Справа №601/1163/23
Провадження № 2-о/601/45/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2023 року

Кременецький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді: Шульгач Н.М.

за участю секретаря судового засідання: Бонюкевич І.В.

представника заявника адвоката Сідорової І.А.

заявника ОСОБА_1 ,

представника Кременецької міської ради Наумовича В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременець цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: виконавчий комітет Кременецької міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що він самостійно виховує та утримує без участі матері - ОСОБА_2 сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви зазначає, що у період з 02 червня 2010 року по 17 листопада 2017 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 від данного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 . З часу розірвання шлюбу 17 листопада 2017 року по даний час він самостійно займається вихованням та утриманням сина ОСОБА_4 , який з ним проживає по АДРЕСА_1 . Встановлення факту самостійного виховання та утримання сина заявнику необхідно для перетину державного кордону України разом із сином в умовах воєнного стану, оскільки матір дитини на даний час знаходиться за кордоном.

Ухвалою судді від 17 травня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Сідорова І.А. в судовому засіданні заявленні вимоги підтримали та просять їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременецької міської ради Наумович В.В. в судовому засіданні не заперечив відносно задоволення заяви.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгояд справи у її відсутності, не заперечує проти задоволення вказаної заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи:

02 червня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, який 07 листопада 2017 року був розірваний, що підтверджується рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 07 листопада 2017 року.

У даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 20 січня 2011 року.

Як вбачається з довідки №12/08-33/2-1 від 27.03.2023 року, виданої виконкомом Кременецької міської ради Кременецького району Тернопільської області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 дійсно проживає за адресою АДРЕСА_1 з листопада 2017 року та разом із ним проживає малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого він самостійно виховує і який перебуває на його повному утриманні та вихованні.

Згідно акту депутатського обстеження на факт проживання від 22.03.2023 року за зверненням ОСОБА_1 проведено обстеження по факту проживання його сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . При обстеженні і опитуванні сусідів встановлено, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з листопада 2017 року проживає тільки з батьком, який самостійно його виховує, і перебуває на його повному утриманні.

Відповідно до довідки № 01-23/24 від 24.04.2023 року, виданої Волинським ліцеєм ім.Нестора Літописця Кременецької міської ради Тернопільської області ОСОБА_3 , 15.01.2011 року навчається у 6 класі, проживає разом із батьком ОСОБА_1 , який самотійно займається його вихованням, забезпечує належні умови для розвитку дитини, постійно цікавиться результатами навчальних досягнень, відвідує батьківські збори.

Відповідно до інформації, що міститься в акті обстеження умов проживання ОСОБА_1 складеного працівниками служби у справах дітей № 43/02-10 житло розміщене на 1-2 поверсі 2 поверхового будинку, складається з 6-ти кімнат, кухні, коридору, санвузла. Власником будинку є ОСОБА_5 - матір заявника. Умови проживання задовільні, гігієна підтримується, продукти харчування наявні. ОСОБА_3 має окрему кімнату з необхідними меблями та технікою, забезпечений сезонним одягом та взуттям. Стосунки традиції в сім`ї хороші, щирі, взаємні. ОСОБА_3 проживає з батьком з 2017 року, ОСОБА_1 , покладені на нього батьківські обв`язки виконує самостійно виховує та утримує сина.

31.03.2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, згідно якого визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_1 , за місцем його фактичного проживання по АДРЕСА_1 . Батько зобов`язується: піклуватися про здоров`я дитини, брати участь у вихованні, забезпечувати дитині достатній рівень освіти, не перешкоджати спілкуванню дитини з матір`ю ОСОБА_2 . Матір зобов`язується: брати участь у вихованні та духовному розвитку дитини, допомагати у забезпеченні дитині достатнього рівня освіти, приїжджати в місце проживання дитини, або інше, спеціально обумолене місце; забирати дитину для проведення спільного дозвілля та повернути її у визначений час у місце проживання, або інше, спеціально обумовлене місце; під час проводження вільного часу із дитиною забезпечувати комфортний та безпечний транспортний засіб для перевезення дитини на відпочинок та забезпечувати дитині комфортні умови проживання та відпочинку, а також заздалегідь попереджати про час повернення, із зазначенням дати приїзду, місця та часу прибуття повернути дитину в місце їх проживання в обумовлений з батьком час, якщо батько не зустрічатиме дитину безпосередньо в місці прибуття.

Згідно договору оренди від 04.11.2022 року вбачається, що ОСОБА_2 уклала із ОСОБА_6 договір оренди квартири, розташованої у АДРЕСА_2 (в)/3 35-323 на строк з 03.11.2022 року до 30.09.2023 року.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показала, що після розірвання шлюбу її сина ОСОБА_7 із ОСОБА_2 , її невістка зібрала речі та поїхала, а їхній син ОСОБА_4 залишився проживати разом із татом. Час від часу ОСОБА_2 зідзвонюється із дитиною та рідко приїжджає. ОСОБА_1 повністю займається вихованням та утриманням дитини.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показала, що є класним керівником ОСОБА_9 . Лише тато, ОСОБА_1 приходить на батьківські збори, цікавиться його успіхами в навчанні, привозить до школи. Мама дитини з нею не спілкується. Їй відомо, що вона живе у Польщі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показав, що він є сусідом ОСОБА_1 . Після розлучення дитина залишилась проживати з татом ОСОБА_7 . ОСОБА_11 після розлучення спочатку пішла жити до батька, а зараз, йому відомо, що вона проживає в Польщі. Він її не бачив три - п`ять років.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду показав, що є сусідом ОСОБА_1 . Арсен постійно проживає з батьком, вони завжди разом. ОСОБА_1 завозить хлопчика до школи, кличе дитину їсти чи уроки робити. Мама дитини закордоном.

