Справа №522/9079/17
Провадження № 6/522/35/23
УХВАЛА

14 червня 2023 року місто Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого-судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Приморського районного суду м. Одеса подання Головного державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Білика Ростислава Валерійовича про встановлення порядку виконання рішення Приморського районного суду м. Одеса по справі №522/9079/17, що набрало законної сили 27.08.2018, шляхом надання дозволу на примусову реалізацію (продаж) на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , в якому зареєстрований неповнолітній, без отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування; стягувач - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернувся до суду із поданням, в уточненій редакції якого просить надати дозвіл на звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а саме: 1/6 квартири АДРЕСА_1 , яка належить боржниці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВМ №219356 від 23.07.2009 та 1/6 квартири АДРЕСА_1 , яка належить боржниці на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.08.1996 №0826, в якому зареєстрований малолітній, без отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Своє подання мотивує тим, що на його примусовому виконанні перебуває виконавче провадження №57283427 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 661 775,00 грн. за договором позики, 211 768,00 грн. процентів за користування позикою, 6 816,28 грн. судового збору за виконавчім листом №522/9079/17, виданого Приморським районним судом м. Одеса 05.09.2018.

Боржниця обізнана про розпочате примусове виконання 13.12.2018, але рішення суду не виконує.

Для погашення заборгованості за вищезазначеним виконавчим документом, у зв`язку із відсутністю у боржника грошових коштів та іншого майна, було звернено стягнення на 1/6 квартири АДРЕСА_1 , яка належить боржниці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВМ №219356 від 23.07.2009 та 1/6 квартири АДРЕСА_1 , яка належить боржниці на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.08.1996 №0826.

Разом з цим, в будинку за вищевказаною адресою зареєстрований неповнолітній онук боржниці, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповіддю Департаменту надання адміністративних послуг від 08.02.2022 року за вих. № 139В/01-24

Вищевказані обставини ускладнюють виконання виконавчого документу, адже, виконавець відділу звертався до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на примусову реалізацію квартири, у який зареєстрований малолітній, але згідно листа Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування від 28.01.2022 такого дозволу надано не було. У зв`язку із викладеним, виконавець звернувся до суду із відповідним поданням, для вирішення питання про примусову реалізацію нерухомого майна боржника право користування яким мають діти.

Вказане подання прийнято до розгляду та призначено у судове засідання на 24.05.2023 року о 09:50 годин. У зв`язку із необхідністю реалізації стягувачем право на правову допомогу та залученням адвоката до участі у справі, розгляд подання було відкладено на 13.06.2023 о 9.50 годин.

До судового засідання, призначеного на 13.06.2023 о 9.50 годин з`явився представник боржника, адвокат Синько Олена Анатоліївна, стягувач -- ОСОБА_2 та адвокат стягувача, Зауліна Ольга Григорівна

Інші учасники процесу повідомлені про дату час та місце розгляду справи належним чином, до суду не з`явились. Від Головного державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Білика Ростислава Валерійовича надійшла заява про розгляд подання без його участі, у якій виконавець просив подання задовільнити.

У судовому засіданні, призначеному на 13.06.2023 о 9.50 годин представники боржника та стягувача надали пояснення та судом було оголошено перерву у судовому засіданні до 14.06.2023 о 9.20.

Учасники процесу повідомлені про дату час та місце розгляду справи належним чином, до суду 14.06.2023 о 9.20 не з`явились, від представників боржника та стягувача надійшли заяви про розгляд подання без їх участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з чим фіксування судового процесу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 2 ст. 435 ЦПК України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, надані докази, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що подання підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Першому Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження із виконання виконавчого листа №522/9079/17, виданого Приморським районним судом м. Одеса 05.09.2018 про стягнення на користь ОСОБА_2 до ОСОБА_1 боргу у розмірі 661 775,00 грн. за договором позики, боргу у розмірі 211 768,00 грн. за процентами за користування позикою та стягнення 6 816,28 грн. судового збору.

25.09.2018 року виконавцем відділу було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57283427 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документу. Пункт 2 зазначеної постанови містить вимогу виконавця про надання декларації про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України. У день винесення постанови про відкриття провадження була винесена постанова про арешт майна боржника.

30.10.2018 була винесена постанова про арешт коштів боржника, якою було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника, відкритих у ПАТ "Державний ощадний банк України", ПАТ "Альфа-Банк", ПАТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО", ПАТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК", ПАТ "СБЕРБАНК", ПАТ "СІТІБАНК", ПАТ "БАНК ПІВДЕННИЙ", ПАТ "БАНК ВОСТОК", ПАТ "ВЕСТ ФАЙНЕНС ЕНД КРЕДИТ БАНК", ПАТ "МТБ БАНК", АТ КБ "ПРИВАТБАНК", ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК", ПАТ "УКРСИББАНК", АТ "Райффайзен Банк Аваль", ПАТ "УКРСОЦБАНК", ПАТ "УНІВЕРСАЛ БАНК", ПАТ "ПРОКРЕДИТ БАНК", ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", ПАТ "МЕГАБАНК", ПАТ "Банк Січ", АТ "ОТП БАНК". Але коштів на рахунках боржника виявлено не було.

Викликом державного виконавця, що боржниця отримала під власний підпис 25.10.2018, було зобов`язано боржницю надання декларації про доходи та майно боржника за формою, встановленою Міністерством юстиції України та надати документи щодо зареєстрованих у житловому приміщенні осіб.

13.12.2018 боржниця з`явилась на прийом до виконавця, але у супереч положенням частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» пояснень щодо невиконання рішення суду та запитуваних документів не надала.

У відповідності із інформацією, ДФС на обліку ДФС боржниця не перебуває.

Оскільки згідно із відповіддю Пенсійного фонду України боржниця отримує дохід в ФОП ОСОБА_4 , виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 15.12.2021. Незважаючи на те, що вказана постанова виконавцем надсилалась роботодавцеві боржниці, регулярних відрахувань ним не здійснювалось. Але згідно із довідкою в ФОП ОСОБА_4 , фактично боржниця заробітну платню не отримує.

Під час судового розгляду сторонами визнано, що після винесення рішення Приморського районного суду м. Одеса по справі №522/9079/17, що набрало законної сили 27.08.2018, про стягнення заборгованості у розмірі 661 775,00 грн. за договором позики, 211 768,00 грн. процентів за користування позикою, 6 816,28 грн. судового збору боржницею, було погашено боргу близько 5 (п`яти) тисяч гривень, частина із яких була стягнута у примусовому порядку.

У ході перевірки майнового стану боржниці було виявлено:

- 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить боржниці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВМ №219356 від 23.07.2009 та

- 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить боржниці на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.08.1996 №0826

25.10.2018 виконавцем відділу було здійснено вихід за вказаною адресою, але доступу до квартири надано не було, і зв`язку з чим 25.10.2018 виконавцем відділу було проведено опис 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , та складено відповідну постанову без потрапляння до внутрішніх приміщень квартири.

Оскільки 1/6 квартири, що належить боржниці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВМ №219356 від 23.07.2009 не була зареєстрована за нею у встановленому законом порядку, виконавець звернувся до суду із відповідною заявою у порядку ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» та ст. 440 ЦПК України, яка була задоволена ухвалою Приморського районного суду м. Одеса від 21.02.2022, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 20.03.2023

Разом з цим, в квартирі за вищевказаною адресою зареєстрований малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповіддю Департаменту надання адміністративних послуг від 08.02.2022 року за вих. № 139В/01-24.

Виконавець відділу звертався до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на примусову реалізацію квартири, у який зареєстрований малолітній. Але згідно із листом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування від 28.01.2022, такого дозволу надано не було.

