ПОСТАНОВА

Іменем України

15 серпня 2023 року м. Кропивницький

справа № 397/355/22

провадження № 22-ц/4809/759/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.

за участю секретаря судового засідання Напрюшкіної О.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 23 березня 2023 року у складі судді Соловйова О.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом вселення.

В обґрунтування позову зазначав, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 вересня 2021 року, він є власником 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Співвласником згаданого нерухомого майна є відповідачка ОСОБА_2 , яка володіє 1/2 часткою вказаного житлового будинку на підставі договору дарування від 24 квітня 2002 року.

Житловий будинок згідно технічного паспорту позначений літ.Аа та має загальну площу 59,7 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м. До зазначеного нерухомого майна прилягають господарські будівлі та споруди, які позначені на плані відповідними літерами: літня кухня літ.Ж, сарай-літня кухня літ.Б, навіс літ.З, оглядова яма літ.е, вбиральня літ.Д, колодязь літ.Г, гараж літ.Е, прибудова літ.б, літній душ літ.К, козирок літ.к, огорожа літ.N-N2.

Однак, відповідачка знаючи про те, що він є співвласником вище вказаного житлового будинку, упродовж тривалого часу усіляко перешкоджає йому у використанні ним прав власника спадкового нерухомого майна (житлового будинку) шляхом навішування замків, погроз, тим самим перешкоджаючи йому у вільному доступі до вхідних воріт, житлового будинку та всіх приміщень і споруд зазначеного домоволодіння, не надаючи можливості мати ключі від усіх приміщень та вільно розпоряджатись своєю власністю.

З урахуванням заяви про зміну предмету позову, позивач просив усунути перешкоди у користуванні житловим та нежитловим приміщеннями, шляхом його вселення до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов?язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у користуванні його власністю 1/2 частини житлового будинку та складових частин вказаного нерухомого майна - господарських будівель та споруд: літня кухня літ. Ж, сарай-літня кухня літ. Б, навіс літ. З, оглядова яма літ. е, вбиральня літ. Д, колодязь літ. Г, гараж літ. Е, прибудова літ. б, літній душ літ. К, козирок літ. к, огорожа літ. N-N2, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання вільного доступу до житлового будинку та його складових частин та надати ключі від житлового будинку, вхідних воріт та всіх приміщень складових частин вказаного нерухомого майна - господарських будівель та споруд.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 23 березня 2023 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні житловим та нежитловими приміщеннями, шляхом вселення ОСОБА_1 до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов?язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні його власністю 1/2 частини житлового будинку під АДРЕСА_1 та складових частин вказаного нерухомого майна - господарських будівель та споруд: літня кухня літ. Ж, сарай-літня кухня літ. Б, навіс літ. З, оглядова яма літ. е, вбиральня літ. Д, колодязь літ. Г, гараж літ. Е, прибудова літ. б, літній душ літ. К, козирок літ. к, огорожа літ. N-N2, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання вільного доступу до житлового будинку та складових частин вказаного нерухомого майна та надати ОСОБА_1 ключі від житлового будинку, вхідних воріт та всіх приміщень складових частин вказаного нерухомого майна - господарських будівель та споруд.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову повністю. Представник відповідача ОСОБА_3 вважає, що оскаржуване судове рішення є передчасним та таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права .

Вказує, що задовольняючи клопотання про поновлення строку на подання заяви про зміну позовних вимог та повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття, суд не в повній мірі дослідив обставини справи, докази, які були подані представником позивача на підтвердження викладеного у вказаній заяві, не керувався нормами чинного законодавства та приймав рішення з порушенням цих норм.

Звертає увагу, що підставою для поновлення строку на подання заяви про зміну позовних вимог представник позивача ОСОБА_4 зазначив, що проходить військову службу за мобілізацією. Згідно Довідки № 140 від 06.09.2022 року (яка міститься в матеріалах справи) ОСОБА_4 призваний по мобілізації, перебуває на військовій службі в Північному територіальному юридичному управлінні та призначений на посаду 17 серпня 2022 року згідно наказу начальника Північного територіального юридичного управління від 17.08.2022 № 99.

Однак, згідно пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» несумісною з діяльністю адвоката є військова або альтернативна (невійськова) служба, а тому відповіжно до частини 2 статті 7 цього Закону адвокат у триденний строк з дня виникнення таких обставин мав подати до ради адвокатів регіону за адресою свого робочого місця заяву про зупинення адвокатської діяльності. Відомості про зупинення адвокатської діяльності (права па заняття адвокатською діяльністю) Святецького М.П. в Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні.

