Придніпровський районний суд м.Черкаси

Справа № 711/6957/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2023 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Осадчій А.Ю., Щокань В.М.

за участю

представника

позивача адвоката Топор І.О.

представника відповідача

адвоката Ковтун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину нерухомого майна, стягнення грошової компенсації, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом (остаточна редакція від 03.04.2023, яка прийнята судом) до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину нерухомого майна, стягнення грошової компенсації. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з 28.07.2012.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилась донька ОСОБА_3 .

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.10.2022 (справа №711/1486/22) шлюб між сторонами розірвано.

В період шлюбу, а саме 16.09.2020, сторони за спільні сімейні кошти для проживання сім`ї придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексеєвою І.Ю. і за їх спільною згодою оформлений на ім`я відповідача ОСОБА_2 . За договором купівлі-продажу, квартира придбана подружжям за 110730,00 грн. Даний факт підтверджується правовстановлюючим документом на квартиру.

Під час оформлення договору купівлі-продажу позивач надавала нотаріусу письмову нотаріально посвідчену заяву про те, що дане майно набувається за спільні сімейні кошти у спільну власність.

В теперішній час ринкова вартість даної квартири становить 1590800,00 грн., що підтверджується консультаційним висновком суб`єкта оціночної діяльності ПП «Ажіо» №589/22 від 08.12.2022.

Також в період шлюбу, а саме 19.10.2021, за спільні кошти подружжям придбаний автомобіль LEXUS RX 350, 2007 року випуску, чорного кольору, з об`ємом двигуна 3456куб.см, держномер НОМЕР_1 . Даний факт підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

На даний час ринкова вартість цього автомобіля становить 513080,00 грн., що підтверджується консультаційним висновком суб`єкта оціночної діяльності ПП «Ажіо» №589/22 від 08.12.2022.

Позивач зазначає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 та автомобіль LEXUS RX 350, 2007 року випуску, чорного кольору, з об`ємом двигуна 3456куб.см, держномер НОМЕР_1 є об`єктами спільної сумісної власності подружжя (сторін).

Так як квартира та автомобіль є неподільними речами і позивачці не може бути виділена в натурі 1/2 частина цього майна, то вважає, що в порядку поділу майна за кожним з подружжя повинно бути визнано право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 та автомобіля LEXUS RX 350, 2007 року випуску, чорного кольору, з об`ємом двигуна 3456куб.см, держномер НОМЕР_1 . Вартість спільно набутого майна становить 2103880,00 грн. (1590800 + 513080). Вважає, що позивач має право на частину спільного майна. Вартість частини майна становить 1051940,00 грн.

Таким чином, позивач просить суд, - визнати квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль LEXUS RX 350, 2007 року випуску, чорного кольору, з об`ємом двигуна 3456куб.см, держномер НОМЕР_1 спільним майном подружжя ОСОБА_4 і в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частину автомобіля LEXUS RX 350, 2007 року випуску, чорного кольору, з об`ємом двигуна 3456куб.см, держномер НОМЕР_1 , а іншу частину даної квартири та автомобіля залишити у власності ОСОБА_2 . Судові витрати просить вирішити відповідно до процесуального законодавства.

Ухвалою суду від 08.08.2023 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 позовні вимоги в частині залишення у власності ОСОБА_2 транспортного засобу, залишені без розгляду, на підставі п.5 ч.1ст. 257 ЦПК України.

Ухвалою суду від 17.01.2023 прийнято, відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 13.03.2023 закрито підготовче провадження і справу призначено до розгляду по суті.

Під час розгляду справи 30.03.2023 суд ухвалив про повернення до підготовчого провадження по суті.

Ухвалою суду від 16.05.2023 закрито підготовче провадження і справу призначено до розгляду по суті.

Відповідачем через представника подано відзив на позов від 18.05.2023, який прийнятий судом, за яким просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що квартира придбана за особисті кошти відповідача, які він отримав від продажу інших квартир, транспортний засіб також за особисті кошти придбаний і на даний час відчужений іншій особі. Просить стягнути з позивача на свою користь судові витрати.

Позивачем відповідь на відзив не подана.

В судове засідання сторони не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомили.

В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити уточнені позовні вимоги в редакції від 03.04.2023, з урахуванням заяви про залишення без розгляду позовних вимог в частині залишення у власності відповідача транспортного засобу. Зазначив, що всі квартири, які в подальшому продавалися, були придбані у шлюбі і вона на їх продаж та купівлю давала свою згоду, про що є заяви у нотаріуса. Остання квартира також була придбана в період шлюбу в інтересах сім`ї і за спільні кошти, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу. Крім того, за спільні сімейні кошти був придбаний автомобіль; про те, що він проданий після подачі нею цього позову, вона не знала і дізналася лише під час розгляду справи, згоди на продаж вона не давала. Вважає, що відповідач не довів того, що все нерухоме майно придбавалось за його особисті кошти. Докази щодо понесених судових витрат (судовий збір та витрати на правничу допомогу адвоката) будуть подані за ч.8 ст. 141 ЦПК України.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, враховуючи доводи відзиву. Зазначив, що як квартира, так і транспортний засіб, були придбані за особисті кошти відповідача, а тому не є об`єктом права спільного сумісного майна подружжя. На даний час автомобіль проданий іншій особі. Вважає позов необгрунтованим. Зазначив, що відповідач не буде подавати заяву та докази щодо понесених ним судових витрат, якщо таку заяву не подасть позивач, в іншому випадку він скористається правом, відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав:

встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.07.2012 (актовий запис №779).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилась донька ОСОБА_3 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , актовий запис № 20.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.10.2022 (справа №711/1486/22) шлюб між сторонами розірвано. Судове рішення набрало законної сили.

Під час розгляду справи також встановлено, що 01.03.2011 відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Фіщук С.О., ОСОБА_2 успадкував після смерті свого діда ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2 .

Право власності за відповідачем на вказану квартиру зареєстроване, відповідно до витягу з КП ЧООБТІ від 11.03.2011.

22.04.2011 ОСОБА_2 продав цю квартиру АДРЕСА_3 за 36 000грн., про що свідчить договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я. (реєстр №1320).

21.09.2011 ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_4 за 100 000 грн., відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. (реєстр №3052).

Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Захарченко А.І. (реєстр №3927) 18.10.2012 відповідач уклав договір купівлі-продажу вказаної квартири АДРЕСА_4 і відчужив її за 130906грн.

Цього ж дня, 18.10.2012 він придбав квартиру АДРЕСА_5 . Зазначена квартира придбана ОСОБА_2 за 120 200 грн., про що свідчить договір купівлі-продажу, посвідчений нотаріусом Захарченко А.І. (реєстр №3933).

16.09.2020 ОСОБА_2 продав квартиру АДРЕСА_5 за 275 660грн., що вбачається з договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С.О. (реєстр №5478).

Цього ж дня, 16.09.2020 ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 за 110 730грн., відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвою І.Ю. (реєстр №2698).

При цьому, відповідно до заяви від 16.09.2020, підпис ОСОБА_1 , у якій посвідчений приватним нотаріусом Алєєксєєвою І.Ю. (реєстр №2697), ОСОБА_1 дала згоду своєму чоловікові ОСОБА_2 на укладення договору купівлі-продажу квартири, за яким він купує квартиру АДРЕСА_1 . Також зазначено, що укладання даного договору є в інтересах сім`ї.

Крім того, встановлено, що 19.10.2021 ОСОБА_2 придбав транспортний засіб Lexus RX 350, 2007 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 3456 куб.см., д.н.з. НОМЕР_1 , щопідтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ., відповіддю ТСЦ МВС №7141 від 06.04.2023, договором купівлі-продажу 7141/2021/2861913 від 19.10.2021.

За даними відповіді ТСЦ МВС №7141 від 29.07.2023, вказаний транспортний засіб відповідно до договору купівлі-продажу 7141/2023/3584600 від 03.01.2023 був проданий ОСОБА_2 ОСОБА_6 за 789215грн. При цьому, відсутні докази про надання згоди ОСОБА_1 на відчуження цього транспортного засобу, а також нею заперечується факт надання такої згоди і під час розгляду справи.

Також суд звертає увагу, що позовна заява була подана ОСОБА_1 до суду 28.12.2022, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 Цивільного Процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як визначено статтею 16 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч.1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України).

Тож, спір між сторонами виник з правовідносин щодо майнових прав подружжя на майно, набуте у шлюбі, яке регулюється нормами Конституції України, Цивільного Кодексу України та Сімейного Кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 9 ст. 7 Сімейного Кодексу України, сімейні майнові відносини між подружжям регулюються нормами Сімейного Кодексу України на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Стаття 57 СК України визначає, яке майно є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Зокрема, Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

За положеннями статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ст. 65 СК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст. 68 СК).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 69 СК, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст. 70 СК).

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ст. 368 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ч.ч.1, 2 ст. 369 ЦК України).

Як передбачено ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, або приховав його, таке майно чи його вартість враховується при поділі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Пунктом 23 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

За висновками, що викладені у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц ), у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічна позиція викладена у постановах ВС від 9.12.2020 (справа № 301/2231/17), від 18.11.2020 (справа № 757/8854/14-ц), від 18.02.2021 (справа № 314/2224/17).

Крім того, у постанові ВС України від 27.04.2016 у справі № 6-486цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, про що зазначила у постанові від 30.06.2020 у справі № 638/18231/15-ц, зазначено про те, що відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договору стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути надана письмово.

Презумція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

За системним тлумаченням частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.

Отже, в даному випадку, суд вважає, що позивачем обрано вірний спосіб захисту порушених справ щодо стягнення з відповідача на свою користь компенсації за частину рухомого майна. Суд встановив відсутність між сторонами будь-яких угод щодо добровільного поділу майна, набутого ними за час перебування у шлюбі. Крім того, під час розгляду справи вони не дійшли до можливості укладення мирової угоди.

При цьому, судом враховані висновки ВС, викладені у постановах: у справі №299/2587/15 від 13.06.2018, у справі № 209/3085/20 від 08.02.2020.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд вважає їх обґрунтованими та доведеними в частині поділу майна подружжя рухомого майна. Так, беззаперечно позивачем доведено той факт, що транспортний засіб був придбаний 19.10.2021 під час шлюбу сторін і в інтересах сім`ї. Цей транспортний засіб був проданий відповідачем своїй бабі після розірвання між сторонами шлюбу і після звернення позивача до суду із цим позовом. При цьому, відповідачем жодними належними та допустимими доказами не доведені обставини щодо надання письмової згоди ОСОБА_1 , його колишньою дружиною, на відчуження такого майна, що є обов`язковим, враховуючи норми вказаного вище чинного законодавства.

Крім того, слід зазначити, що не знайшли свого підтвердження доводи сторони відповідача й про те, що на придбання у 2021 році спірного автомобіля були витрачені саме його особисті кошти, в тому числі і ті, як вказує, що залишилися від продажу квартиру, що мало місце у 2020 році. Також під час розгляду справи встановлено, що сторони на час придбання автомобіля проживали однією сім`єю, вели спільно господарство, мали єдиний бюджет. Суд звертає увагу, що із пояснень, які наведені відповідачем у заяві під час розгляду справи про розірвання шлюбу, що вбачається з судового рішення від 06.10.2022, останній вказав, що разом вони не проживають і не ведуть спільне господарство з березня 2022 року. Заперечень щодо таких обставин позивач по цій справі не навела, а тому враховуючи норми ч.1ст. 82 ЦПК України, вони вважаються встановленими.

Отже, слід визнати транспортний засіб - автомобіль LEXUS RX 350, 2007 року випуску, чорного кольору, з об`ємом двигуна 3456куб.см об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 .

Що стосується визначення розміру компенсації, то враховуючи, що за даними висновку суб`єкта оціночної діяльності ПП «Ажіо» №589/22 від 08.12.2022 вартість цього автомобіля становить 513080,00 грн., а тому вартість частини становить 256540грн. 00коп., яка і підлягає до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 . При цьому, суд враховує, що стороною відповідача вартість транспортного засобу, яка визначена висновком СОД ПП «Ажіо», спростована не була і крім того, за договором продажу цього автомобіля від 03.01.2023, він був проданий відповідачем за значно більшою ціною, ніж вказує позивач. Також, позивач не ставила питання про збільшення розміру позовних вимог, а тому суд розглядає справу враховуючи норми ст. 13 ЦПК України, тобто в межах пред`явлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

За результатами розгляду справи щодо вимог про визнання квартири об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та її поділ, то суд вважає, що такі позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Так, як зазначалось вище, нормами статей 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Під час розгляду справи, як на думку суду, позивачем, відповідно до ст.ст. 76-82 ЦПК України, не доведено той факт, що спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана за спільні сімейні кошти подружжя, враховуючи ті докази, які були надані до суду стороною відповідача на спростування доводів позивача та, відповідно, досліджені судом. Крім того, сам по собі факт посвідчення нотаріусом підпису позивача у заяві про надання нею згоди на продаж/купівлю нерухомого майна (в даному випадку квартир) у період проживання сторін у шлюбі, не свідчить про те, що ці квартири, в тому числі і спірна, були придбані за спільні кошти сім`ї. Також не підтверджує обставини, зазначені позивачем, і той факт, що правочини щодо продажу однієї квартири і придбання іншої відбувалися в один день, оскільки знову ж таки, судом звертається увага на те, що обов`язковими умовами вважати майно об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є, зокрема як час набуття майна так і кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Слід також зазначити, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. При цьому, під час знаходження даної справи в провадженні суду, відповідачем не було пред`явлено зустрічного позову про визнання певного майна об`єктом особистої приватної власності. Також про наявність такого спору на розгляді іншого суду, сторони не повідомляли.

При прийнятті даного рішення судом враховані висновки ВС, викладені у постанові від 22.01.2020 у справі №711/2302/18.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, враховуючи вище викладене.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, необхідно з відповідача на користь позивача стягнути судовий збір у розмірі 2616грн. 17коп., пропорційно до задоволених позовних вимог. Так, позовні вимоги задоволені на 24,387%; при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 10519грн. 40коп. (ціна позову 1051940грн. 00коп.: 256540грн. вартість частини ТЗ +795400грн. вартість частини квартири).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати автомобіль Lexus RX 350, 2007 року випуску, чорного кольору, з об`ємом двигуна 3456 куб. см, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_4 , державний номер НОМЕР_1 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , код НОМЕР_5 , АДРЕСА_6 літ.б)) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , код НОМЕР_6 , АДРЕСА_6 літ.б)) грошову компенсацію вартості частини транспортного засобу автомобіля Lexus RX 350, 2007 року випуску, чорного кольору, з об`ємом двигуна 3456 куб. см, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_4 , державний номер НОМЕР_1 , в сумі 256540грн. 00коп.

В іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , код НОМЕР_5 , АДРЕСА_6 )) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , код НОМЕР_6 , АДРЕСА_6 літ.б)) судовий збір розмірі 2616грн. 17коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 21.08.2023.

Головуючий: С. М. Позарецька