У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бедьо В.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Пазяк С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін питання про закриття провадження у цивільній справі за позовом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди

в с т а н о в и в:

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла позовна заява від Головного управління Національної поліції в Закарпатській області , місцезнаходження: м.Ужгород, вул.Ф.Ракоці, 13 (далі позивач) до ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі відповідач), у якій позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування шкоди 1778,90 грн.

Ухвалою від 29.12.2022 суддя залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою від 07.02.2023 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 був звільнений зі служби в Національній поліції України відповідно до наказу ГУНП в Закарпатській області від 18.03.2022 № 47 о/с.

Згідно з повідомленням від 07.12.2022 ОСОБА_1 був проінформований про відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння яких не закінчився, також ним була отримана довідка №25 про отримання поліцейським предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації), яких не закінчився, в якій зазначено, що відповідно до арматурної картки №1256, ОСОБА_1 на день звільнення видано наступні предмети однострою: черевики демісезонні, шапка-вушанка, шапка зимова трикотаж,черевики чорного кольору, термобілизна загальний обсяг кошів, який має бути сплачений для відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння яких не закінчився складає 1778,90 грн.

Між тим, як стверджується у позовній заяві, відповідач до теперішнього часу не відшкодував вартість предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився.

Виходячи з наведеного, на переконання представника позивача, наявні всі підстави для стягнення згаданої суми в судовому порядку.

Між тим, з огляду на те, що спірні правовідносини пов`язані із проходженням відповідачем служби в органах поліції, суд поставив на обговорення питання про закриття провадження у справі.

У судове засідання учасники процесу не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подали.

Всебічно дослідивши та об`єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають юридичне значення для вирішення питання про закриття провадження у справі, суд встановив таке.

Відповідач проходив службу в органах поліції.

Згідно з витягом з наказу позивача «По особовому складу» №47 о/с від 18.03.2022 відповідача звільнено відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліції» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільненні зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Як стверджується представником позивача, останній звертався до відповідача листом від 07.12.2022 №644/106/11-2022 щодо відшкодування вартості предметів однострою, які були видані відповідачу та строк носіння (експлуатації) яких на день його звільнення не закінчився.

Вартість предметів особистого користування, яку відповідач повинен відшкодувати, як вказує представник позивача, становить 1778,90 грн.

Згаданим листом відповідачу запропоновано у 5-денний строк з дня його отримання добровільно сплатити суму в розмірі 1778,90 грн. за викладеними у надісланому листі реквізитами.

Виходячи з наявності підстав для стягнення з відповідача вказаної суми грошових коштів, представник позивача звернувся до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи питання про закриття провадження у справі, суд керувався таким.

Закриття провадження у справі є формою закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Основного Закону судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність юрисдикції суду, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

За правилами частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням) спеціальними нормативно-правовими актами.

Так, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України унормовано Законом України «Про національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі Закон №580-VIII).

Відповідно до статі 1 зазначеного Закону Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (частина 1 статті 59 Закону №580-VIII).

Отже, служба в органах поліції є публічною службою. Поряд з цим, суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15 вересня 2021 року по справі №235/8104/20.

У вимірі обставин справи, що розглядається, суд вказує на те, що відповідача звільнено відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліції» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільненні зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України). Як слідує з матеріалів справи, на час звільнення відповідач не відшкодував вартість предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився.

Отже, відповідач проходив службу в органах поліції, тобто перебував на публічній службі та через деякий час був звільнений, однак після звільнення ним не було остаточно вирішено з позивачем питання, пов`язане з проходженням публічної служби, а саме - щодо відшкодування вартості предметів однострою.

За правилами адміністративного судочинства розглядаються спори, пов`язані з проходженням публічної служби, одним з різновидів якої є служба в Національній поліції України.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді публічної служби, відшкодовувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу положень статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Позивач пред`явив вимоги, які стосуються правовідносин з відповідачем щодо переданих останньому безоплатно матеріальних цінностей, а саме: предметів однострою поліцейського, для належного виконання обов`язків на посаді публічної служби.

Тобто спірні правовідносини стосуються стягнення компенсації вартості предметів однострою з відповідача в грошовому еквіваленті.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги, заявлені у цій справі, підлягають розгляду у порядку адміністративного, а не цивільного судочинства, оскільки безпосередньо пов`язані із закінченням проходження відповідачем публічної служби.

До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 05 грудня 2018 року по справі №818/1688/16; від 13 лютого 2019 року по справі №636/93/14.

Крім того, суд звертає увагу на таке.

Правила носіння та норми належності однострою поліцейських затверджує Міністр внутрішніх справ України (частина 4 статті 20 Закону № 580-VIII).

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України (частина 3 статті 59 Закону № 580-VIII).

Механізм забезпечення поліцейських одностроєм згідно з нормами належності однострою поліцейських, організацію його використання та обліку визначає Порядок забезпечення поліцейських одностроєм, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 12.09.2017 року №772 (далі - Порядок №772).

Відповідно до пункту 1 Розділу V Порядку № 772 відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, здійснюється в разі звільнення поліцейського із служби з таких підстав: 1) через службову невідповідність; 2) у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення із служби в поліції, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 3) у разі набрання законної сили рішенням суду про притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами, або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави; 4) за власним бажанням (крім поліцейських, які мають стаж служби в поліції 10 років і більше); 5) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Пунктами 3, 5 та 6 Розділу V Порядку № 772 передбачено, що розрахунок суми відшкодування здійснюється підрозділом забезпечення шляхом оформлення Довідки-розрахунку.

Довідка-розрахунок оформлюється в трьох примірниках та реєструється в журналі обліку довідок-розрахунків суми коштів, яка має бути сплачена для відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився (додаток 3) (далі - Журнал обліку довідок-розрахунків), який ведеться підрозділом забезпечення.

Один із примірників Довідки-розрахунку зберігається в підрозділі забезпечення, що її видав, другий та третій примірники надсилаються до підрозділу кадрового забезпечення центрального органу управління поліції, органу, закладу, установи поліції, апарату Міністерства внутрішніх справ України, органу, закладу, установи, підприємства, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України (далі - підрозділ кадрового забезпечення), від якого було отримано запит щодо надання Довідки-розрахунку.

Наказ про звільнення поліцейського із служби в поліції, у якому міститься інформація щодо суми відшкодування, передається підрозділом кадрового забезпечення до служби діловодства з метою його своєчасного надсилання до підрозділу забезпечення і бухгалтерської служби ДУ «ЦОП», органу, закладу, установи поліції, Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Міністерства внутрішніх справ України», органу, закладу, установи, підприємства, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України (далі - бухгалтерська служба).

Відображення в бухгалтерському обліку суми відшкодування здійснюється на підставі наказу про звільнення поліцейського із служби в поліції, у якому міститься інформація про відповідну суму відшкодування, у складі умовних активів.

Із аналізу наведеного слідує те, що Порядком № 772 передбачено певний алгоритм дій, які є передумовою для стягнення вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився.

У свою чергу, стягнення вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився, можливе за умови дотримання відповідної процедури. Між тим, з`ясування вказаного питання лежить поза межами цивільного судочинства, зважаючи на те, що предметом дослідження є відносини щодо проходження відповідачем публічної служби.

На переконання суду, момент виникнення спору (після звільнення відповідача) не змінює правову природу аналізованих правовідносин та не не спростовує попередніх висновків суду.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що «судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до пункту 1частини 1 статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За приписами абзацу 1 частини 1 статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

У зв`язку з викладеним суд вбачає за необхідне роз`яснити представнику позивача, що справа підлягає розгляду місцевим судом за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 255, статями 257-260 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

провадження у справі за позовом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди закрити.

Повернути Головному управлінню Національної поліції в Закарпатській області з Державного бюджету України сплачений судовий збір у розмірі 2481,00 грн.(дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн.

Роз`яснити позивачу, що спір підлягає розгляду та вирішенню місцевим судом за правилами адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.І. Бедьо