Відповідач вважає, що суду було відомо, що ОСОБА_4 здійснює адвокатську діяльність всупереч порядку, що передбачений Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», і як наслідок, не може бути представником у суді, зокрема подавати заяви, в тому числі заяви про зміну предмету позову, клопотання тощо, однак не взяв до уваги зазначеного та ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Також, в апеляційній скарзі представник відповідача не погоджується з розміром судового збору, який підлягав сплаті при подачі позовної заяви. Зокрема зазначає, що вимоги вказані в заяві про зміну предмету позову не слід вважати єдиною вимогою немайнового характеру, оскільки ці вимоги є самостійними, і такими, що направлені на досягнення різних цілей (різної мети), про які зазначає позивач.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача адвокат Святецький М.П. зазначив, що суд першої інстанції прийняв рішення з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Саламахи В.Р. слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зауважив, що відповідач та його представник письмових заперечень на заяву про зміну предмета позову не подавали, під час розгляду справи в судовому процесі представник відповідача заперечень також не заявляв.

Повернення в підготовче провадження та прийняття заяви про зміну предмету позову суд вирішив з метою сприяння позивачу у реалізації його права на обрання ефективного, на думку сторони позивача, способу захисту його порушених прав, враховуючи що зі сторони відповідача заперечень не надійшло, а тому суд дійшов до висновку про задоволення клопотання представника позивача.

Звертав увагу суду, що процесуальним законом не передбачено такої підстави обов`язковості неможливості здійснення представництва у суді з тих підстав, які вказані у апеляційній скарзі представника відповідача.

Аналіз положень статей 7, 31, 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дає підстави вважати, що зупинення адвокатської діяльності згідно п. З ч. 1 ст. 7 Закону не здійснюється автоматично, а відбувається виключно за наявністю поданої адвокатом заяви або прийняття кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури відповідного рішення.

Вважає, що в цій частині апеляційна скарга не спростовує по суті рішення суду першої інстанції, а викладенні у ній обставини щодо повноважень представника позивача не знайшли свого підтвердження в нормах процесуального закону.

Враховуючи зазначене, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини

Позивачу у справі ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 вересня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Ковтун В.О. за реєстровим № 1191, на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка житлового будинку під АДРЕСА_1 , яку він отримав у спадок після смерті рідного брата ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13). Право власності за позивачем зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10 вересня 2021 року, номер запису про право власності 43886917, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 274195929 сформованого 10 вересня 2021 року (а.с. 16-17).

Інша частка цього житлового будинку, а саме - належить дружині покійного ОСОБА_5 - відповідачці ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 24 квітня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Телюпа О.В. за реєстровим № 1032 (а.с.20-21). Право власності за відповідачкою зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10 вересня 2021 року, номер запису про право власності 43886589, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 274194631 сформованого 10 вересня 2021 року (а.с. 47-48).

Відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, інформація про опис об`єкта нерухомого майна вказано загальна площа 59,7 кв.м., житлова площа 33,4 кв.м. Житловий будинок позначений на плані літ.Аа, літня кухня літ.Ж, сарай-літня кухня літ.Б, навіс літ.З, оглядова яма літ.е, вбиральня літ.Д, колодязь літ.Г, гараж літ.Е, прибудова літ.б, літній душ літ.К, козирок літ.к, огорожа літ.N-N2.

Позивач не проживає у спірному житловому будинку, оскільки відповідачка чинить перешкоди позивачу у користуванні будинком шляхом навішування замків, не надаючи можливості мати ключі від усіх приміщень, тим самим перешкоджаючи йому у вільному доступі до вхідних воріт, житлового будинку та всіх приміщень і споруд. Представник відповідача вказані обставини не спростував.

04 листопада 2021 року позивач направляв на адресу відповідачки лист-інформування про те, що він є співвласником житлового будинку та прибуде за адресою нерухомого майна з метою отримати безперешкодний доступ і ключі від вхідних воріт та всіх приміщень (а.с.22-23).

04 та 11 грудня 2021 року у зв?язку зі спробою позивача отримання доступу до належної йому частини житлового будинку, відповідачкою було здійснено виклики працівників поліції з метою перешкоджання такого доступу та останніми було відібрано пояснення у позивача з вказаного приводу (а.с.28-29).

29 січня 2022 року на адресу сектору поліцейської діяльності № 1 (смт. Олександрівка) відділу поліції № 1 (м. Знам?янка) Кропивницькго РУП ГУНП в Кіровоградській області позивач направляв звернення про вчинення відповідачкою щодо нього протиправних дій, а саме позбавлення його можливості використовувати нерухоме майно, та необхідності їх припинення, яке прийнято та зареєстровано в журналі ЄО (а.с. 25).

За результатами розгляду звернення позивача, 04 лютого 2022 року відділом поліції надано повідомлення про те, що по вказаному факту вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, тому рекомендовано звернутись до суду для вирішення спірних питань (а.с.26-27).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Представник відповідача просив рішення суду залишити без змін.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд дійшов висновку про необхідність захисту порушеного права позивача щодо користування спірними майном, оскільки відповідачка створює позивачу перешкоди у здійсненні ним свого права використовувати належну йому частину житлового будинку на власний розсуд.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам матеріального права.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Встановивши, що 1/2 частка спірного домоволодіння належить позивачу на праві власності та останній, як власник майна, має право користуватися та розпоряджатися спірним майном, проте відповідач чинить перешкоди в користуванні таким майном, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог.

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції прийняв рішення про повернення до стадіїї підготовчого провадження після його закриття з порушенням норм чинного процесуального законодавства не заслуговують на увагу.

Відповідно до частини третьої статті 49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин (аналогічний висновок зробленийв постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22 липня 2021 року у справі № 910/18389/20).

Згідно частини першої статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Відповідно до частини другої статті 189 ЦПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Цивільним процесуальним кодексом України не врегульовано питання щодо повернення суду першої інстанції до стадії підготовчого провадження після його закриття.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 грудня 2021 року у справі № 910/7103/21, на яку посилався представник позивача, зроблено висновок, що: «відповідно до практики Верховного Суду, яку колегія суддів враховує на підставі частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Разом з тим такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті».

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21), зроблено висновок, що: «при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

У справі, що переглядається ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 25.07.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Святецький Микола Петрович, до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном; призначено у справі підготовче засідання.

Ухвалою суду від 18.10.2022 закінчено підготовче провадження.

08.11.2022 представник позивача ОСОБА_4 подав до суду першої інстанції заяву про повернення в підготовче засідання з метою зміни предмету позову.

Задовольняючи клопотання представника позивача, суд дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки право на зміну позивачем предмету позову Цивільним процесуальним кодексом України передбачено лише в підготовчому провадженні, яке по даній справі вже закрито, то виходячи із завдань цивільного судочинства, з метою сприяння позивачу у реалізації його права на обрання ефективного способу захисту його порушених прав, повернення в підготовче провадження та прийняття заяви про зміну предмету позову буде правомірним. Суд також взяв до уваги, що зі сторони відповідача заперечень не надійщло.

Колегія суддів, також, вважає необґрунтованими та відхиляє доводи апеляційної скарги про здійснення ОСОБА_4 адвокатської діяльності всупереч порядку, що передбачений Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до пп. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» несумісною з діяльністю адвоката є військова або альтернативна (невійськова) служба. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у разі виникнення обставин несумісності, встановлених частиною першою цієї статті, адвокат у триденний строк з дня виникнення таких обставин подає до ради адвокатів регіону за адресою свого робочого місця заяву про зупинення адвокатської діяльності.

Разом з тим, в зв?язку з введенням воєнного стану, при наявності об`єктивних причин несвосчасного виконания адвокатами вимог частини 2 статті 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» в зв?язку з проходженням військової або альтернативної (невійськової) служби, Радою адвокатів України і було прийняте рішення № 24 від 03 березня 2022 року: «У період воєнного стану не вважати порушенням вимог щодо несумісності проходження військової або альтернативної (невійськової) служби адвокатами та не застосовувати таку підставу для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності».

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що призов адвоката на військову службу не є підставою для автоматичного зупинення його адвокатської діяльності та не є підставою для недопуску його для участі в справі як представника позивача.

Щодо клопотання представника відповідача ОСОБА_6 про витребування у Відділу поліції № 1 (м. Знам?янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області документів, на підставі яких встановлено факт того, що ОСОБА_1 не допускають до будинку, колегія суддів зазначає наступне.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники процесу посилаються в апеляційній скарзі. Докази, які не були подані суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для витребування зазначених документів.

Інших доводів про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам чинного законодавства та порушення норм матеріального чи процесуального права представником відповідача в апеляційній скарзі не наведено.

Колегія суддів вважає, що в межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення не встановлено.

В даному випадку висновок, зроблений судом першої інстанції, в повному обсязі відповідає встановленим у справі обставинам, а тому підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції немає.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи зазначене та відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 23 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 серпня 2023 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Дуковський

Л.М. Дьомич