Вищевказані обставини ускладнюють виконання судового рішення, яке набрало законної сили, адже, в матеріалах виконавчого провадження відсутній дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочину щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом пункту 10 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Пункт 1 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Частиною восьмою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно з частиною третьою, четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

У пункті 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року в справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21) вказано, що «на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій держвиконавця та/або органу опіки та піклування».

ЄСПЛ у пункті 65 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) зазначив, що якщо йдеться саме про справи стосовно тривалості проваджень, найефективнішим рішенням є запровадження засобу, який би прискорював провадження і не допускав би надмірно тривалого провадження у справі (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» («Scordino v. Italy», заява №36813/97, п. 183). Так само й у справах про невиконання судових рішень: будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів (див. згадане вище рішення у справі «Метаксас проти Греції», п. 19): тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції.

Суд наділений правом вживати заходів забезпечення виконання рішення, встановлювати порядок і спосіб його виконання, отже і вирішити питання про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровано місце проживання дітей.

У відповідності до частини шостої статті 431 ЦПК України суд наділений правом вживати заходи, спрямовані на забезпечення виконання рішення суду, передбачені статтею 150 ЦПК України (іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України).

Відповідно до частин першої - третьої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

При цьому виконавець у межах наданих йому Законом України «Про виконавче провадження» та статтею 435 ЦПК України повноважень, у разі неможливості виконання судового рішення, не позбавлений права звертатися до суду із заявою (поданням) про зміну способу та порядку його виконання.

Суд наголошує на тому, що обов`язок ініціювання будь-якого наступного судового процесу з метою виконання попереднього судового рішення Законом України «Про виконавче провадження» покладено на компетентні органи, уповноважені державою на забезпечення виконання судових рішень, а не стягувача, який правомірно очікує від держави належного виконання остаточного судового рішення про стягнення боргу; повноваження виконавця на звернення до суду є повноваженням звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 4, частина четверта статті 42 ЦПК України). Крім того, приватно-правовий інструментарій (зокрема, реєстрація місця проживання дитини) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про його стягнення.

Аналогічні за змістом висновки містяться у Постанові Верховного суду по справі №509/84/14-ц, провадження № 61-10946св22 від 10.05.2023.

Оскільки виконавець в силу приписів частини першої, пункту 1 частини другої, пунктів 3, 6, 22 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний та має право вживати всіх необхідних заходів щодо примусового виконання судового рішення, в тому числі й одержувати всі необхідні дозволи для проведення виконавчих дій, а статтею 435 ЦПК України передбачено право виконавця звертатися до суду із вимогою про зміну способу та порядку виконання рішення суду, суд відхиляє доводи представника боржника про обрання виконавцем неналежного способу захисту та про відсутність окремої заяви стягувача, як підстави для відмови задоволення цього подання.

При цьому дбати про дітей та їх інтереси мають насамперед батьки, а держава охороняє інтереси дітей при вчиненні саме батьками дій, які можуть нашкодити інтересам дітей.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 453/1637/21 (провадження № 61-7418св22).

З наведеного вбачається, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець має право звернутися до суду із заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом в порядку, встановленому в статті 435 ЦПК України.

Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства.

Під час розгляду заяви (подання) суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме, зокрема: з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні; чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення; чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання дітей; чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання; який ступінь споріднення між дітьми і боржником та інші обставини.

При вирішенні питання щодо дотримання прав неповнолітніх дітей у цій справі необхідно виходити із нижченаведеного.

Згідно із інформацією з РАЦС, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є онуком боржниці.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини 4 статті 156 Житлового кодексу Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині 2 статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їхні діти і батьки.

Таким чином неповнолітній не є членом родини боржниці, оскільки є її онуком, отже його права не можуть бути порушені реалізацією частки квартири, належній боржниці (бабусі).

Згідно із ст. 13 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків.

Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них.

Згідно з відповіддю Департаменту надання адміністративних послуг від 08.02.2022 року за вих. № 139В/01-24 мати дитини, ОСОБА_5 у зазначений квартирі не зареєстрована, тобто забезпечена іншим житлом, що перебуває у неї у користуванні.

