Справа № 214/6517/22
У Х В А Л А

30 серпня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Сіденка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Чаплиги О.О.,

представника позивача ОСОБА_1 , відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника відповідача - ОСОБА_4 ,

у відсутність відповідача - ОСОБА_5

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження клопотання адвоката Бузинарської Діани Миколаївни про закриття провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги,

встановив:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» звернувся до суду з вказаним позовом, до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.03.2019 по 31.10.2022 у сумі 27 230,31 грн. та за період з 21.04.2019 по 21.02.2022 інфляційних втрат у сумі 2 838,49 грн. і 3% річних у сумі 932,32 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачами зобов`язань по її сплаті. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що товариство здійснює функції з управління та надання послуг з утримання будинку, споруди та групи будинків та споруд, об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях Саксаганського району м. Кривого Рогу, в тому числі по АДРЕСА_2 . Відповідачі є власниками приміщення АДРЕСА_3 та споживачем наданих позивачем послуг за указаною адресою, що надавалися товариством по АДРЕСА_1 , договори про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій з ТОВ «Житлосервіс-КР» ними не укладалися. Оскільки відповідачі своєчасно та в повному обсязі кошти за надані послуги не сплачували, утворилась зазначена заборгованість за житлово-комунальні послуги, яку позивач просить стягнути на свою користь.

Ухвалою суду від 26 грудня 2022 року прийнято до розгляду справу, розгляд ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_5 адвокатом Бузинарською Д.М. заявлено клопотання про закриття провадження у справі, оскільки спір, що виник між сторонами, підвідомчий господарському суду.

Представником позивача ТОВ «Житлосервіс-КР» проти клопотання заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях.

В обґрунтування заперечень проти заявленого клопотання зазначено, що вказане клопотання представником відповідача заявлено з порушення строків, а повернення до попередньої стадії провадження у зв`язку з неналежним способом захисту своїх прав відповідачем, ЦПК України не передбачено. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідачі є власниками приміщення АДРЕСА_3 , саме як фізичні особи, що також підтверджується копією договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 09.06.2005, де покупцями вказані суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_5 та фізичні особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Тобто статус суб`єкта підприємницької діяльності на дату кладення даного договору зазначено лише у ОСОБА_5 , бо ОСОБА_2 був зареєстрований як ФОП 13.12.2005, а ОСОБА_3 22.02.2008. Станом на дату звернення позивача до суду, один із відповідачів припинив свою підприємницьку діяльність 21.12.2016 за власним рішенням. Тобто у період заявленої до стягнення заборгованості підприємницька діяльність ОСОБА_5 була припинена. Тому з врахуванням роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у постанові пленуму «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01 березня 2013 р., оскільки використання зазначеного нежитлового приміщення у підприємницькій діяльності не впливає на правовий статус особи, як власника вказаного нерухомого майна, набутого нею у власність саме як фізичною особою, просить відмовити у задоволенні клопотання.

Вислухавши думки учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Так, пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

На час звернення до суду та розгляду справи процесуальне законодавство містило критерії розмежування справ за предметною та суб`єктною підсудністю.

Відповідно до вимог статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо:

1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин;

3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

У статті 25 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

За правилами частин другої та четвертої цієї статті цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

У статті 26 ЦК України вказано, що всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

З аналізу вказаних вимог цивільного законодавства вбачається, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «фізична особа - підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Згідно з частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 904/7183/17 (провадження № 12-153гс18) вказала, що «уклавши з позивачем - виконавцем комунальної послуги договір № 3009/02-14 про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, відповідач здійснила документальне оформлення відносин з надання їй житлово-комунальних послуг внаслідок здійснення нею господарської діяльності як суб`єктом господарювання у нежитловому приміщенні за адресою АДРЕСА_4 . Припинення дії договору про надання комунальних послуг не змінює та не припиняє використання відповідачем належного їй на праві власності нежитлового приміщення у сфері господарювання, а використання належного їй на праві власності нерухомого майна у сфері господарювання відповідає змісту права власника самостійно розпоряджатися та користуватися своїм майном. Враховуючи наведене, а також положення статей 1, 12 ГПК України (в редакції, чинній на момент звернення з цим позовом), щодо підвідомчості спорів за участі суб`єктів підприємницької діяльності господарським судам, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів порушення судом правил суб`єктної підсудності». Предметом спору у даній справі було звернення ТОВ «Сітісервіс-КР» до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ФОП ОСОБА_6 про стягнення 33260,59 грн заборгованості з підстав неналежного виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 3009/02-14 про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій».

У справі, що розглядається, позивач просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за житлово-комунальні послуги, як власників приміщення на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 09 червня 2005 року, саме як фізичних осіб, а не фізичних осіб-підприємців. При цьому згідно копії договору, лише ОСОБА_5 на момент укладення договору був суб`єктом підприємницької діяльності, припинивши свою підприємницьку діяльність ще до звернення позивача до суду з позовом і до періоду виникнення заборгованості.

Доказів здійснення відповідачем ОСОБА_5 як фізичною особою господарської діяльності, матеріали цивільної справи не містять. При цьому згідно наданих до суду пояснень, указане приміщення відповідачі не використовують для здійснення власної підприємницької діяльності, а передали його в оренду іншій особі, яка розпоряджається ним на власний розсуд.

Враховуючи те, що юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта та предмета позовних вимог, оскільки позов заявлений до фізичних осіб власників нерухомого майна, в силу вимог статті 15 ЦПК України спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства, що узгоджується з висновками, зробленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 травня 2018 року у справі № 757/45133/15-ц (провадження № 14-114цс18).

Керуючись ст.ст. 255, 256 ЦПК України, суд

постановив:

відмовити у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_4 про закриття провадженняу справі повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 31 серпня 2023 року.

Суддя С.І. Сіденко