Дата документу 25.04.2023 Справа № 2н-1184/2010
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 2н-1184/2010

Провадження №22-ц/807/920/23

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2023 року, в складі судді Крамаренко І.А., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа Концерн «Міські теплові мережі»,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

В обґрунтування скарги заявник зазначив, що 06 січня 2023 року при намаганні вчинити у нотаріуса правочин купівлі-продажу нерухомого майна, ОСОБА_1 дізналася про існування архівного арешту: обтяження № 27731647 від 05.08.2011 на все нерухоме майно у межах суми боргу 1491,54 грн., реєстраційний номер 11471553.

11 січня 2023 року вона звернулася із заявою до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту та надання інформації щодо його накладення.

Листом від 13 січня 2023 року ОСОБА_1 було повідомлено про те, що у провадженні перебувало ВП № 27788771 з примусового виконання судового наказу № 2н-1184/2010 від 05.05.2011, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, яке 13.12.2011 було закінчене та направлене до іншого відділу - Жовтневого ВДВС. На сьогоднішній день на виконанні у Вознесенівському відділі державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) немає відкритих виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 .

Заявник вважає, що накладення арешту було незаконним, а після направлення виконавчого листа до іншого відділу у державного виконавця взагалі не було підстав для залишення постанови про арешт у силі і після її звернення державний виконавець повинен був зняти арешт.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду і постановити нову, якою задовольнити скаргу в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про відмову у визнанні дій державного виконавця є необґрунтованим, оскільки накладення арешту на майно заявника було незаконним, бо ОСОБА_1 мала офіційне місце роботи, її заробітна плата перевищувала розмір боргу і він міг би бути погашений добровільно за умови своєчасного отримання судового наказу та постанови про відкриття виконавчого провадження. Крім того, після направлення виконавчого листа до іншого відділу у державного виконавця взагалі не було підстав для залишення постанови про арешт в силі.

На сьогоднішній день на виконання ні у Вознесенівському, ні у Олександрівському відділах державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) немає відкритих виконавчих проваджень щодо заявника, а тому немає підстав для збереження арешту.

19 квітня 2023 року до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в особі представника державного виконавця Паскарь К.М., просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

У відзиві зазначається, що боржник самостійно рішення суду не виконав, тому державним виконавцем з метою забезпечення реального виконання судового рішення винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника. Виконавцем було встановлено, що ОСОБА_1 працює на ПП «Осовик», що розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чекістів, буд. 35, а тому 13.12.2011 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (попередня редакція) винесено постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження та направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби. Виконавчий збір та борг не було стягнуто, тому передача виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби не є підставою для зняття арешту з майна боржника.

Представник Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), та заінтересована особа Концерн «Міські теплові мережі» до суду апеляційної інстанції не з`явились, повідомлені про місце, час, дату розгляду справи, причини неявки суду не повідомили.

Заявник ОСОБА_1 приймає участь в суді апеляційної інстанції через свого уповноваженого представника адвоката Трачук Н.І.

Колегя суддів, ураховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності осіб, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Трачук Н.І., дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, враховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», дійшов висновку, що зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з направленням виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи, викладені в апеляційній скарзі з наступних мотивів.

Відповідно до частини 1 статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні відділу ДВС перебувало виконавче провадження №27788711 з примусового виконання судового наказу №2н-1184/2010 від 05.05.2011, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості у розмірі 1312,13 грн. (а.с. 17).

05 серпня 2011 року державним виконавцем у межах вказаного виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (зворотній бік а.с. 17).

13 грудня 2011 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно з п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із повідомленням відділу кадрів, що боржник працює у ПП Осовик ( АДРЕСА_1 ), яке розташоване у Жовтневому районі м. Запоріжжя (а.с. 18).

Зазначені обставини підтверджуються витягом з ВП спецрозділ за номером виконавчого провадження 27788711 (а.с. 17-18) та відповіддю Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 13.01.2023 №141 на заяву ОСОБА_1 від 06.01.2023 (а.с. 5).

Відповідно до відповіді Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 13.01.2023 №141 на заяву ОСОБА_1 від 06.01.2023 на виконанні у Вознесенівському відділі державної виконавчої служби у м. Запоріжжі немає відкритих виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 (а.с. 5).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як встановлено судом першої інстанції, 26 липня 2011 року було відкрито виконавче провадження № 27788711 з примусового виконання судового наказу №2н-1184/2010 від 05.05.2011, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості у розмірі 1312,13 гривень. Вказані дії мали місце під час дії Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (у редакції, чинній на час винесення постанови про арешт майна) державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно зі статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно зі статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно зі статтею 48 цього Закону.

Статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Відповідно до пункту 22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки закінчення виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Враховуючи положення пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді зняття арешту.

Відповідно до частини першої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно врахував, що постановою державного виконавця від 13 грудня 2011 року виконавчий документ був направлений за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, тобто фактично виконавче провадження не було закінченим, а тому у державного виконавця були відсутні підстави для зняття накладеного арешту.

Посилання в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 у справі №2-356/12 (провадження №61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі №161/14034/20 (провадження №61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі №645/6694/15 (провадження №61-18160св19), не спростовують висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчой служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), оскільки правовідносини у цих справах є подібними до правовідносин у справі, яка переглядається, проте суди у них зробили висновки за інших встановлених обставин.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновки суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2023 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова