ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/6418/20
Провадження № 2/362/208/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.05.23 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участі секретаря Жеребко Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справуза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 звернулася до суду з позовомдо ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно.

В обгрунтування позову зазначала, що з 1999 року ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року в справі № 362/4986/14-ц розірвано.

Від спільного подружнього життя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15 листопада 2002 року з однієї сторони ОСОБА_5 , надалі «Продавець», а з другої сторони ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та як законний представник від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надалі «Покупці» уклали договір купівлі-продажу житлового будинку, що посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Кізім С О. та зареєстрований у реєстрі за №3774.

Відповідно до умов вказаного договору Продавець продав, а Покупці купили в рівних частинах кожний житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами житловою площею 55,2 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за суму 16 300 грн, які Покупці сплатили Подавцю до підпису цього договору.

Крім того, цього ж дня, ті ж самі сторони уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, що посвідчений тим самим приватним нотаріусом та зареєстрований у реєстрі за №3778, згідно з яким, Покупці купили в рівних частинах кожний земельну ділянку площею 0,205 га, що знаходиться на території АДРЕСА_1 передану для будівництва, обслуговування житлового будинку 0,150 га для ведення селянського господарства 0,055 га. Продаж земельної ділянки вчинено за 17 127 грн, які Покупці сплатити Подавцю до підпису цього договору.

27 травня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу від 15.11.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Кізім С О. та зареєстрованого у реєстрі за №3774, прийнято рішення про реєстрацію права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3696446 від 27.05.2004 року.

Відповідно до вказаного Витягу право власності на домоволодіння за зазначеною адресою зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , по частці за кожним.

Зазначала, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в зазначеному домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею також зареєстровані та проживають донька ОСОБА_3 та бувший чоловік ОСОБА_2 .

Останнім часом ОСОБА_2 не дає можливості спокійно проживати позивачу за місцем її реєстрації, виганяє її з будинку, мотивуючи це тим, що вона не має права на вказане домоволодіння.

На початку 2020 року дізналася про те, що після укладення вищенаведених договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки реєстрація права власності на нерухоме майно була здійснена неправильно, в зв?язку з чим у ОСОБА_2 виникла хибна уява про те, що позивач не має права на зазначене нерухоме майно.

Тобто, право власності на нерухоме майно було зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , однак відповідно до укладених договорів купівлі-продажу Покупцями було три особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частках.

Таким чином, вважала, що право власності на домоволодіння та земельну ділянку повинно бути розподілено між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по 1/3 частці кожному.

Посилаючись на викладене, просила визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами житловою площею 55,2 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0, 205 га, що знаходиться на території АДРЕСА_1 , передану для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,150 га для ведення селянського господарства 0,055 га, зменшивши частку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на це майно до 1/3 частки кожному відповідно.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 29).

Відзив на позовну заяву відповідачі до суду не подавали.

16 серпня 2021 року від ОСОБА_3 до суду надійшла заява, в якій зазначено, що остання позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 42).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2022 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до розгляду по суті (а.с. 51-52).

Представник позивача ОСОБА_4 подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просила позов задовольнити, розгляд даної справи здійснювати за її відсутності (а.с.79).

У судове засідання позивач та відповідачі не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з?ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи межі заявлених вимог, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що з 1999 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року в справі № 362/4986/14-ц розірвано, що підтверджується копією рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року (а.с. 9-10).

Згідно з копією свідоцтва про народження, Серія НОМЕР_1 , виданого 11 грудня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, ОСОБА_1 є матір?ю, а ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 21 січня 2000 року складено відповідний актовий запис № 1 (а.с. 8).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 15 листопада 2002 року ОСОБА_5 , надалі «Подавець» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та як законний представник від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надалі «Покупець» 15 листопада 2002 року уклали договір купівлі-продажу житлового будинку. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Кізім С.О. та зареєстрований у реєстрі за №3774 (а.с. 13-14).

