Номер провадження: 22-ц/813/2360/23
Справа № 494/29/20
Головуючий у першій інстанції Римар І. А.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Дришлюка А.І.,

за участю:

секретаря Хухрова С.В.,

представника Одеської обласної прокуратури прокурора Бондаревського О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Драгун Ангеліни Святославівни на рішення Березівського районного суду Одеської області від 04 березня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Римаря І.А., у цивільній справі за позовом Виконуючого обов`язки керівника Комінтернівської місцевої прокуратури в інтересах держави, в особі Березівської районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, до ОСОБА_1 про дострокове розірвання договору оренди землі, повернення земельної ділянки,

встановив:

11.01.2020 року виконувач обов`язків керівника Комінтернівської місцевої прокуратури в інтересах держави, в особі: Березівської районної державної адміністрації Одеської області (далі - Березівської РДА) , Головного управління (далі - ГУ) Держгеокадастру в Одеській області, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд:

- розірвати достроково договір оренди землі № 66 від 10.04.2012 року, укладений між Березівською РДА та ОСОБА_1 , зареєстрований Відділом Держкомзему у Березівському районі Одеської області 10.04.2012 року № 000205;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку загальною площею 56 га, кадастровий номер :01:002:0782, яка знаходиться на території Маринівської сільської ради, Березівського району, Одеської області у розпорядження держави, в особі ГУ Держгеокадастру в Одеській області;

- стягнути судові витрати.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 10.04.2012 року за №66 Березівською РДА із ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого останньому строком на 49 років передано у строкове платне користування земельну ділянку площею 56 га, розташовану на території Маринівської сільської ради Березівського району Одеської області для сінокосіння та випасання худоби, який зареєстровано відділом Держкомзему у Березівському районі Одеської області 10.04.2012 року за №000205. Відповідно до інформації, розміщеної 05.02.2019 року на сайті ГУ Держгеокадастру в Одеській області, нормативно грошова оцінка 1 гектара сільськогосподарських угідь за матеріалами загальнонаціональної нормативної грошової оцінки станом на 01.01.2019 року становила зокрема: 1 га пасовищ - 7 011, 35 грн., у зв`язку з чим нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 56 га, переданої в оренду ОСОБА_1 складає 392 635,6 грн.

Окрім того, відповідно до акту прийому передачі від 10.04.2012 року ОСОБА_1 прийняв у користування земельну ділянку, а також зобов`язався використовувати її за цільовим призначенням, а саме для сінокосіння та випасання худоби. Водночас встановлено, що ОСОБА_1 порушує умови договору оренди, використовує надану в оренду земельну ділянку не за цільовим призначенням, а фактично на останній здійснюється товарне сільськогосподарське виробництво.

Так, відповідно до акту обстеження земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0782, складеним землевпорядником Маринівської сільської ради Березівського району Одеської області 17.05.2019 року, 56 га пасовищ наданих в оренду відповідачу засіяні зерновими культурами, а саме соняшником (т.1, а.с.32).

Таким чином ОСОБА_1 фактично використовує земельну ділянку площею 56 га не за цільовим призначенням, що є порушенням п «г» ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України, ст.53 КУпАП, а також умов договору оренди.

За наслідками проведеної ГУ Держгеокадастру в Одеській області перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 28.08.2019 року, було складено аналогічний Акт, відповідно до якого ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності (т.1, а.с.203-205, 211-215).

З огляду на викладене та у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язків, встановленим договором, і порушенням вимог чинного законодавства, що регулює дані відносини, а саме використання орендованої вищевказаної земельної ділянки не за цільовим призначенням - договір оренди підлягає достроковому розірванню, а земельна ділянка поверненню у розпорядження держави.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив його позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 04.03.2021 року позовні вимоги виконувача обов`язків керівника Комінтернівської місцевої прокуратури в інтересах держави, в особі: Березівської РДА Одеської області, ГУ Держгеокадастру в Одеській області задоволені.

Розірвано достроково договір оренди землі №66 від 10.04.2012 року, укладений між Березівською РДА та ОСОБА_1 , який зареєстрований Відділом Держкомзему у Березівському районі Одеської області 10.04.2012 року за №000205.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути земельну ділянку площею 56 га нормативною грошовою оцінкою 392 635,60 грн., яка знаходиться на території Маринівської сільської ради (за межами населеного пункту), Березівського району Одеської області у розпорядження держави, в особі ГУ Держгеокадастру в Одеській області.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Одеської області сплачений судовий збір у розмірі 7 810,52 грн. за подачу позовної заяви.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Драгун А.С. ставить питання про скасування рішення Березівського районного суду Одеської області від 04.03.2021 року, ухвалення нового судового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.04.2012 року Березівською РДА із ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки №66, відповідно до умов якого ОСОБА_1 строком на 49 років передано у строкове платне користування земельну ділянку площею 56 га пасовищ, розташовану на території Маринівської сільської ради Березівського району Одеської області для сінокосіння та випасання худоби, який зареєстровано відділом Держкомзему у Березівському районі Одеської області 10.04.2012 року за №000205 (т.1, а.с.15-19) та згідно акту приймання-передачі від 10.04.2012 передано ОСОБА_1 (т.1, а.с.20).

Підставою для виникнення даного спору є порушення відповідачем умов договору оренди землі, а саме: використання орендованої земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч.2 ст.792 ЦК України визначено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

За приписами ч.5 ст.20, ст.34 ЗК України земельна ділянка для сінокосіння і випасання худоби може використовуватися лише в межах вказаного виду використання, що свідчить про те, що відповідач ОСОБА_1 зобов`язаний був використовувати орендовану земельну ділянку виключно для сінокосіння та випасання худоби, тобто в межах виду користування, передбаченому п.13 умовам договору оренди земельної ділянки № 66 (т.1, а.с.16).

У відповідності до ч.1 ст.24, 25 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно договору оренди. Орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі та зобов`язаний виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі.

Статтею 32Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Виходячи з положень ст. 141 ЗК України, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням є підставою припинення права користування земельною ділянкою.

Крім того, ст. 35 Закону України «Про охорону земель» передбачено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку.

Як було вказано вище, на підставі перевірки ГУ Держгеокадастру в Одеській області 28.08.2019 року було складено акт (т.1, а.с.203-206), в якому встановлено: « ОСОБА_1 фактично використовує не за цільовим призначенням земельну ділянку площею 56 га, яка розташована на території Маринівської сільської ради Березівського району Одеської області з кадастровим номером :01:002:0782, що є порушенням ст.53 КУпАП, п «г» ч.1 ст.211 Земельного кодексу України».

12.09.2020 року відносно ОСОБА_1 винесено протокол про адміністративне правопорушення (т.1, а.с.207-209) та 20.09.2020 року винесено постанову (т.1, а.с.211-215), якою визнано винним ОСОБА_1 та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 255 грн.

Матеріали справи не містять доказів того, що правопорушник ОСОБА_1 оскаржував зазначену постанову в установленому законом порядку, а навпаки, згідно копії квитанції (т.1, а.с.216), ОСОБА_1 сплатив штраф.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку про те, що, якщо в договорі оренди передбачено, що земельна ділянка надається для сінокосіння та випасання худоби, то ведення на ній будь-якої іншої сільськогосподарської діяльності (товарного сільськогосподарського виробництва) не допускається та може бути підставою для розірвання договору в судовому порядку через порушення істотних умов договору.

Аналогічні висновки викладені у Постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 473/4413/17 від 28.01.2019р. та в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 468/1498/17-ц від 22.01.2020р.

Виходячи з викладеного та того, що ОСОБА_1 особисто визнав порушення умов договору оренди земельної ділянки, про що свідчать пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, викладені у протоколі (т.1, а.с.209), то суд дійшов правильного і обґрунтованого висновку про те, що з боку відповідача ОСОБА_1 мало місце неналежне виконання умов договору оренди № 66, а саме нецільове використання орендованої земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про необхідність розірвання договору оренди земельної ділянки та її повернення орендарю.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про відсутність належних і допустимих доказів порушення відповідачем умов договору оренди земельної ділянки, то колегія суддів зазначає, що вони є безпідставними, так як порушення умов договору оренди земельної ділянки орендарем ОСОБА_1 було встановлено постановою по адміністративній справі від 20.09.2020 року (т.1, а.с.211-215), якою ОСОБА_1 було визнано винним у порушенні ст. 53 КУпАП за нецільове використання орендованої земельної ділянки, чим було заподіяно шкоду державі в розмірі 25 324,08 грн. та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 255 грн., які ОСОБА_1 сплатив.

Враховуючи, що за змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України зазначені обставини вважаються встановленими і не підлягають доказуванню, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

З цих підстав, суд також обгрунтовано не прийняв до уваги доводи відповідача про те, що укладання додаткової угоди від 07.09.2020 року щодо урегулювання сплати розміру орендної плати (а.с.159-161), не може бути безспірною підставою належного виконання умов Договору, оскільки підставою розірвання договору оренди землі є не оплата орендної плати за користування земельною ділянкою, а факт порушення цільового використання земельної ділянки.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги щодо незаконного звернення до суду виконувачем обов`язків керівника Комінтернівської місцевої прокуратури в інтересах держави, в особі: Березівської РДА, ГУ Держгеокадастру в Одеській області, з посиланням на те, що відповідні державні органи, якими в даному випадку є Березівська РДА, а також ГУ Держгеокадастру в Одеській області наділені правом звернення до суду з даним позовом, що виключало втручання в діяльність вказаних державних органів керівника Комінтернівської місцевої прокуратури в інтересах держави, то колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Право звернення прокурора або його заступника до суду в інтересах держави передбачено ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, аналіз вказаних норм дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Тобто, перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такогооргану. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

У п.п. 3, 4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 3- рп/ 99 від 08.04.1999 зазначається, що в основі інтересів держави є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі, як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, тощо.

Обираючи форму представництва прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 45 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Крім того, статтями 13, 14 Конституції України визначається, що земля та інші природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

У свою чергу, незаконне розорення пасовищ призводить до погіршення якості ґрунтів та виснаження земель, що завдає значної шкоди земельним ресурсам держави, а також суперечить державній політиці у сфері земельних відносин, що є підставою для їх захисту органами прокуратури шляхом пред`явлення цього позову.

При цьому слід врахувати, що ні Березівська РДА, ні ГУ Держгеокадастру в Одеській області не реагували належним чином до порушень земельного законодавства та договору оренди № 66 з боку орендаря ОСОБА_1 , тобто допускали усвідомлену пасивну поведінку державних органів, що мають відповідні повноваження для захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, що і змусило виконуючого обов`язки керівника Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області звернутись до суду з даним позовом в їх інтересах.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Драгун Ангеліни Святославівни, залишити без задоволення.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 04 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Через відгул судді Дришлюка А.І. повне судове рішення складено 13.06.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

А.І. Дришлюк