Незважаючи на те, що ст. 13 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» батькам надано право вибору реєстрації місця проживання дитини та не зважаючи на те, що мати дитини зареєстрований за іншою адресою, онук боржниці був зареєстрований саме у арештованому майні, хоча боржниці було достеменно відомо про розпочате відносно неї примусове виконання.

Крім того, мати малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 має не тільки право користування іншим житлом, яке відповідно має і її дитина, а володіє на праві власності нерухомим житловим майном, а саме, квартирою площею 46,8 м. кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи наведене, дитина забезпечена іншим житлом та примусова реалізація належній боржниці частки квартири не може порушувати права її неповнолітнього онука, оскільки його матері на праві власності належить інша квартира.

Крім того, реєстрацію місця проживання неповнолітнього у квартирі було здійснено після ухвалення судом рішення про стягнення боргу та після того, як боржниця була достеменно обізнана про розпочате примусове виконання. Ці обставини вказують на недобросовісність дій боржниці, реєстрацію місця проживання онука саме з метою перешкоджання виконанню рішення суду.

Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17 зроблено висновок, що з конструкції частини третьої статті 12 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Таким чином, власники квартири, зловживаючи своїми правами, з метою недопущення реалізації майна за рішенням суду, та зареєстрували в квартирі неповнолітню дитину. Такі дії є зловживанням правом, є недобросовісними та направленими не на захист прав та інтересів дітей, а виключно на перешкоджання виконання рішення суду.

Суд враховує, що рішення суду, залишається невиконаним. Протиправні дії боржника, направлені на неможливість виконання рішення суду, призвели до того, що фактично стягувач позбавлений можливості задовольнити свої вимоги та захистити порушене право.

Оцінюючи лист Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, від 28.01.2022 яким відмовлено у наданні дозволу на реалізацію арештованої квартири, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо.

Суд не погоджується з висновком Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, від 28.01.2022, оскільки він не є достатньо обґрунтованим та вважає за доцільне задовільнити подання.

Аналогічні висновки містяться у Постанові Верховного суду по справі №760/14086/21, провадження №61-9935св22 від 15 лютого 2023 року, якою було задоволено подання приватного виконавця та надано приватному виконавцю дозвіл на реалізацію нерухомого житлового майна, право на користування яким мають неповнолітні.

Згідно із вимогами ч. 5 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник.

Із урахуванням положень ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» суд відхиляє доводи сторони боржника про належне та добровільне виконання ним рішення про стягнення заборгованості у розмірі 661 775,00 грн. за договором позики, 211 768,00 грн. процентів за користування позикою, 6 816,28 грн. судового збору шляхом погашення нею боргу близько 5 (п`яти) тисяч гривень, із врахування не співмірності суми боргу за рішенням суду, що набрало законної сили, та суми боргу, що була фактично сплачена.

Слід зазначити, що ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» були введені певні обмеження щодо примусової реалізації майна, але вказані обмеження стосуються саме майна, що перебуває в іпотеці за споживчими кредитами.

Враховуючи зазначене, чинне законодавство не містить обмежень та заборон щодо звернення стягнення на єдине житлове майно боржника у разі відсутності у цього боржника іншого майна та коштів, достатніх для задоволення вимог стягувача-фізичної особи, що не є іпотекодержателем чи кредитором на споживчим кредитом.

Отже, подання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 258, 259, 263, 435 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

Подання Головного державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Білика Ростислава Валерійовича - задовольнити.

Надати дозвіл на примусову реалізацію (продаж) на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження нерухомого майна боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: 1/6 квартири АДРЕСА_1 , яка належить боржниці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВМ №219356 від 23.07.2009 та 1/6 квартири АДРЕСА_1 , яка належить боржниці на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.08.1996 № НОМЕР_2 та в якій зареєстрований неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Р. Д. Абухін

14.06.2023