5 2.0 TDi, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не оглядався, аскільки проводилася актуалізація вартості відновлювального ремонту, в цінах станом на 31 березня 2020 року.

При цьому, судом з`ясовано, що автомобіль Skoda Octavia A5 2.0 TDi, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 29 жовтня 2014 року був перереєстрований на громадянина ОСОБА_11 , тобто, станом на час складення Висновку експертного дослідження від 09 квітня 2020 року взагалі вибув із власності позивача ОСОБА_1 .

Оскільки, зазначений звіт складено без огляду автомобіля Skoda Octavia A5 2.0 TDi, реєстраційний номер НОМЕР_1 , він не може бути покладений в основу визначення розміру збитку, завданого позивачу.

За таких обставин, колегією суддів приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що матеріальна шкода, завдана внаслідок пошкодження автомобіля «Шкода-Октавіа А5 2,0 Тді», 2006 р.в., реєстраційний знак НОМЕР_1 , є необгрунтованою та не підтверджена належними доказами, а, згідно з Висновком експерта №Д20/03/10 від 11.03.2010 року, розмір матеріальної шкоди складав 60 020,09 грн.

Доказів на спростування Висновку експерта №Д20/03/10 від 11.03.2010 року суду не надано, як і не заявлено клопотання щодо проведення повторної авто-товарознавчої експертизи.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у справі, оскільки цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Тойота Корола», під керуванням водія ОСОБА_3 , була застрахована ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО», а тому шкода підлягає відшкодуванню у порядку, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є безпідставними, оскільки, згідно статті 6 цього Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого, тоді як у даному випадку, не виникла цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу «Тойота Корола», адже шкоду завдано, внаслідок винних дій пасажира автомобіля «ТОЙОТА КОРОЛА» ОСОБА_2 , який втрутився у процес керування автомобіля.

Отже, матеріалами справи підтверджено та відповідачем не спростовано, що протиправними діями ОСОБА_2 автомобілю марки «Шкода-Октавіа А5 2,0 Тді», 2006 р.в., реєстраційний знак НОМЕР_1 , було завдано механічні пошкодження, вартість відновлення якого становить 60 020,09 грн. і ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Відповідно до положень частини 1 статті 1195 ЦК України фізична особа, яка завдала шкоди ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати додаткові витрати, викликані придбанням ліків, протезуванням тощо.

ОСОБА_2 , як особа, яка завдала шкоди ушкодженням здоров`я, зобов`язаний відшкодувати ОСОБА_1 обумовлені ушкодженням здоров`я та понесені ним витрати.

Відповідно до висновку експерта № 355 від 02.03.2010 року ОСОБА_1 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому середньої третини правої гомілкової зі зміщенням уламків, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин голови, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Згідно наданих позивачем копій фіскальних чеків вартість лікування ОСОБА_1 склала 5307, 99 грн. (а.с. 9-15), та необхідність придбання відповідних ліків підтверджується копіями виписних епікрізів (а.с. 7-8).

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір витрат, понесених на лікування, є необгрунтованим, оскільки суду надано докази призначення ОСОБА_1 наступних медичних препаратів: кальція Д-з нікомед, Форкал плюс, Диперидамол, і доказів призначення інших ліків суду не надано, отже відсутні підстави вважати, що ці витрати понесено саме у зв`язку з травмуванням внаслідок ДТП, колегією суддів не приймаються, як безпідставні та такі, що спростовуються матеріалами справи, зокрема, виписними епікрізами.

Отже, понесені позивачем витрати на лікування у розмірі 5307, 99 грн. підлягають відшкодуванню винною особою, тобто відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно із вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

Колегією суддів з`ясовано, що під час розгляду кримінального провадження №0002911, потерпілому ОСОБА_1 надавав професійну правничу допомогу адвокат Вако М.Ю., за послуги якого позивачем сплачено 10 000,00 грн., відповідно до Акту виконаних робіт від 21.02.2020 року та квитанції №694427 від 21 лютого 2020 року (а.с. 58-59), й ці кошти підлягають відшкодуванню за рахунок винної особи, тобто відповідача ОСОБА_2 .

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Судом встановлено, що позивач зазнав душевних страждань та інших негативних явищ, внаслідок ушкодження здоров`я, у зв`язку із вчиненям відповідачем протиправних дій, що потягло за собою тривале лікування та погіршення стану здоров`я, зокрема, визнання людиною з інвалідністю другої групи.

У відповідності до ч. 3 ільний кодекс України; нормативно-правовий акт № 435-IV від 16.01.2003">ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Верховний суд України в п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Колегія суддів, враховуючи характер вчиненого відповідачем правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, взявши до уваги те, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз та виходячи з міркувань розумності та справедливості, приходить до висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування позивачу завданої моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів частково задовольняє позовні вимоги та стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 60 020,09 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, 5 307,99 грн. у рахунок відшкодування витрат на лікування та 10 000,00 грн. у рахунок відшкодування витрат, на професійну правничу допомогу у кримінальному провадженні, а всього 75 328,08 грн., та 100 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частин 1, 2 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України і у разі часткового задоволення позову судові витрати щодо сплати правничої допомоги покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, у суді першої інстанції професійну правничу допомогу позивачу ОСОБА_1 надавав адвокат Вако М.Ю. на підставі Договору про надання правничої допомоги №27 від 04.05.2020 року (т. 1 а.с. 67), та за надані послуги позивачем сплачено 15 000,00 грн. (т. 1а.с. 62,63).

Врахувавши вищевикладене, колегія суддів, з огляду на складність справи та виконаних адвокатом робіт, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для позивача, дійшла вірного висновку про наявність правових підстав для відшкодування витрат позивача, понесених ним на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Витрати, понесені позивачем ОСОБА_1 на оплату послуг експерта у розмірі 2800,00 гривень, що підтверджено квитанцією №001638 від 31.03.2020 року (т. 1 а.с. 16), компенсації не підлягають, оскільки колегією суддів було відхилено цей доказ, як неналежний.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судових витрат та судовий збір, який підлягав сплаті за подання позову, має бути стягнутий на користь держави з відповідача ОСОБА_2 у розмірі 1 753,28 грн., а витрати відповідача ОСОБА_2 , понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 753,28 грн., тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги, підлягають компенсації за рахунок держави.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, колегія суддів стягує з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 1 000,00 грн. (1 753,28 грн. - 753,28 грн.).

Крім того, відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кривенко І.М., просить суд апеляційної інстанції стягнути з позивача ОСОБА_1 на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 500,00 грн., які підтверджено належними та допустимими доказами.

Однак, як уже зазначалося вище, позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судових витрат, у зв`язку з чим колегія суддів компенсує відповідачу ОСОБА_2 судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, у розмірі 8 500,00 грн., за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Кривенко Ірина Михайлівна, - задовольнити частково.

Заочне рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням злочину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу - 60 020 гривень 09 копійок, у рахунок відшкодування витрат на лікування - 5 307 гривень 99 копійок, у рахунок відшкодування витрат, на професійну правничу допомогу у кримінальному провадженні - 10 000 гривень 00 копійок, а всього 75 328 (сімдесят п`ять тисяч триста двадцять вісім) гривень 08 (вісім) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на професійну правничу допомогу, у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Компенсувати відповідачу ОСОБА_2 судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, у розмірі 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 (нуль) копійок, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 червня 2023 року.

Головуючий:

Судді: