Справа № 180/12/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
18 квітня 2023 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Янжули О.С.
при секретарі - Котовій Н.С.,
05 січня 2023 року позивач, орган опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради, в інтересах дитини: ОСОБА_1 , звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_2 є матір`ю дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 06 жовтня 2020 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та місту Марганцю Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Згідно Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян, відомості про батька дитини зазначено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Відповідач безвідповідально відноситься до виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням доньки не займається, сама страждає алкогольною залежністю, найчастіше свій час проводить із знайомими чоловіками за вживанням алкогольних напоїв. Дитині належної уваги не приділяє. Дівчинка не отримує повноцінного матеріального забезпечення. Мали навіть випадки, коли дитина втрачала свідомість від голоду. Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, остання часто залишає дитину без нагляду. У зв`язку з чим просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до дитини: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з ОСОБА_2 аліменти у вигляді частини її заробітку (доходу), яка визначається судом, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь опікуна, який буде призначений, задля утримання дитини: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради - головний спеціаліст служби у справах дітей Марганецької міської ради - Пархоменко О.С. надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні наполягає.
Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання неодноразово не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, правом надання відзиву на позов не скористалася, про причини неявки суд не повідомила. Заяв чи клопотань від неї не надходило.
Згідно витягу з Реєстру Марганецької територіальної громади, який надійшов на адресу суду 25.01.2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідача, крім викликів за вказаною адресою, було викликано до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Оголошення про виклик відповідача опубліковані - 14.03.2023 року та 31.03.2023 року.
Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.
За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопад 1959 року, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності.
Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.
Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю.
Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість.
Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків.
Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини визначено порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866.
Відповідно до п. 3 вказаного порядку, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад, які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.
Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад.
Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Декларація прав дитини (прийнята резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) передбачає, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та ; під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.
Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою BP №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини
Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Рекомендацією Rec(2006)19 Комітету Ради Європи «Про політику на підтримку позитивного виховання дітей батьками», прийнятою 13 грудня 2006 року, у програмах і заходах з підтримки виховання дітей батьками має враховуватися важливість забезпечення певних стандартів матеріально-побутових умов, достатніх для реалізації завдань позитивного виховання дітей. Урядам належить подбати і про те, щоб діти та батьки мали доступ до належного обсягу різноманітних ресурсів (матеріальних, психологічних, соціальних і культурних). Виходячи з інтересів дитини, необхідно також приділяти першорядну увагу забезпеченню таких прав батьків, як право на відповідну підтримку з боку державних органів у виконанні своїх батьківських обов`язків. Особливу увагу слід приділяти сім`ям, які опинилися в складних соціально-економічних умовах і потребують більш конкретної підтримки. Необхідно також, щоб загальні програми доповнювалися адресними цільовими заходами.
Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальні послуги», соціальні послуги - комплекс заходів з надання допомоги особам, окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, з метою розв`язання їхніх життєвих проблем; складні життєві обставини - обставини, спричинені інвалідністю, віком, станом здоров`я, соціальним становищем, життєвими звичками і способом життя, внаслідок яких особа частково або повністю не має здатності чи можливості самостійно піклуватися про особисте життя та брати участь у суспільному житті; тимчасовий притулок для неповнолітніх - організація тимчасового проживання, виховання, утримання безпритульних дітей, дітей, позбавлених батьківського піклування, які зазнали жорстокості, насильства та постраждали від торгівлі дітьми або з інших причин потребують соціального захисту.
За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути судом позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 , Серія НОМЕР_1 , виданого повторно 06 жовтня 2020 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Томаківському району та місту Марганцю Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 1481.
Згідно Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян, відомості про батька дитини зазначено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Як зазначає позивач, ОСОБА_2 безвідповідально відноситься до виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням доньки не займається, сама страждає алкогольною залежністю, найчастіше свій час проводить із знайомими чоловіками за вживанням алкогольних напоїв. Дитині належно уваги не приділяє. Дівчинка не отримує повноцінного матеріального забезпечення. Мали навіть випадки, коли дитина втрачала свідомість від голоду. Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння остання часто залишає дитину без нагляду.
Так, згідно характеристики на ОСОБА_2 , 1983 року народження, видану старостою Новокиївського старостинського округу В. Тиндик, остання за час проживання зарекомендувала себе, як матір, яка не виконувала своїх материнських обов`язків по відношенню до неповнолітньої доньки - ОСОБА_1 . Сама вона страждає алкогольною залежністю, вихованням доньки не займається. Найчастіше свій час проводить із знайомими чоловіками за вживанням алкогольних напоїв, дитині належної уваги не приділяє. Дитина не отримує повноцінного матеріального забезпечення. Мали навіть випадки, коли неповнолітня донька ОСОБА_2 - ОСОБА_1 втрачала свідомість від голоду. Дитина часто ходить по проїжджій частині без нагляду, що може спричинити до непоправних наслідків.
