Провадження №2-з/359/47/2023
Справа №359/5255/23
УХВАЛА

03 червня 2023 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Чирка С.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2023 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла вказана заява про забезпечення позову до пред`явлення позову.

У заяві ОСОБА_1 просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на будинок, реєстраційний номер 208, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо вказаного будинку.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 здійснює підготовчі дії для подання позову до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

Житловий будинок побудований спільно з відповідачем, тому вважає, що оскільки будинок є спільною сумісною власністю подружжя, тому існує досить висока ймовірність того факту, що відповідач може в будь-який момент здійснити відчуження житлового будинку на користь інших осіб, оскільки ОСОБА_2 неодноразово погрожував, що продасть вказаний будинок, що може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у подальшому.

З урахуванням цих обставин необхідно накласти арешт на вказане нерухоме майно з метою забезпечення неможливості відповідачем відчуження належного йому майна, що буде пов`язано з ухиленням від виконання зобов`язань при поділі майна подружжя.

Заявник вважає, що існує реальний ризик недобросовісного відчуження відповідачем належного йому на праві власності майна на користь третіх осіб, що може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи забезпечення позову є співмірними заявленим позовним вимогам.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог частини 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц Верховний Суд зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В матеріалах, приєднаних до заяви про забезпечення позову, відсутні жодні належні та допустимі докази на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

У заяві про забезпечення позову заявниця не зазначила жодного доказу на підтвердження того факту, що відповідач має намір здійснити відчуження будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, заявницею не надано жодного доказу про те, що між сторонами був укладений шлюб і, що спірне майно було набуте сторонами під час їх перебування у шлюбі.

Як вбачається з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений в своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Накладення арешту на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 лише на підставі припущень заявниці не виправдовує вказаний інтерес та буде призводити лише до свавільного втручання у право ОСОБА_2 мирно володіти його майном. У такий спосіб будуть не дотримані вимоги ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст. 149-154, 157, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя: Чирка С.С.