Провадження № 22-ц/802/842/23 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 , поданою від його імені представником ОСОБА_3 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 11 січня 2019 року приблизно о 18:30 відповідач ОСОБА_2 , знаходячись у коридорі квартири АДРЕСА_1 , усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень, на грунті особистих неприязних відносин, в ході словесного із ним конфлікту умисно наніс йому кулаком руки один удар в ділянку обличчя та один удар в ділянку живота, чим завдав йому фізичний біль.

Крім того, 16 лютого 2020 року приблизно о 14:00 відповідач ОСОБА_2 , знаходячись на АДРЕСА_2 , умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень здійснив розпилення з аерозольного балончика сльозоточивої та дратівливої дії, спрямувавши струмінь аерозолю йому в обличчя, унаслідок чого спричинив тілесне ушкодження у вигляді хімічного опіку кон`юнктиви та рогівки обох очей.

За вказаними фактами здійснювалися окремі кримінальні провадження за ч. 1 ст. 126 КК України та за ч. 1 ст. 125 КК України відповідно, які ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 травня 2022 року було об`єднано в одне провадження справи № 161/9380/20, у якій ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальні провадження закрито.

У ході розгляду цієї кримінальної справи встановлено, що дії відповідача були неправомірними.

Діями відповідача йому завдано фізичну та моральну шкоду.

Фізична шкода полягає у спричиненні болю та тілесних ушкоджень внаслідок ударів і розпилення аерозолю в очі.

Моральна шкода полягає у погіршенні протягом тривалого часу сну і загального самопочуття, він відчував головокружіння і нудоту, а також страждання і душевні хвилювання.

Зухвала та цинічна поведінка відповідача щодо нього особи похилого віку, принизила його честь і гідність.

Внаслідок протиправних дій відповідача йому завдано хімічний опік очей, він став гірше бачити, що негативно впливає на виконання ним службових обов`язків водія. Він змушений змінювати налагоджений ритм життя.

По кожному епізоду йому завдано по 10000 грн моральної шкоди.

Заявлені цивільні позови у кримінальному провадженні було залишено без розгляду, у зв`язку із закриттям справ.

Крім того, у двох кримінальних провадженнях йому надавалася правнича допомога, за яку він сплатив відповідно 6800 грн і 5000 грн.

Ураховуючи наведене, просив стягнути з відповідача 20000 грн моральної шкоди, 11680 грн витрат на правничу допомогу, які він поніс як потерпілий у кримінальних провадженнях, а також судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20000 грн моральної шкоди.

У решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 1073,60 грн судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 від імені відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення в частині задоволення позову та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову в позові.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 11 січня 2019 року, знаходячись у квартирі АДРЕСА_1 , на грунті особистих неприязних відносин, в ході словесного із позивачем конфлікту умисно наніс йому кулаком руки один удар в ділянку обличчя та один удар в ділянку живота, чим завдав побої, які завдали фізичного болю.

Органом досудового розслідування вказані умисні дії ОСОБА_2 кваліфіковано як вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Крім того, ОСОБА_2 16 лютого 2020 року, перебуваючи на АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту із позивачем, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно здійснив розпилення з аерозольного балончика марки "PEPPER-KO" сльозоточивої та дратівливої дії, спрямувавши струмінь аерозолю йому в обличчя, унаслідок чого спричинив йому тілесне ушкодження у вигляді хімічного опіку кон`юнктиви та рогівки обох очей, яке згідно висновку експерта № 305 від 23.04.2020 відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Органом досудового розслідування такі умисні дії ОСОБА_2 кваліфіковано як вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

За цими фактами здійснювалося досудове розслідування у межах кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за № 0000126 від 12.01.2019 та № 0000148 від 17.02.2020.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 травня 2022 року ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення цих кримінальних проступків на підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а об`єднане кримінальне провадження закрито на підставі п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 284 КПК України (а.с.5-6).

Таким чином, кримінальне провадження закрито, а ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 126 та ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Вищезазначена ухвала суду набрала законної сили, а тому встановлені у ній обставини в силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України мають преюдиційне значення при розгляді спору у цій справі.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц (провадження № 61-1059св20) зроблено висновок про те, що звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) зроблено висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідачем не оскаржуються встановлені обставини справи щодо подій, які мали місце 11.01.2019 та 16.02.2020.

Відповідач оскаржує рішення суду лише в частині визначення розміру стягнутої моральної шкоди та розгляду справи у відсутності представника.

Проте, зазначені обставини спростовуються змістом рішенням суду, у якому суд навів обґрунтування визначеного ним розміру моральної шкоди, а також матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується, що визначений розмір моральної шкоди відповідає глибині та тривалості моральних страждань позивача та є обґрунтованим, оскільки судом першої інстанції при його визначенні враховано принципи розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку

та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом норм процесуального права у зв`язку із розглядом справи у відсутності відповідача та його представника відхиляються апеляційним судом з таких підстав.

Сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника (ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України).

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК).

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки (ч. 1 ст. 64 ЦПК).

У цій справі відповідач ОСОБА_2 уповноважив бути його представником адвоката Лавренчука О. В..

Згідно з ч. 13 ст. 128 ЦПК України за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

У судовому засіданні 27.02.2023 представник ОСОБА_3 брав участь у справі і оголошувалася перерва на узгоджену із ним дату та годину 23.03.2023 на 14:00 (а.с.35-37).

23.03.2023 за клопотанням представника ОСОБА_3 (його участь у іншому судовому засіданні) розгляд справи було відкладено на 15:00 06.04.2023 та надіслано відповідні повідомлення на зазначені ним у клопотанні засоби мобільного зв`язку, а також аналогічним способом повідомлено і відповідача. Повідомлення про виклик у судове засідання доставлено адресатам 24.03.2023 (а.с.38, 41, 43, 44, 45).

Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (ч. 5 ст. 130 ЦПК).

06.04.2023 представник ОСОБА_3 подав суду аналогічне клопотання про повторне відкладення розгляду справи у зв`язку із його участю в іншому судовому засіданні (а.с.16).

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК).

Приймаючи доручення про надання професійної правничої (правової) допомоги, адвокат повинен зважити на свої можливості щодо його виконання. Адвокат не повинен вчиняти дій, спрямованих на невиправдане затягування судового розгляду справи. (ч. 2 ст. 17, ч. 3 ст. 44 Правил адвокатської етики).

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість розгляду справи у відсутності сторони відповідача.

При цьому колегія суддів ураховує, що сторони розпоряджаються своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішення в оскаржуваній частині, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , подану від його імені представником ОСОБА_3 залишити без задоволення, а заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді