ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 679/1461/21

Провадження № 22-ц/4820/1167/23

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О. Ярмолюка О.І,

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 679/1461/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12 квітня 2023 року в складі судді Стасюка Р.М. у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про повернення безпідставно набутих коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, а якому позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у розмірі 6 228 грн 21 коп за кредитним договором № б/н від 03 жовтня 2007 року.

На підтримання заявлених позовних вимог банк зазначав, що ОСОБА_2 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 03 жовтня 2007 року, таким чином між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, на виконання умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 1600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору, який в подальшому було збільшено до 13000 гривень. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер, спадкоємцями після його смерті є особи, які мали право подати заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини у строк з 11.05.2017 року по 11.11.2017 року. Таким чином, ОСОБА_1 , яка постійно проживала разом з померлим є його спадкоємцем та прийняла спадщину.

Оскільки у ОСОБА_2 на момент смерті, була заборгованість перед банком, згідно укладеного договору банківських послуг, тому 23 червня 2021 року до спадкоємиці позичальника було направлено лист-претензію, згідно якого банк пред`явив свої вимоги, але в добровільному порядку заборгованість повернута не була. Таким чином, оскільки на дату смерті заборгованість позичальника становить 6 228 грн 21 коп, тому ці кошти мають бути стягнено з ОСОБА_1 .

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь грошові кошти в сумі 6904 грн 19 коп., при цьому позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , відповідно до поданої позовної заяви банку їй стало відомо, що на дату смерті її чоловіка у нього була заборгованість перед банком у сумі 6 228 грн 21 коп. Однак у період з 13 травня 2017 року по 20 лютого 2019 року вона сплатила на користь банку 6 904 грн 19 коп, доказом сплати цих коштів є виписка по рахунку. Оскільки між нею та банком не існувало будь яких правовідносин, тому банк набув ці кошти без достатньої правової підстави, а відтак зобов`язаний повернути ці кошти.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28 лютого 2023 року обидва позови об`єднано в одне провадження.

У квітня 2023 року ОСОБА_1 подала заяву про зменшення розміру позовних вимог та просила стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь грошові кошти в сумі 6550 грн.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12 квітня 2023 року, позов АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором кредитором спадкодавця задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором спадкодавця № б/н від 03 жовтня 2007 року в розмірі 6228 грн 21 коп та 2270 грн, витрат понесених на оплату судового збору, а всього 8498 гривень 21 копійку.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про повернення безпідставно набутих коштів відмовлено.

ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Жуковського О.В. подала апеляційну скаргу, вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права. Так представник апелянта вказує, що банком в ході розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, ознайомлення ОСОБА_2 з всіма умовами кредитного договору, адже у заяві-анкеті позичальника від 03 жовтня 2007 року на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також не зазначено і строку повернення кредиту (користування ним). З долучених до позовної заяви Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт та Умов і правила надання банківських послуг неможливо встановити, що саме з цими Тарифами та Умовами було ознайомлено позичальника та він погодився з ними підписавши анкету-заяву. Тому, відсутні підстави вважати, що банк при укладенні договору з ОСОБА_2 дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодженні із споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк. Крім того, послався на те, що долучені АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви копії письмових доказів оформлені з порушенням вимог ч.4 ст. 95 ЦК України та п.5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації, а тому є недопустимими, оскільки належним чином не засвідчені, а оригінали матеріалів кредитної справи ОСОБА_2 на запит суду банком надано не було, однак судом надані банком документи не були визнані неприпустимими доказами укладення кредитного договору та прийняті до уваги, а тому суд безпідставно задовольнив позовні вимоги банку. Також, до позовної заяви було додано платіжне доручення, щодо сплати судового збору, однак вказаний платіжний документ не містить запису про зарахування цих коштів до державного бюджету, крім того в призначенні платежу вказано що судовий збір у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_3 , однак суд цих обставин не перевірив і відкрив провадження у справі, що є черговим порушенням при розгляді справи. На думку представника апелянтки, судом безпідставно відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих банком коштів, адже АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , не пов`язані жодними договірними правовідносинами щодо такого майна, без правової на те підстави, тому у банка виникло зобов`язання повернути позивачці отримані кошти у сумі 6550 грн. як безпідставно набуті. Також представник апелянтки посилався, що банк звертаючись до суду з позовом про стягнення 6 228 грн 21 коп, вказував що саме в цьому розмірі існувала заборгованість ОСОБА_2 перед банком, однак в ході розгляду справи банк вже посилався, що заборгованість за кредитним договором становила 11 078 грн 21 коп, як вказано у претензії кредитора, однак доказів заборгованості саме в такому розмірі банком не надано, а суд безпідставно ототожнює кредитний договір та Анкету-заяву від 03 жовтня 2007 року, оскільки це є різні правочини. Докази того, що ОСОБА_1 як спадкоємець, здійснювала погашення заборгованості за спадкодавця ОСОБА_2 згідно його заяви матеріали справи не містять.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 та її представник - адвокат Жуковського О.В. просили скасувати рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12 квітня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову банку, натомість задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Представник АТ КБ «Приватбанк» - адвокат Мельник В.М. подала відзив на апеляційну скаргу, вказує що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Щодо посилання апелянта на не застосування судом правової позиції Верховного Суду у справі № 342/180/17, оскільки дана правова позиція стосується даних правовідносин є хибними, так як в тій справі правовідносини виникли між кредитором та позичальником, а в даній справі предметом спору є правовідносини між спадкоємцем та кредитором. Стосовно засвідчення копій документів, відповідно до стандарту ДСТУ 4163-2020, тому судом вірно вказано, що норми ЦПК України не передбачають обов`язкової вимоги засвідчення копії згідно стандарту. Також посилається представник банку, що твердження ОСОБА_1 про наявність підстав щодо стягнення безпідставно набутих коштів є невірними, а тому така вимога не могла бути задоволена судом. В даному випадку склалися правовідносини між померлим та банком стосовно кредитного договору, що підтверджуються наявними в справі доказами, зокрема підписаною Анкетою-заявою ОСОБА_2 від 03 жовтня 2007 року. Посилання ОСОБА_1 , що між нею і банком відсутні будь які правовідносини спростовуються її же позовом про повернення коштів та заявою її представника про об`єднання обох позовів в одне провадження. Крім того, в разі відсутності будь яких правовідносин між нею та банком для чого нею сплачувалися кошти на погашення боргу її померлого чоловіка.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір б/н, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 1600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 3% на місяць за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки розмір кредитного ліміту з 1 600 грн був збільшений максимально до 13 000 грн, а в подальшому зменшений до 0,00 грн.

Строк дії кредитного ліміту відповідав строку дії картки, остання з терміном дії до 03/21.

Як вбачається з виписки за договором, ОСОБА_2 користувався кредитними коштами, періодично витрачаючи їх та погашаючи кредитну заборгованість.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер.

Після смерті ОСОБА_2 , який був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , відкрито 06 вересня 2017 року спадкову справу № 65/2017.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 65/2017, спадкоємцями після смерті ОСОБА_2 є : дружина ОСОБА_1 , донька ОСОБА_4 та син ОСОБА_3 .

Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла його дружина ОСОБА_1 , донька та син померлого від прийняття спадщини відмовилися.

Таким чином, єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_1 , яка і отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, належне спадкодавцю у вигляді частки двокімнатної квартири АДРЕСА_2 .

20 вересня 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» до Нетішинської державної нотаріальної контори, в порядку ст. 1281 ЦК України, направлено претензію кредитора у якій зазначено про те, що боржником ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у повному обсязі не виконані кредитні зобов`язання у зв`язку з чим за ним перед банком рахується заборгованість у розмірі 11078 грн. 21 коп.

Листом від 13 жовтня 2017 року завідувачем державної нотаріальної контори Мельником А.П. повідомлено АТ КБ «ПриватБанк», що після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , 06 вересня 2017 року відкрито спадкову справу за № 65/2017, а спадкоємці померлого будуть повідомлені про наявність заборгованості перед банком.

Як вбачається з копій матеріалів спадкової справи, спадкоємець ОСОБА_1 , 28 жовтня 2017 року була ознайомлена з претензією кредитора від 20 вересня 2017 року.

Відповідно до ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст.ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.ч.1,3,4 ст.1268 ЦК України).

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні.

Тобто в разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі відповідних норм Закону до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про стягнення заборгованості, в даному випадку за кредитним договором.

Згідно ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

За загальним правилом у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво, обов`язки померлої особи (боржника) переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості отриманого ним у спадщину майна.

У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Саме до цього зводиться правовий висновок, який викладений у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року (справа №332/2936/16-ц).

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Отже цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 18 вересня 2019 року (справа №640/6274/16-ц), при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Отже, при вирішенні спору судом було вірно встановлено коло спадкоємців, а саме, що спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_1 , яка у встановленому законом порядку прийняла всі спадкові права та обов`язки.

Як вбачається з матеріалів справи на момент смерті у ОСОБА_2 за розрахунком банку була наявна заборгованість перед банком у загальному розмірі 12 778 грн., за простроченим тілом кредиту.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства,а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З врахуванням викладеного слід дійти висновку, що між померлим ОСОБА_2 та банком було укладено договір про надання банківських послуг.

На підтвердження своїх позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту банк надав суду: розрахунки заборгованості за кредитним договором станом на дату смерті ОСОБА_2 , виписку по рахунку, довідку про зміну умов кредитування, анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 03 жовтня 2007 року, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 Днів пільгового періоду», довідку про видачу кредитних карт, також надано претензію кредитора, в порядку ст. 1281 ЦК України, адресовану на адресу Нетішинської державної нотаріальної контори і лист-претензію направлений на адресу ОСОБА_1 .

З наданого банком розрахунку, вбачається, що станом на 02 травня 2017 року у ОСОБА_2 був борг перед банком в розмірі 12 778 грн, починаючи з 01.06.2017 року після смерті позичальника на картковий рахунок ОСОБА_2 проводилося поповнення готівкою і за період з 01.06.2017 року по 20 лютого 2019 року внесено 6 550 грн.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_1 підтвердила, що вказані кошти вносилися нею на картковий рахунок її чоловіка, що підтверджується наданими суду квитанціями.

Такі дії відповідачки, підтверджують висновок суду, що в період з 13.05.2017 року по 20.02.2019 року ОСОБА_1 здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором спадкодавця ОСОБА_2 , оскільки зобов`язання боржника з повернення кредиту входять до складу спадщини, тому до даних правовідносин застосуванню підлягають норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні зустрічних позовних вимог щодо повернення безпідставно набутих коштів з огляду на вимоги ст. 1212 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги, що банком в ході розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, ознайомлення ОСОБА_2 з всіма умовами кредитного договору, адже у заяві-анкеті позичальника від 03 жовтня 2007 року на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку процентна ставка не зазначена слід відхилити.

Як вбачається з анкети-заяви, яка підписана позичальником, при укладенні договору сторонами було погоджено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 3% річних.

Що стосується посилань апелянта, що банком в підтвердження виникнення між сторонами договірних правовідносин надані недопустимі докази, так як фотокопії належним чином не засвідчені, то такі посилання суд визнає необґрунтованими.

Наявними в справі доказами встановлено, що між банком і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, що підтверджується випискою з рахунку та відповідно користування ОСОБА_2 кредитними коштами, добровільна сплати ним банку отриманих в кредит коштів. При цьому, відповідачем не спростовано факт наявності кредитних правовідносин між банком і ОСОБА_2 , а самі її дії про часткове погашення боргу після смерті позичальника як спадкоємиці свідчать про визнання нею боргових зобов`язань спадкодавця перед банком.

Також суд відхиляє твердження апелянта про спірність розміру заборгованості по кредиту на час смерті спадкодавця. Судом беззаперечно встановлено що розмір заборгованості на час смерті спадкодавця за кредитом складав 12778 грн, а при подачі позову до суду банк визначив розмір заборгованості в сумі 6228 грн. з врахуванням грошових коштів добровільно сплачених спадкоємицею на погашення боргу.

На заслуговують на увагу і твердження апелянта, що платіжне доручення, про сплату судового збору не містить запису про зарахування коштів до державного бюджету, так як дана обставина не є підставою для скасування рішення суду.

Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги на вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 серпня 2023 року.

Судді А.М. Костенко

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк