КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-ц/824/498/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023року місто Київ

справа № 368/531/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького районного суду Київського області від 09 серпня 2022 року, повний текст рішення складено 10 серпня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Іванюти Т.Є. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Приватний нотаріус Кулініченко МиколаГригорович, державний реєстратор Кагарлицької міської ради про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації права власності та припинення права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив:

визнати недійсним договір дарування частини домоволодіння, що був укладений 12 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Кулініченком М.Г.;

скасувати державну реєстрацію права власності на 36/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 ;

припинити правовласності ОСОБА_4 на 36/100частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В мотивування вимог посилався на те, що він з 24 вересня 1972 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Даний шлюб не припинено та не розірвано.

Вказував, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 вересня 2007 року, у шлюбі ним та ОСОБА_3 було набуто спільно нерухоме майно, а саме, домоволодіння, що складається з двох житлових будинків:

-житловий будинок «А», загальною площею 80,4 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- житловий будинок «А1», загальною площею 46,8 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі, господарські будівлі.

Зазначав, що вказане майно належить йому та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності без розподілу часток та виділення майна в натурі.

Посилався на те, що 12 грудня 2007 року віннадав відповідачу ОСОБА_3 згоду на дарування її рідному братуОСОБА_4 36/100 частин вказаного домоволодіння. Однак, окремої згоди на розпорядження житловим будинком «А1» він не надавав.

Вважає, що ОСОБА_3 , не маючи юридичних на те повноважень, уклала правочин спрямований на дарування ОСОБА_4 житлового будинку «А1», не маючи від нього юридичної згоди на розпорядження спільним об`єктом нерухомого майна.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київського області від 09 серпня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що під час розгляду справи, Кагарлицький районний суд не залучив його, як співвласника будинку, до участі у даній справі, чим позбавив його права на доступ до правосуддя.

Вказував, що право на оскарження зазначеного судового рішення, зумовлено тим, що воно стосується його прав та обов`язків, оскільки у оскаржуваному судовому рішенні предметом спору є правочин щодо житловогобудинку, який належить:

його брату ОСОБА_4 (частка якого становить 36/100);

його сестрі ОСОБА_3 (частка якої становить 64/100);

йому, ОСОБА_1 (частка становить 29/100).

Зазначав, що право спільної часткової власності на спірний будинок підтверджується написом нотаріуса на зворотній стороні свідоцтва Серії НОМЕР_1 від 12 вересня 2007 року про право власності на нерухоме майно, яке видане на ім`я ОСОБА_3 .

Вважає, що суд першої інстанції не з`ясував правовідносин між усіма співвласниками спірного домоволодіння.

27 січня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній посилався на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просив рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Представник особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , який також є представником відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 просиа апеляційну скаргу задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні.

Треті особи: Приватний нотаріус Кулініченко М.Г., державний реєстратор Кагарлицької міської ради усудове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від приватного нотаріуса Кулініченко М.Г. надійшла заява, в якій останній просив розглядати справу у його відсутність.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність третіх осіб на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю з наступних підстав.

Згідно з п.8 ч.3 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Так, відповідно до ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

З аналізу наведеної статті вбачається, що особи, які не брали участь у справі, мають право на апеляційне оскарження лише за умови, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

Як вбачається з матеріалів справи, у червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив:

визнати недійсним договір дарування частини домоволодіння, що був укладений 12 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області Кулініченком М.Г.;

скасувати державну реєстрацію права власності на 36/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 ;

припинити право власності ОСОБА_4 на 36/100 частин домоволодіння, що знаходиться заадресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Кагарлицького районного суду Київського області від 09 серпня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 24 вересня 1972 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Даний шлюб не припинено та не розірвано.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12вересня 2007 року, у шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було набуто спільно нерухоме майно, а саме, домоволодіння, що складається з двох житлових будинків:

- житловий будинок «А», загальною площею 80,4 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- житловий будинок «А1», загальною площею 46,8 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі, господарські будівлі.

Як вбачається з копії нотаріально посвідченої заяви від 12 грудня 2007 року, ОСОБА_2 надав згоду на дарування його дружиною - ОСОБА_3 36/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4

12 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_3 подарувала, а її рідний брат ОСОБА_4 прийняв в дарунок 36/100 частин домоволодіння, а саме житловий будинок А-1-1-1, житлова площа 22,7 кв.м, 1-2 кухня, площею 10,2 кв.м, 1-3 житлова, площею 9,3 кв.м, І - веранда, площею 4,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У листопаді 2022 року особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на зазначене рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що під час розгляду справи, Кагарлицький районний суд не залучив його, як співвласника будинку, до участі у даній справі, чим позбавив його права на доступ до правосуддя. Вказував, що предметом спору у даній справі є правочин щодо житлового будинку, який належить: його брату ОСОБА_4 (частка якого становить 36/100); його сестрі ОСОБА_3 (частка якої становить 64/100); йому, ОСОБА_1 (частка становить 29/100). Вважає, що суд першої інстанції не з`ясував правовідносин між усіма співвласниками спірного домоволодіння.

В суді апеляційної інстанції представник особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 - ОСОБА_6 зазначив, що в апеляційній скарзі було невірно зазначено, що ОСОБА_3 належить частка в домоволодінні - 64/100, оскільки останній належить 35/100 частин спірного домоволодіння.

Як вбачається з напису нотаріуса на зворотній сторінці свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 вересня 2007 року ОСОБА_3 за договором дарування від 02 грудня 2008 року подарувала ОСОБА_1 29/100 частин домоволодіння, а саме: кімнату 2-1 площею 9,1 кв.м, кімнату 2-2 площею 9,3 кв.м, кімнату 2-3 площею 19,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто ОСОБА_1 набув право власності на 29/100 частин домоволодіння за правочином, який був укладений пізніше, ніж оспорюваний.

В силу ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є:

пред`явленняпозову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою;

наявність підстав для оспорення правочину;

встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

З оспорюваного договору дарування вбачається, що він укладений між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 щодо 36/100 частин домоволодіння, а саме житловий будинок А-1-1-1, житлова площа 22,7 кв.м, 1-2 кухня, площею 10,2 кв.м, 1-3 житлова, площею 9,3 кв.м, І - веранда, площею 4,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, належність ОСОБА_1 29/100 частин домоволодіння, а саме: кімнату 2-1 площею 9,1 кв.м, кімнату 2-2 площею 9,3 кв.м, кімнату 2-3 площею 19,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не має правового значення при вирішенні спору про визнання недійсним договору дарування частини домоволодіння від 12 грудня 2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , скасування державної реєстрації права власності та припиненняправа власності ОСОБА_4 на 36/100 частин домоволодіння.

Таким чином, рішенням суду від 09 серпня 2022 року не вирішувалися питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , як співвласника домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

У постанові Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі №668/17285/13-ц вказано, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Згідно з п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає за необхідне закрити апеляційне провадження на підставі ч.3 ст.362 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.268, 362 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького районного суду Київського області від 09 серпня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Іванюти Т.Є. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Приватний нотаріус Кулініченко Микола Григорович, державний реєстратор Кагарлицької міської ради про визнання правочину недійсним, скасування державної реєстрації права власності та припинення права власності - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 29 березня 2023 року.

Головуючий:

Судді: