Справа № 367/4459/20
Провадження №2-о/367/22/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

29 серпня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

судді Карабаза Н.Ф.,

при секретарі Шемігон В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Ірпінський міський відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Ірпінський міський відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про встановлення факту постійного проживання на території України. В заяві заявниця вказує, що вона, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Нижня Павлівка Оренбурзької області, Російської Федерації, на даний час проживає в АДРЕСА_1 . Має громадянство Російської Федерації з 2018 року, що підтверджується паспортом громадянина Російської Федерації, виданого 10.04.2018 року за № НОМЕР_1 . Вона знаходиться на території України у законний спосіб, що підтверджується дозволом на тимчасове перебування в Україні. В силу сімейних обставин вона разом з батьками обрали країною проживання Україну, оскільки, саме з нею мають родинний та історичний зв`язок. Бабуся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 1988 року до початку листопада 1992 року проживала в м. Коломия Івано-Франківської області, тобто на момент набуття Україною суверенітету станом на 24.08.1991 року проживала в Івано-Франківській області України, після чого наприкінці 1992 року разом з сім`єю переїхала до с. Уютноє Сакського району Кримського півострову. На даний час ОСОБА_2 , згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , проживає на території анексованого Росією Криму, а саме в АДРЕСА_2 . Факт переїзду ОСОБА_2 в листопаді 1992 року з м. Коломия Івано-Франківської області до с. Уютноє Сакського району Криму засвідчується копією картки прописки, в якій, серед іншого, міститься відмітка про прописку останньої з 10.11.1992 року за новою адресою в Криму. Та обставина, що її бабуся ОСОБА_2 до 24.08.1991 року постійно проживала на території, яка стала територією України, а саме в м. Коломия Івано-Франківської області тодішньої Української Радянської Соціалістичної Республіки підтверджується десятою та одинадцятою сторінками трудової книжки (запис № 16) на ім`я ОСОБА_2 серія НОМЕР_3 , дата заповнення якої 01.08.1974 року. Згідно вказаних сторінок ОСОБА_2 була офіційно працевлаштована в Дитячому садочку № 16 «Золота рибка» Коломийської міської ради народної освіти Івано-Франківської області УРСР, з якого 02.11.1990 року звільнилася за власним бажанням. На її думку, вказаний запис щодо працевлаштування ОСОБА_2 в зазначеному дитячому садочку м. Коломия Івано-Франківської області в найкращий спосіб доводить факт того, що її бабуся до 24.08.1991 року постійно проживала на території, яка стала територією суверенної держави Україна, внаслідок прийняття Акта проголошення незалежності в серпні 1991 року. Оскільки, вона по різним причинам не має бажання перебувати в громадянстві Російської Федерації (фактичне знаходження її та її батьків в Україні; закінчення в 2012 році українського середньоосвітнього навчального закладу в м. Євпаторія Автономної Республіки Крим), нею було прийняте рішення звернутися з офіційним проханням до уповноважених органів держави Україна про надання їй українського громадянства у відповідності до правил набуття громадянства України за територіальним походженням, як це передбачено ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України». Однак, Ірпінським міським відділом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області листом від 28.04.2020 № б/н було повідомлено про припинення щодо її провадження про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, оскільки, на думку представників служби, надані у розпорядження міграційного органу оригінал трудової книжки на ім`я ОСОБА_2 та форми карток прописки не можуть слугувати документальним підтвердженням факту постійного проживання особи, яка звернулася, чи іншої особи на території України до 24.08.1991 року. Проте, на їхню думку, можуть слугувати додатковим аргументом для суду під час прийняття рішення про встановлення факту постійного проживання на території України. У зв`язку з викладеним вище, для отримання українського громадянства є вкрай важливим встановлення юридичного факту постійного проживання її бабусі ОСОБА_2 на території України до 24.08.1991 року на підставі тих документальних підтверджень, щі знаходяться у її розпорядженні. Просить суд встановити факт постійного проживання до 24.08.1991 року в місті Коломия Івано-Франківської області Української Радянської Соціалістичної Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки Автономної Республіки Крим, яка є рідною бабою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає в АДРЕСА_1 .

Заявником подано заяву про уточнення вимог, згідно якої просить суд встановити факт постійного проживання до 24.08.1991 року на території України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є рідною бабою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає в АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні заявниця та її представник, заяву з уточненими вимогами підтримали, просили її задовольнити.

В судове засідання представник заінтересованої особи Ірпінського міського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області до суду не з`явився, надіслав клопотання про слухання справи за його відсутності.

Дослідивши письмові матеріали справи суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю, якої є ОСОБА_3 , що вбачається зі свідоцтва про народження НОМЕР_4 є онукою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зокрема даний факт підтверджено наступними документами.

Зі свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_5 вбачається що ОСОБА_4 15.08.1986 року уклав шлюб з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 після укладення шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_6 ».

Зі свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_6 , свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_7 , довідки про укладення шлюбу № 109 від 02 березня 2007 року,свідоцтва про народження серія НОМЕР_8 вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьки якої ОСОБА_8 та ОСОБА_5 змінивши прізвище після укладення шлюбу з ОСОБА_9 в 1981 році, пізніше після його розірвання та укладення 1987 році шлюбу з ОСОБА_10 отримала прізвище дружини « ОСОБА_11 ».

Згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Сакським МРВ ГУ МВС України в Криму 29 вересня 1999 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження с. Нововасилівка Троїцького району Оренбурзької області, місце реєстрації АДРЕСА_2 .

Згідно картки про прописку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження Оренбурзька область, Троїцький район, с. Нововасилівка прибула з Івано-Франківської області м. Коломия в листопаді 1992 року для проживання за адресою АДРЕСА_2 , згідно чого зроблено відмітку в паспорті щодо прописки 10.11.1992 року.

Згідно даних трудової книжки НОМЕР_3 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : запис 15 «01.11.1988 прийнята на посаду завгоспа в яслі-сад № 15 м. Коломия, наказ № 251 від 01.11.1988; запис № 16 «02.11.1990 розрахована з роботи по ст. 38 КЗпП УРСР (за власним бажанням) згідно наказу № 124 від 05.11.1990» запис зроблено завідуючою я/с та міститься відтиски печатки Дитячого садочка № 16 «Золота рибка» Коломійської міської ради народної освіти Івано-Франківської області УРСР.

Згідно повідомлення від 28.04.2020 № б/н Ірпінським міським відділом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області Альошиній Вікторії було повідомлено про припинення щодо неї провадження про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, оскільки, надані у розпорядження міграційного органу оригінал трудової книжки на ім`я ОСОБА_2 та форми карток прописки не можуть слугувати документальним підтвердженням факту постійного проживання особи, яка звернулася, чи іншої особи на території України до 24.08.1991 року. Проте, на їхню думку, можуть слугувати додатковим аргументом для суду під час прийняття рішення про встановлення факту постійного проживання на території України.

За змістом частини першої статті 293 Цивільно-процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження встановлюються факти, що мають юридичне значення.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», № 5 від 31.03.1995 року встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2 ст. 315 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення юридичних фактів, у тому числі, й постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Так, питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закону України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України».

Відповідно до п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України.

У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. А згідно п. 7 зазначеного «Порядку», громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним з документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року.

Відповідно п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Так, постійне місце проживання - місце проживання на території якої-небудь держави не менше одного року фізичної особи, яка не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом необмеженого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом).

Враховуючи те, що заявник має намір встановити належність до громадянства України з підстав, визначених в Законі України «Про громадянство», встановлення факту його постійного проживання станом на 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, має юридичне значення для заявника та породжує для нього юридичні наслідки, так як встановлення вказаного факту в судовому порядку надає йому право подати заяву про набуття громадянства України.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява знайшла своє підтвердження, досліджені письмові докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт постійного проживання на території України з 1991 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є рідною бабою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає в АДРЕСА_1 .

Таким чином, враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючого документа має для заявника юридичне значення, оскільки необхідно для реалізації спадкових прав, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 18, 76-81, 229, 263-265, 293-294, 315-316, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Ірпінський міський відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про встановлення факту постійного проживання на території України задовольнити.

Встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є рідною бабою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає в АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення буде складено протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суддя: Н.Ф. Карабаза