З врахування встановлених обставин, суд вважає, що до правовідносин, які виникли між учасниками справи слід застосувати наступні норми матеріального права.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно до положень частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Пунктом 2 ч. 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути, зокрема, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Крім того, в силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи, в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) та припиняється у момент її смерті (ст. 25), а з підстав встановлених цим Кодексом виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання) котра може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст. 30) при цьому відповідно до ч. 2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання, підставою позбавлення батьківських прав у відповідності до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків.

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

З цього слідує, що підставою встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини батьком, необхідно встановити юридичний факт, або декілька, в силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Сімейним кодексом України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України). Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Заявник у поданій заяві зазначає, що з моменту припинення шлюбних стосунків з ОСОБА_1 , малолітній син ОСОБА_3 проживає разом з ним, знаходиться на його утриманні та самостійному вихованні.

Такі твердження в силу ст. 141 СК України, суд розцінює критично, оскільки розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків відносно дитини.

Зі змісту договору відносно здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 31.03.2023 р. вбачається, що мати дитини ОСОБА_2 також приймає участь у вихованні дитини, у договорі чітко вказано, що батько зобов`язується попереджати матір про зміну місця проживання та зміну місця навчання. За попереднім погодженням з батьком дитини та за бажанням дитини зустрічатись з дитиною та проводити з нею вільний час у будь які дні тижня: половину тривалості шкільних канікул протягом навчального року та в період літніх канікул. Кожен з батьків має право проводити більше часу разом з дитиною, матір зобов`язується забезпечити дитині якісні умови проживання, харчування та відпочинку за власний рахунок. (п.п. 1.3,1.4, 2.1, 2.4 договору).

Згідно п.3.2 договору матір зобов`язується брати участь у вихованні та духовному розвитку дитини, незалежно від стосунків з батьком, допомагати йому в забезпеченні дитині достатнього рівня освіти, приїжджати в місце проживання дитини, або інше, спеціально обумолене місце; забирати дитину для проведення спільного дозвілля та повернути її у визначений час у місце проживання, або інше, спеціально обумовлене місце; під час проводження вільного часу із дитиною забезпечувати комфортний та безпечний транспортний засіб для перевезення дитини на відпочинок та забезпечувати дитині комфортні умови проживання та відпочинку, а також заздалегідь попереджати про час повернення, із зазначенням дати приїзду, місця та часу прибуття повернути дитину в місце їх проживання в обумовлений з батьком час, якщо батько не зустрічатиме дитину безпосередньо в місці прибуття.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обоє беруть участь у вихованні та утриманні дитини.

Суд не приймає твердження заявника, про те, що матір дитини проживає закордоном в республіці Польща, а тому вона не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, оскільки проживання одного з батьків окремо від дитини не свідчить про те, що , в даному випадку, мати самоусунулась від виховання та утримання дитини та не звільняє її від обов`язку виховувати та утримувати дитину.

Покази свідків, які були дані ними під час судового засідання не підтверджують достовірності факту, що ОСОБА_2 повністю самоусунулась від виховання та утримання дитини.

Також інші докази, які подані заявником не спростовують факту, що ОСОБА_2 не виконує покладені на неї обов`язки , як мами відносно її сина ОСОБА_3 .

Суд не приймає до уваги заяву ОСОБА_2 відносно не заперечення нею щодо задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення спірного факту, що має юридичне значення, оскільки вона суперечить матеріалам справи та доказам, які були дослідженні під час судового розгляду.

Будь-яких інших доказів про те, що ОСОБА_2 не виховує та не утримує дитину, а тому ОСОБА_1 є особою, яка самостійно виховує та утримує сина заявником не подано.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 не є особою, яка самостійно виховує та утримує сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 без участі матері. Мати дитини - ОСОБА_2 не позбавлена батьківських прав відносно свого сина, а тому зобов`язана виконувати обов`язки, які покладаються на неї, як на матір згідно ст. 150 СК України . Заявник не довів, що мати дитини в силу певних юридичних фактів не виконує прав та обов`язків відносно своєї малолітньої дитини. Враховуючи вище викладене, суд оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 76-89, 247, 264, 293, 294, 315, 316, 318 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: виконавчий комітет Кременецької міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , самостійно виховує та утримує без участі матері ОСОБА_2 сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Учасники справи:

Заявник: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , житель АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: виконавчий комітет Кременецької міської ради, місцезнаходження: м.Кременець вул.Шевченка,67 Тернопільської області.

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 14.06.2023.

Головуючий: