ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5653/23 Справа № 204/9592/21 Суддя у 1-й інстанції - Токар Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д. Космачевської Т.В.

секретар Ніколина А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Чечелівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_3 про визнання фіктивним розірвання шлюбу (суддя першої інстанції Токар Н.В.)

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Чечелівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_3 про визнання фіктивним розірвання шлюбу, з урахуванням уточнених вимог просив суд, визнати фіктивним розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрований Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровської області міського управління юстиції Дніпропетровської області від 04.04.2007 року, актовий запис № 124 та зобов`язати Чечелівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), анулювати актовий запис № 124 від 04.04.2007 року про розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрований Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровської області міського управління юстиції Дніпропетровської області, та видані на підставі вказаного актового запису Свідоцтва про розірвання шлюбу.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Чечелівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_3 про визнання фіктивним розірвання шлюбу відмовлено.

Із вказаним рішеням суду не погодився ОСОБА_1 , та через свого представника ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що суд першої інстанції при ухваленні рішення ґрунтувався виключно на припущеннях, що позивач звернувся з вказаним позовом , з метою та як засіб вирішення спірних боргових зобов`язань позивача з фізичною особою та боргових зобов`язпнь відповідача з банком.

Наголошує на тому, що звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до Красногвардійського відділу реєстрації актів цивільного стану, щодо припинення шлюбних відносин, здійснено задовго до укладання договору іпотеки.

ОСОБА_2 просив рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2023 року скасувати та увалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи до судового засідання не зявилис, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 травня 1997 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим повторно 27 лютого 2007 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.14).

Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 04 квітня 2007 року Дніпропетровським міським управлінням юстиції Дніпропетровської області, шлюб між чоловіком ОСОБА_1 і дружиною ОСОБА_3 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №124 від 04 квітня 2007 року (а.с.15).

На підтвердження спільного проживання позивачем надається суду Акт про фактичне місце проживання громадянина на території м.Дніпро від 03 грудня 2018 року, що видана загальним відділом Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, за підписами сусідів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Із вказаної довідки вбачається, що громадянин ОСОБА_1 , 1965 року народження, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 2003 року єдиною родиною з ОСОБА_3 до теперішнього часу (а.с.17).

Із акту обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 18 листопада 2021 року, виданого квартальним комітетом №9 Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради, вбачається, що в ході обстеження будинку АДРЕСА_1 , комісія встановила, що громадянка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає з 31.03.2014 року по теперішній час разом з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджують свідки: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (а.с.18).

Крім того, на підтвердження своєї позиції, позивачем надано Довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у будинку осіб, яка видана 29 листопада 2018 року квартальним комітетом №9 Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради (а.с.19), згідно якої, до складу сім`ї зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 входять: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2019 року встановлено факт проживання однією сім`єю без шлюбу чоловіка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і жінки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , протягом часу з 04 квітня 2007 року по теперішній час (а.с.16).

Встановлено, що за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк», постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2021 року рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2019 року - скасовано; заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу залишено без розгляду.

Відповідно до ухвали Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 грудня 2008 року, суд дійшов висновку про наявність боргових зобов`язань на той час між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 (а.с.28).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не мали наміру припинити шлюбні відносини, позивачем суду не надано.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

За правилом статті 108 СК України, за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім`єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. На підставі рішення суду актовий запис про розірвання шлюбу та свідоцтво про розірвання шлюбу анулюються органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.05.2020 року в справі №461/6692/16-ц (провадження №61-46020св18) зроблено висновок, що «…розірвання шлюбу може бути визнане фіктивним за таких умов: розірвання шлюбу повинно бути здійснене відповідно до положень статті 106 СК України, тобто органом державної реєстрації актів цивільного стану; жінка та чоловік після розірвання шлюбу продовжували проживати однією сім`єю; на момент розірвання шлюбу вони не мали на меті припинення шлюбних відносин. При цьому для визнання розірвання шлюбу фіктивним є необхідною наявність не лише факту спільного проживання, а і фактів, які підтверджують існування в обох з подружжя внутрішньої волі до підтримання подальших шлюбних відносин та її виявлення у вигляді активних дій. Такими активними діями є: 1) дії, спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин (наприклад, репродуктивної функції); 2) подальше активне ведення спільного господарства, подальша спільна праця, спрямована на забезпечення фінансової стабільності союзу чоловіка та жінки та збільшення їх спільного капіталу. Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, правильно застосувавши наведені вище положення СК України, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не довела наявності умов, за яких розірвання шлюбу можливо визнати фіктивним, зокрема, позивач не довела, що дії колишнього подружжя після розірвання шлюбу були спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин та не надала доказів, що колишнє подружжя не мало наміру припиняти шлюбні відносини. При цьому суд правильно врахував, що за життя ОСОБА_6 жоден із колишнього подружжя не порушував питання про фіктивність розірвання шлюбу».

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частини перша, п`ята, шоста, сьома статті 81 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1 та 2 частини першої статті 264 ЦПК України).

Колегія суддів, перевіривши доводи позивача та дослідивши надані на їх підтвердження докази дійшла висновку ОСОБА_1 не надав суду доказів щодо наявності умов, за яких розірвання шлюбу можливо визнати фіктивним, зокрема, що дії колишнього подружжя після розірвання шлюбу були спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин, ведення ними спільного господарства та спільної праці.

Крім того, колегія суддів також враховує, що після реєстрації розірвання шлюбу жоден із подружжя не оспорював чинність розірвання шлюбу, а питання щодо фіктивності його розірвання постало лише тільки після спливу 16 років, окрім того, як вбачається з долучених до матеріалів справи доказів, визнання розірвання шлюбу фіктивним, потрібно колишньому подружжю, для вирішення майнових прав та поділу майна подружжя.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про те, що розірвання шлюбу їм було необхідно через проблеми. Що виникли під час здійснення позивачем підприємницької діяльності., оскільки такі аргументи не підтверджені доказами.

Доказів того, що ОСОБА_12 та ОСОБА_3 не мали наміру припинити шлюбні відносини, позивачем суду не надано.

Проживання позивача та ОСОБА_3 разом за адресою АДРЕСА_1 саме по собі не свідчить про підтримання між ними шлюбних відносин після розірвання шлюбу.

Установивши, що ОСОБА_1 не довів обставин, за яких розірвання шлюбу можливо визнати фіктивним, зокрема, що дії колишнього подружжя після розірвання шлюбу були спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин, ведення ними спільного господарства та спільної праці, та взявши до уваги, що протягом 16 років після розірвання шлюбу, жоден із подружжя не оспорював чинність розірвання шлюбу, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував та є однаковими з доводами які були викладені у позовній заяві.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О. В. Халаджи

О.Д.Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 31 серпня 2023 року.

Суддя-доповідач О. В. Халаджи