Зі змісту вказаного договору вбачається, що Продавець продав, а Покупці купили в рівних частинах кожний житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами житловою площею 55,2 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за суму 16 300 грн, які Покупці сплатили Подавцю до підпису цього договору (п.п.1, 3 договору).

Пунктом 14 зазначеного договору передбачено, що Покупці набувають право власності на житловий будинок з моменту підписання його сторонами та нотаріального посвідчення.

Також з договору вбачається, що він містить підписи Продавця ОСОБА_5 та Покупців ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . Відповідно до вимог ст. 227 ЦК України цей договір підлягає реєстрації у Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації.

З копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації станом на 25.04.2002 року, із внесеними виправленнями станом на 14.10.2002 вбачається, що власниками зазначеного будинку є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по частині кожен (а.с. 18-21).

Згідно з копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3696446 від 27.05.2004 року Васильківського міжрайонним бюро технічної інвентаризації рішення про реєстрацію права власності прийнято 27 травня 2004 року, на підставі договору купівлі-продажу/3774/ 15.11.2002 року/П/Н ОСОБА_6 . Васильківський нотокруг домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , частка в кожного (а.с.15).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15 листопада 2002 року ОСОБА_5 , надалі «Подавець» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та як законний представник від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надалі «Покупці» 15 листопада 2002 року уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно з яким Покупці купили в рівних частинах кожний земельну ділянку площею 0,205 га, що знаходиться на території АДРЕСА_1 передану для будівництва, обслуговування житлового будинку 0,150 га для ведення селянського господарства 0,055 га. Продаж земельної ділянки вчинено за 17 127 грн, які Покупці сплатити Подавцю до підпису цього договору. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Кізім С.О. та зареєстрований у реєстрі за № 3778 (а.с.16-17).

Зі змісту зазначеного договору вбачається, що він містить підписи Продавця ОСОБА_5 та Покупців ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . Цей є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і видачі державного акту на право приватної власності на землю та договір підлягає реєстрації у Гребінківській селищній раді (п. п. 9, 13 договору).

Відповідно до ст. 128 ЦК Української РСР, в редакції на час укладення договору купівлі-продажу, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів (ст. 127 ЦК Української РСР, в редакції на час укладення договору купівлі-продажу).

Реєстрація права власності на нерухоме майно (на час прийняття рішення про реєстрацію) здійснювалась в порядку, визначеному Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 р. № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за №157/6445 (далі Тимчасове положення).

Пунктом 1.3. Тимчасового положення, в редакції на час прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на майно, реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації (далі -БТІ).

У пункті 1.4. Тимчасового положення зазначено, що реєстрація прав власності на нерухоме майно це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв?язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об?єктів нерухомого майна на підставі правовстановлюючих документів, коштом особи, що звернулася до БТІ.

Згідно з Переліком правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об?єкти нерухомого майна у додатку 1 до п. 2.1. Тимчасового положення, договір купівлі-продажу, на підставі, якого набувається право власності, посвідчений державним та приватним нотаріусом, є правовстановлюючим документом.

Відповідно до п.1.5 Тимчасового положення право власності на нерухоме майно фізичних осіб підлягає обов?язковій реєстрації.

У пункті 2.3. Тимчасового положення визначено, що для здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно власник (власники) або належним чином уповноважена ним (ними) особа подає заяву встановленої форми.

Згідно д п.1.3. Тимчасового положення, в редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 № 1692/5, державна реєстрація прав проводиться реєстратором бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та підключення до реєстру прав власності на нерухоме майно.

Рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в ній

може бути оскаржено відповідно до законодавства (п.3.6. Тимчасового положення).

03.08.2004 року набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює, що державна реєстрація - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 вказаного Закону України державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації ; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності та відповідальності у сфері державної реєстрації прав визначено розділом VII Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У позовній заяві представник позивача посилаючись на те, що реєстрація права власності на нерухоме майно була здійснена неправильно, оскільки відповідно до умов укладених договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 15 листопада 2002 року Покупцями є три особи позивач та відповідачі, які в рівних частках кожен купили зазначене нерухоме майно, проте право власності зареєстровано лише на двох власників відповідачів, просила визнати за позивачем право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та земельної ділянки, зменшивши частки відповідачів на це майно до 1/3 частини кожному відповідно.

Як встановлено судом 15 листопада 2002 року ОСОБА_5 , надалі «Подавець» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та як законний представник від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надалі «Покупці» 15 листопада 2002 року уклали договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. Зазначені договори посвідчені приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Кізім С.О. та зареєстровані у реєстрі за №3774 та за № 3778 (а.с. 13-14, 16-17).

За умовами укладених договорів, Покупці купили в рівних частинах кожний житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,205 га, що знаходиться на території АДРЕСА_1 передану для будівництва, обслуговування житлового будинку 0,150 га для ведення селянського господарства 0,055 га.

Пунктом 14 договору купівлі-продажу житлового будинку від 15 листопада 2002 року визначено, що Покупці набувають право власності на житловий будинок з моменту підписання його сторонами та нотаріального посвідчення.

Зазначений договір купівлі-продажу житлового будинку містить підписи Продавця ОСОБА_5 та Покупців ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Кізім С.О. та зареєстровані у реєстрі за №3774.

Таким чином, з моменту підписання договору купівлі-продажу житлового будинку його сторонами та нотаріального посвідчення цього договору Покупці набули права власності на житловий будинок, який є правовстановлюючим документом на зазначене нерухоме майно.

У вказаному договорі також зазначено, що цей договір підлягає реєстрації у Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації.

27 травня 2004 року, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 15.11.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Кізім С.О. та зареєстрованого у реєстрі за №3774, реєстратором Васильківського міжрайонного бюро технічної інвентаризації прийнято рішення про реєстрацію права власності, зокрема, на житловий будинок, що підтверджується наданою позивачем копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3696446 від 27.05.2004 року (а.с.15).

Згідно з вказаною копією Витягу рішення про реєстрація права власності на нерухоме майно власниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , яким домоволодіння належить на праві спільної часткової власності, частка в кожного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своі?х порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК Украі?ни, ч. 1 ст. 16 ЦК Украі?ни).

Частиною 1 ст. 15 ЦК Украі?ни визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі и?ого порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач вважає реєстрацію права власності на домоволодіння лише за відповідачами, здійснену реєстратором Васильківського міжрайонного бюро технічної інвентаризації, згідно з прийнятим 27 травня 2004 року рішенням, на підставі договору купівлі-продажу 15.11.2002 року, неправильною.

Доказів на підтвердження того, що позивач оскаржувала в установленому законом порядку рішення про державну реєстрацію прав на житловий будинок, позивач суду не надала.

Також позивач не надала суду доказів про те, що вона зверталася до бюро технічної інвентаризації щодо реєстрації договору купівлі-продажу будинку від 15.11.2002 року, як це передбачено в даному договорі.

Крім того, позивачем не надано суду доказів про те, що позивач зверталася в установленому законом порядку до реєстратора із заявою про реєстрацію її права власності на частину житлового будинку, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 15.11.2002 року, та їй в такій реєстрації було відмовлено та/або, що вона уповноважувала належним чином будь-яких інших осіб на здійснення реєстрації права власності на житловий будинок, внаслідок чого реєстрацію права власності було здійснено неправильно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності.

Доказів на підтвердження обставин, на які посилалась позивач у позові, щодо порушення відповідачем ОСОБА_2 права власності позивача на частину нерухомого майна, як і невизнання або оспорювання такого права відповідачем (відповідачами), позивач суду не надала.

Сама по собі наявність реєстрації права власності на нерухоме майно за відповідачами, яку позивач вважає неправильною, не є підставою для задоволення заявлених позивачем до відповідачів позовних вимог про визнання за позивачем права власності на частину нерухомого майна, набутого на підставі договорів купівлі-продажу від 15.11.2002 року.

За таких обставин, виходячи з вищенаведених норм матеріального права суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно слід відмовити.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями статтею 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 15, 392 ЦК України, статтями 4, 10-12, 76-80, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко