Справа № 595/1588/23
Провадження № 2-о/595/109/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2023

Бучацький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Тхорик І.І.,

за участю секретаря судового засідання Пастушака І.Д.,

представника заявника, адвоката Пасічника А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Пасічник А.З., звернулася до суду із заявою, заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , на строк 6 місяців, яким: заборонити йому перебувати в будинку по АДРЕСА_1 , поряд з нею; заборонити йому наближатися на відстань ближче 100 метрів до будинку заявниці, що знаходиться по АДРЕСА_1 .Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що заінтересована особа, ОСОБА_2 , є її колишнім чоловіком, шлюб між ними розірвано рішенням Бучацького районного суду від 23.10.2020 (справа №595/719/20). Неповнолітніх дітей немає. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 надалі проживає разом з нею у будинку по АДРЕСА_1 , який належить їй на праві приватної власності, змінювати місце проживання він не бажає. Вказує, що ОСОБА_2 часто поводить себе агресивно, виражається нецензурними словами, виганяє з будинку, залякує, переслідує та в інший спосіб ображає, чим вчиняє над нею насильство. Звертає увагу, що ОСОБА_2 робить її життя у власному житлі нестерпним, через що вона перебуває у постійному стресі. Зазначає, що відносно відповідача неодноразово були складені протоколи про адміністративні правопорушення за фактом вчинення домашнього насильства, за результатами розгляду яких Бучацький районний суд визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні домашнього насильства (справа №595/1071/23). Вказує, що видача обмежувального припису є на даний момент єдиним заходом впливу на кривдника, який необхідно застосувати в її інтересах, яка проживає з ним у даному будинку. Ризики, які настають внаслідок шкідливого впливу ОСОБА_2 можуть спровокувати незворотні психологічні та фізичні наслідки для неї.За наведених обставин просить заявлені вимоги задовольнити.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не прибула.

Представник заявника, адвокат Пасічник А.З., будучи присутнім у судовому засіданні, заяву підтримав з підстав, викладених у ній та просив таку задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув з невідомих суду причин.

Заслухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

Протидія насильству у сім`ї є однією з важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілому від насильства у сім`ї.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року №2229-VIII (далі - Закон). Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, щодо колишнього подружжя.

Положеннями п.1 ч.1 ст. 21 Закону передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа або її представник.

Враховуючи положення Закону, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функції і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 з 22 січня 1999 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2020 року (справа №595/719/20) розірвано.

ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії АВО №078001, виданим завідувачем Бучацької державної нотаріальної контори Зелінським І.В. 24 жовтня 2000 року (спадкова справа №794, зареєстровано в реєстрі за №2701).

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №154 від 28 квітня 2023 року, виданої адміністратором ЦНАП Бучацької міської ради, за адресою по АДРЕСА_1 , зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (заявник), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (син), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (мати), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (онук).

Зі змісту заяви про видачу обмежувального припису вбачається, що ОСОБА_2 постійно вчиняє відносно заявниці домашнє насильство психологічного та фізичного характеру.

Так, із відповіді ВП №2 (м. Бучач) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області №7315 від 19 травня 2023 року, на адвокатський запит Пасічника А.З. №14/05-5 вбачається, що стосовно ОСОБА_2 , 1969 р.н, жителя АДРЕСА_1 , 07.04.2023 було складено протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №549320 за вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 . Крім того, відносно ОСОБА_2 07.04.2023 також було винесено тимчасовий заборонений припис серії АА №192773, у зв`язку із вчинення ним домашнього насильства відносно колишньої дружини, в частині п.3, а саме, заборони спілкування в будь-який спосіб з постраждалою особою ОСОБА_1 протягом 10-ти діб, а саме, з 13.00 год. 07.04.2023 до 13.00 год. 17.04.2023.

Згідно постанови Бучацького районного суду Тернопільської області від 20 червня 2023 року (справа №595/1071/23), на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме, за те, що він 07 квітня 2023 року близько 11 год. 00 хв., перебуваючи за місцем спільного проживання в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 а саме погрожував фізичною розправою, словесно принижував честь та гідність, називав нецензурними словами, внаслідок чого ОСОБА_1 побоювалась за своє життя та здоров`я.

Суд під час вирішення такої заяви має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів сторін, тощо.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

В постанові Верховного Суду від 26.08.2021 у справі № 202/267/21 зазначено, що суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).

Так, судом встановлено що доказами, які підтверджують факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно заявника є терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 07.04.2023 та постанова суду від 20.06.2023, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Згідно змісту вищезгаданого термінового заборонного припису стосовно кривдника, встановлено вчинення ОСОБА_2 за місцем його проживання, домашнього насильства психологічного характеру щодо ОСОБА_1 , що полягало в словесних образах нецензурною лайкою, приниженні, погрозах фізичною розправою.

На запитання суду, чи порушував ОСОБА_2 покладені на нього обов`язки терміновим заборонним приписом стосовно кривдника, винесеним ДОП ВП №2 (м. Бучач) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області П. Антонюком 07.04.2023, представник заявник повідомив, що йому про такі факти невідомо.

З досліджених матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 один раз притягався до адміністративної відповідальності за домашнє насильство. Відомості про притягнення останнього до кримінальної відповідальності за домашнє насильство, порушення термінового заборонного припису стосовно заявника чи членів її сім`ї, відсутні.

Проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до переконання, що викладені у вищевказаному терміновому заборонному приписі стосовно кривдника від 07.04.2023 та постанові суду від 20.06.2023 фактичні обставини не можуть бути безумовною підставою для застосування спеціального заходу у вигляді обмежувального припису щодо ОСОБА_2 , обраного заявником, який стосується обмеження прав останнього на користування будинком. Крім того, слід зазначити, що відомості про наявність у ОСОБА_2 іншого житла в матеріалах справи відсутня. За свідченнями представника заявника, зареєстрованого житла за ОСОБА_2 немає.

Таким чином, доказів, які б свідчили про те, що до ОСОБА_2 слід застосувати обрані заявником заходи тимчасового обмеження суду заявником не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 350-4 ЦПК України, у разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування.

Приймаючи до уваги скорочені строки розгляду справи та не подання заявницею клопотання про витребування доказів, суд позбавлений можливості отримати та дослідити інші докази, ніж ті, що надані заявницею.

При вирішенні питання застосування заходів тимчасового обмеження прав особи щодо заборони перебувати у місці проживання (перебування) заявника, а також щодо заборони наближатися на визначену відстань до місця проживання заявника, суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28.04.2020 у справі № 754/11171/19.

За наведених обставин, суд не вбачає необхідності для застосування таких заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, як заборона перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою за адресою: АДРЕСА_1 та заборона наближатися на відстань ближче 100 м до місця проживання (перебування), оскільки заявником не доведено існування високого рівня вірогідності настання тяжких чи особливо тяжких наслідків вчинення домашнього насильства щодо постраждалої особи, які б свідчили про необхідність встановлення таких заборон.

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Таким чином, оскільки заявник на виконання свого процесуального обов`язку не надала належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, у суду відсутні підстави для задоволення заявлених вимог, та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник як на підставу для задоволення заяви у повній мірі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні заяви за її недоведеністю.

У силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Керуючись статтями 76-81, 89, 259, 263-265, 293, 350-2 - 350-6, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 23 серпня 2023 року.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: І. І. Тхорик