ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5413/23 Справа № 180/1080/22 Суддя у 1-й інстанції - Хомченко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Канурна О. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2022 року у справі №180/1080/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів (суддя першої інстанції Хомченко С.І.),-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 23.12.2016 року з нього, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 листопада 2016 року і до повноліття дитини. Вищевказаним рішенням суду також з нього, ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

17.02.2018 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_4 , від цього шлюбу народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На теперешній час він безробітній, хворіє, потребує підтримуюче лікування, а тому не має можливості сплачувати аліменти в розмірі частини на утримання доньки ОСОБА_3 через наявність у нього на утриманні також іншої неповнолітньої дитини. Вважає, що в нього є підстави для зменшення розміру стягнутих аліментів з 1/4 на 1/6 частину на утримання ОСОБА_3 тому, що його матеріальне становище змінилось, доходи зменшилися.

На підставі наведеного позивач просив суд зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області по справі № 2/180/999/16 від 23.12.2016 року, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області по справі № 2/180/999/16 від 23.12.2016 року, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Так, апелянт посилається на те, що судом не було враховано той факт, що рішення суду про стягнення з нього аліментів саме у такому розмірі суперечить засадам рівності та справедливості, через наявність у позивача на утриманні іншої неповнолітньої дитини, а також зважаючи на наявні у нього проблеми зі здоров`ям.

Позивач звертаючись з позовом до суду просив зменшити розмір щомісячного платежу по аліментам у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, оскільки на його утриманні знаходиться двоє малолітніх дітей, ОСОБА_5 - 2018 року народження, та ОСОБА_6 - 2013 року народження, а також дружина - ОСОБА_4 , яка наглядає за дітьми, окрім того, апелянт тривалий час є безробітним.

ОСОБА_1 зазначає те, що відсутність рішення суду про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_5 не вказує на те, що апелянт не приймає участі у матеріальному забезпеченні молодшої дитини, а навпаки вказує на відсутність спору з даного приводу.

Крім того, звертає увагу на те, що на теперішній час він будь-яких заробітків чи доходів від здійснення будь-якої трудової діяльності, в тому числі, як найманого працівника, не має.

Апелянт зазначає про те, що його матеріальне становище не дає об`єктивної можливості сплачувати аліменти на утримання старшої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, вказане сильно вплине на бюджет його сім`ї, та погіршить матеріальне становище позивача та його молодшої неповнолітньої дитини.

Окрім іншого, апелянт має вади здоров`я. Так, згідно з випискою із медичної картки стаціонарного хворого з 31.05.2019 року хворіє на туберкульоз, проходив амбулаторне лікування з цього приводу, також, у відповідності до виписки з медичної картки № 17288 має рецедивну форму варикозної хвороби лівої нижньої кінцівки ХВН 2-А ст, 13.09.2021 року проведено оперативне втручання, щомісячно на підтримуюче лікування та оздоровчі процедури позивач витрачає грошові кошти у розмірі близько 1000,00 грн.

За своїм станом здоров`я апелянт може здійснювати обмежений перелік видів робіт у зв`язку з чим і пов`язаний тривалий період його безробіття.

Також, апелянт звертає увагу на те, що на теперішній час ОСОБА_8 звернулась до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки за прострочення сплати аліментів.

28 квітня 2023 року справа надійшла до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04травня 2023 року відкрито провадження у даній справі та надано сторонам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 травня 2023 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Копію ухвали про відкриття провадження сторонам у справі та копію апеляційної скарги відповідачу у справі було надіслано засобами поштового зв`язку, позивачу також було надіслано копію ухвали про відкриття провадження на його електронну пошту.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як передбачено ч. 3 вказаної вище статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

02.06.2023 року від ОСОБА_8 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечевала проти задоволення позовних вимог позивача, посилаючись на те, що ОСОБА_1 на утримання їх доньки ОСОБА_3 аліменти на сплачує, що підтверджується довідкою про наявність заборгованості. Просить Дніпровський апеляційний суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Частиною 1 статті 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини 2 вищевказаної статті, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з частиною 3 вищевказаної статті, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи позивачу в задоволенні його позовних вимог, суд першої інстанції послався на те, що позивачем не додано до позову жодного доказу на підтвердження погіршення матеріального становища після ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ; сам факт існування рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини, потребування позивача у підтримуючому лікуванню не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, стягнутих на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки даних про безпосереднє утримання із заробітної плати позивача аліментів суду не надано.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 23.12.2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 листопада 2016 року і до повноліття дитини.

Вищевказаним рішенням суду також з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18 листопада 2016 року і до 30 квітня 2018 року.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про те, що на теперішній час рішення суду про стягнення з позивача аліментів на утримання старшої доньки ОСОБА_3 у розмірі від усіх видів доходів суперечить засадам рівності та справедливості через наявність у нього на утриманні також іншої неповнолітньої дитини, а також зважаючи на стан його здоров`я та відсутність доходів, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до астини 1 статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін.

Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Як вбачається із частини 1 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається із частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із довідки - розрахунку Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заборгованість зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 2/180/999/16, виданного 23.01.2017 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менш прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку ВП № 53664007 станом на 01.10.2022 року складає 145011,10 грн. (а.с. 41 - 42).

Згідно з довідкою - розрахунком Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заборгованість зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 2/180/999/16, виданого 23.01.2017 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання у розмірі зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18 листопада 2016 року і до 30 квітня 2018 року ВП № 53663900 станом на 30.04.2018 року складає 28817,76 грн. (а.с. 40).

Тобто, з 30 квітня 2018 року аліменти з позивача на утримання колишньої дружини вже не нараховуються, але з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не сплачував аліменти на користь ОСОБА_2 , так само і на утримання своєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Довідкою від 26.05.2019 року Комунального підприємства «Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтизіатрія» Дніпропетровської обласної ради» підтверджено, що курс лікування від туберкульоза ОСОБА_1 завершено (а.с. 8).

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про те, що з метою захисту прав дітей апелянта у другому шлюбі, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , 2013 року народження, наявні всі підстави для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог позивача, є безпідставними, оскільки рішення суду щодо стягнення з позивача ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 не виносилось, а тому доводи позивача, що він утримує доньку ОСОБА_5 , та це потребує додаткових зусиль, суд до уваги не приймає.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2022 року і задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3статті 389 ЦПК України.

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

О.В. Халаджи