Відповідно до інформації з Центру надання соціальних послуг Марганецької міської ради від 28.10.2021 року №244, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає у власному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Остання виховує двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Остання безвідповідально відноситься до виконання своїх батьківських обов`язків. Має складні стосунки у громаді. На контакт з фахівцями з соціальної роботи не йде. Діти хворобливі, потребують детального медичного обстеження. ОСОБА_2 не може планувати свій бюджет, ніколи не звертається в оговорений строк до фахівців УПСЗН для переоформлення виплат, роботу по дому не виконує. Існують борги за комунальні послуги. Має пічне опалення, однак дровами не забезпечена. Будинок невеликий, в ньому є все необхідне, потребує невеликого косметичного ремонту. 02.09.2021 року під час відвідування сім`ї спеціалістами ЦНСП, вона зачинилася в будинку разом із дітьми і на контакт не пішла. Згодом зателефонувала спеціалісту та повідомила, що просто боялася відчинити двері до будинку, оскільки у ньому був безлад. Зі слів сусідів, остання часто перебуває з ознаками алкогольного сп`яніння, зачиняє дітей самих у будинку, постійно свариться з оточуючими. Фахівцем було здійснено вихід в сім`ю ОСОБА_2 та складено акт оцінки потреб сім`ї. При роз`яснені її прав та обов`язків, як матері, поводила себе нетактовно, Наступного дня від сусідів та односельців стало відомо, що після того, як фахівець покинула її будинок, пішла знову пиячити Із явними ознаками сильного алкогольного сп`яніння, ледве стоячи на ногах, зайшла до себе у двір. А на ранок, зібравши речі, разом з дітьми, поїхала у невідомому напрямку..
В матеріалах справи наявний акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 08.06.2022 року, з якого вбачається, що 08.06.2022 року о 12.00 год. у м. Дніпро, вул. Шмідта , на ЦР "Озерка" була виявлена дитина жіночої статті, як було встановлено, це була ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матір дитини - ОСОБА_2 була у алкогольному стані, нічого пояснити не змогла.
З інформації управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпропетровської міської ради від 10.06.2022 року №03/17-934 та інформації Дніпровського районного управління поліції в Дніпропетровській області від 14.06.2022 року №43/13/13-1029 вбачається, що до управління-служби у справах дітей надійшла інформація про дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно листа Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 10.06.2022 року на службу "102" надійшов виклик про те, що 08.06.2022 року о 11.59 год. на адресою: м. Дніпро, вул. Шмідта на ЦР "Озерка" жінка, близько 30 років, у алкогольному стані, неналежно доглядає за дитиною віком близько двох років. У ході виїзду на місце події, працівниками сектору ювенальної провенції було встановлено, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться у алкогольному сп`янінні, поруч з нею була її донька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитину було доставлено до КНП "міська дитяча клінічна лікарня №6" ДМР для з`ясування обставин. Зі слів ОСОБА_2 вона з дитиною близько трьох місяців приїхала в м. Дніпро та винаймає кімнату у знайомого за адресою: АДРЕСА_2 , впускати до кімнати для обстеження умов проживання відмовилася, планує з дитиною повернутися за місцем реєстрації.
Згідно інформації Комунального некомерційного підприємства "Міська дитяча клінічна лікарня №6" Дніпровської міської ради від 21.06.2022 року №5/481 дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08.06.2022 року по теперішній час знаходиться без супроводу батьків у відділенні педіатрії №2 КНП "МДКЛ №6"ДМР. За період перебування у відділенні з 08.06.2022 року по 10.06.2022 року матір двічі відвідувала дитину (один раз у стані алкогольного сп`яніння), приносила харчі. З 13.06.2022 року по теперішній час матір дитину не відвідувала, її станом не цікавилась.
Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого КНП "міська дитяча клінічна лікарня №6"ДМР від 23.11.2022 року дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була доставлена співробітником СЮПВПДРУПГУНП в Дніпропетровській області без матері, яка знаходилась у стані сп`яніння та знаходилась у стаціонарі з 06.10.2022 року по 23.11.2022 року. ОСОБА_1 попередньо вже потрапляла до лікарні, була вилучена з сім`ї та знаходилась на обстеженні та лікуванні з 08.06.2022 року по 26.07.2022 р., потім у присутності спеціаліста УССД була передана матері.
