Справа № 643/8250/23
Провадження № 2-з/643/49/23
УХВАЛА

про повернення заяви

21.08.2023 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши

заяву ОСОБА_1

про забезпечення позову у справі № 643/8250/23

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання особистої приватної власності на рухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), відповідно до змісту якого просить суд:

-скасувати державну реєстрацію права власності на автомобіль марки «BMW», тип G6X/GT21, комерційний опис Х6, 2021 року випуску, ідентифікаційний номер ТЗ НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_2 та визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки «BMW», тип G6X/GT21, комерційний опис Х6, 2021 року випуску, ідентифікаційний номер ТЗ НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 , дата реєстрації 05.04.2022 органом 1242, що зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 ;

-витребувати у ОСОБА_2 автомобіль марки «BMW», тип G6X/GT21, комерційний опис Х6, 2021 року випуску, ідентифікаційний номер ТЗ НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 ;

-визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на транспортний засіб марки «BMW», тип G6X/GT21, комерційний опис Х6, 2021 року випуску, ідентифікаційний номер ТЗ НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Разом з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на транспортний засіб марки «BMW», тип G6X/GT21, комерційний опис Х6, 2021 року випуску, ідентифікаційний номер ТЗ НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , дата реєстрації 05.04.2022 органом 1242, що зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 ;

- заборони ОСОБА_2 відчужувати автомобіль марки «BMW», тип G6X/GT21, комерційний опис Х6, 2021 року випуску, ідентифікаційний номер ТЗ НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_2 та визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки «BMW», тип G6X/GT21, комерційний опис Х6, 2021 року випуску, ідентифікаційний номер ТЗ НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 , дата реєстрації 05.04.2022 органом 1242, у будь-який спосіб, в тому числі його продаж без зняття з реєстрації в Регіональному центрі МВС.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Вимоги щодо форми і змісту заяви про забезпечення позову визначені положеннями ст. 151 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Судом встановлено, що заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову підписано його представником - адвокатом Тихоненко Марією Владиславівною.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представництво за своєю природою - це організаційне правовідношення, змістом якого є повноваження однієї особи (представника) діяти від імені, в інтересах іншої особи, яке виникає з договору, закону, акта органу публічної влади. Крім того, представництвом є діяльність представника, спрямована на реалізацію наданих йому повноважень. Змістом відносин представництва є повноваження, без яких останнє не може існувати. Як повноваження розуміють систему двох суб`єктивних прав представника, одне з яких є абсолютним, інше - відносним. Абсолютне право представника містить у собі можливість вчинення певних дій від імені та в інтересах особи, а відносне право полягає у тому, що представник вправі розраховувати на те, що всі юридичні наслідки, створені його діями, виникнуть лише для особи, яку він представляє, а не для самого представника.

Разом з тим, суд зазначає, що реалізація права на звернення до суду є процесуальною дією, яка має здійснюватися самою особою у порядку самопредставництва або її процесуальним представником.

У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 зроблено висновок, що за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки.

Таким чином, обов`язок суду перевірити належність доказів наявності у представника права вчиняти конкретну процесуальну дію зумовлений, головним чином тим, що такий представник виступає самостійно в суді від імені довірителя (особи, яка відмовилася захищати в сумі свої права в порядку самопредставництва) і виконує процесуальні дії виключно в інтересах довірителя, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для нього права та обов`язки.

Отже, суд зобов`язаний перевірити щонайменше дві складових представництва, а саме факт наявності повноважень на представництво інтересів певної особи та обсяг таких повноважень, зокрема право на звернення з відповідним процесуальним документом до суду у конкретний момент часу.

Згідно з ч. 2 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Єдині для всіх адвокатів України, адвокатських об`єднань/адвокатських бюро правила виготовлення, оформлення, зберігання, обліку ордерів визначені Положенням про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженим рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 (далі - Положення).

Пунктом 12.4 Положення передбачені імперативні положення, що ордер має містити наступні реквізити, зокрема, назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо).

На підтвердження повноважень адвоката Тихоненко Марії Владиславівни суду надано додано ордер серії ВІ № 1147235 від 14.08.2023 року.

Проте, зі змісту означеного ордеру вбачається, що адвокату доручено представляти інтереси позивача виключно у Фрунзенському районному суді м. Харкова, тоді як заява про забезпечення позову була подана до Московського районного суду м. Харкова.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що звернення до суду з використанням правничої допомоги інших осіб, зокрема адвоката, при реалізації права на справедливий суд передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази подаються в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи, із зазначенням назви судового органу, у якому надається правова допомога позивачу), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, делегованих йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника.

З огляду на вищевикладене, оскільки ордером чітко визначено судову установу, в якій адвокат Тихоненко М.В. має право представляти інтереси ОСОБА_1 , а саме у Фрунзенському районному суді м. Харкова, суд дійшов висновку, що ордер серії ВІ № 1147235 не є належним доказом на підтвердження повноважень адвоката Тихоненко М.В. на звернення до Московського районного суду м. Харкова від імені ОСОБА_1 із заявою про забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст. 151, 153, 260 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернути заявнику.

2. Відповідно до ст. 261 ЦПК України дана ухвала набирає законної сили після її підписання, та може бути оскаржена протягом 15 днів з дня підписання її повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Суддя Н.В. Новіченко