З повідомлення ВП №1 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 23.12.2022 року №46.1/9791 вбачається , що ОСОБА_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 притягувалася до адміністративної відповідальності: 26.02.2019 року за ч. 1 ст. 184 КУпАП; 01.06.2019 року за ч. 1 ст. 178 КУпАП; 18.11.2020 року за ч. 1 ст. 184 КУпАП.
Актом проведення оцінки рівня безпеки дитини від 18.11.2020 року, складеного комісією у складі спеціаліста служби у справах дітей ОСОБА_10 та головного спеціаліста ОСОБА_7 з метою перевірки звернення громадян про антисанітарні умови проживання дітей та зловживання матір`ю алкогольних напоїв було встановлено, що Дитина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1 . На момент відвідування дитина була одягнута в брудний одяг. Матір дитини - ОСОБА_2 перебувала в стані алкогольного сп`яніння, мала ознаки поведінкових розладів ( напади агресії, погрози). У помешканні виявлені антисанітарні умови проживання (брудна підлога, розкидані брудні речі, дитячий одяг брудний, посуд брудний, розкидане сміття. Висновок щодо рівня безпеки дитини - дуже небезпечно. Для захисту дитини необхідно здійснити заходи: поміщення дитини до педіатричного відділення та збір документів на позбавлення батьківських прав.
Із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області «Про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 по відношенню до дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.01.2023 року №15/20-6 вбачається, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради розглянувши перелік документів щодо підтвердження факту неналежного виконання батьківських обов`язків з боку ОСОБА_2 по відношенню до дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою проведення подальших заходів щодо соціального захисту дитини та реалізації її прав на зростання у сімейному оточенні, вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_2 по відношенню до дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Враховуючи всі наведені обставини суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та приходить до висновку, що у даній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлена батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і це не буде суперечити статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 1, 9 Конвенції про права дитини.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача, щодо позбавлення відповідачки батьківських прав, повністю знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і з урахуванням соціального захисту дитини та реалізації її прав на зростання у сімейному оточенні якнайкращих інтересів дитини, є такими, що підлягають задоволенню, оскільки беззаперечно встановлено факт свідомого самоухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків та нехтування своїми батьківськими обов`язками по відношенню до її дитини.
За змістом ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України, одночасно з позбавленням батьківських прав, суд може на вимогу позивача, вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві.
На підставі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною другою статі 29 Конвенції Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя необхідних для розвитку дитини.
Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.
Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження (частина стаття статті 181 СК України).
У відповідності до ч. 1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Частиною 5 ст.183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Як вбачається з позовної заяви та встановлено у судовому засіданні, відповідач є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язана надавати матеріальну допомогу на її утримання, відповідно до ст.ст.180-184 СК України, згідно яких батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, однак таку у добровільному порядку не надає, хоча має змогу її надавати, оскільки є працездатною особою, та працює. Однак беручи до уваги те, що на її утриманні знаходиться ще одна неповнолітня дитина, суд вважає, що вона може надавати допомогу на утримання доньки - ОСОБА_9 саме у розмірі 1/6 частини її заробітку (доходу).
Враховуючи вищевикладене, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також виходячи з критеріїв розумності та справедливості, враховуючи матеріальне становище дитини, та матеріальне становище платника аліментів, наявність у неї на утриманні іншої неповнолітньої дитини, а також обов`язок батьків матеріально утримувати дитину суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити стягнувши з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 10 січня 2020 року і до повноліття дитини.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць.
За таких обставин суд вважає необхідним позовні вимоги Органу опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради, подану в інтересах дитини - ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів - задовільнити у повному обсязі.
Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з позовом, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за дві позовні вимоги, у розмірі 2147 гривень 20 копійок.
Керуючись ст.ст. ст.ст. 2,3,4,6,9,18,76,81,141,247,258,259,263-265,280-283,289, 352,354-355, 430 ЦПК України, ст.ст.164,165,166,180,181,182,183,191 СК України, - суд
Позовні вимоги Органу опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради, подану в інтересах дитини - ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів - задовільнити.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) позбавити батьківських прав по відношенню до дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис про народження № 1481).
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 ), зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, на користь опікуна, якого буде призначено, починаючи стягнення з 05 січня 2023 року.
Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 ), зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір на користь держави в розмірі 2147 гривень 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Марганецький міський суд Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: О. С. Янжула