ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3722/23 Справа № 243/9504/21 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи :

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач-Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2022 року, ухваленого суддею Старовецьким В.І. у м.Слов`янськ Донецької області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

У вересні 2021 року представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Таргоній В.М. звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, в якому просив стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану смертю сина ОСОБА_3 в розмірі 300000,00 грн. кожному.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28.10.2018 року на 1028 км, пікету №4, залізничної колії, зупинки громадського транспорту «Калініно» у с. Билбасівка Слов`янського району, Донецької області, електропоїзд №6006 марки «ЕР2Т-7108» сполученням «Слов`янськ - Гаврилівка» під керуванням машиніста ОСОБА_4 , скоїв наїзд на ОСОБА_3 , який внаслідок отриманих травм помер.

20.10.2018 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000947 та розпочате досудове розслідування.

В ході досудового розслідування було призначено і проведено судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_3 .

Постановою слідчого від 18.12.2018 року кримінальне провадження №0000947, було закрито.

Позивачі є батьками загиблого. Втрата близької людини - рідного сина, який був їхнею опорою та підтримкою, повністю зруйнувало їх нормальне життя. Син позивачів загинув передчасно, на момент смерті йому виповнилося всього 35 років. Загибель спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються до сих пір. Смерть сина викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя зараз і безпосередньо в майбутньому. Попередній стан позивачів ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Будь-які зусилля не призведуть до позитивної зміни в їх житті, оскільки вони втратили сина назавжди, у зв`язку з його смертю переживають надзвичайні страждання та негативні почуття, втрачені певні соціальні зв`язки, у зв`язку з чим змушені звернутися до суду із зазначеним позовом.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю фізичної особи задоволені частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 (двісті тисяч гривень 00 копійок) на відшкодування спричиненої моральної шкоди, заподіяної смертю сина, ОСОБА_3 .

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 (двісті тисяч гривень 00 копійок) на відшкодування спричиненої моральної шкоди, заподіяної смертю сина, ОСОБА_3 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 4000 грн.

Відповідач АТ «Українська залізниця, будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивачів до 10 000 грн.

Відповідач вважає, що стягнута судом сума моральної шкоди 200 000 грн. є надто завищеною, такою, що не відповідає засадам розумності і справедливості, не підтверджена належними та допустимими доказами та не відповідає характеру і обсягу душевних страждань позивачів та немайнових втрат.

Вказує, що суд не достатньо приділив уваги і не розглянув той факт, що залізницею не були порушені правила безпеки руху, постраждалий ОСОБА_3 знаходився у стані алкогольного сп`яніння і факт його смертельного травмування стався внаслідок його необережності.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , являються батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 18.10.1983 року Билбасівською с/р Слов`янського району Донецької області.

ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого виконкомом Билбасівської селищної ради Слов`янського району Донецької області.

Згідно висновку експерта №643 від 30.10.2018 року причиною смерті ОСОБА_3 стала відкрита проникаюча черепно-мозкова травма, перелом кісток черепа та крововиливами під оболонки та у речовину головного мозку. При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі трупа знайдено етиловий спирт у концентрації: у крові - 2,71%, у сечі - 3,91 %, що відповідає алкогольному сп`янінню сильного ступеня.

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Донецькій області від 18.12.2018 року досудовим розслідуванням встановлено, що 28.10.2018 року приблизно о 17 годин 20 хвилин, на 1028 км, пікету №4 залізничної колії, зупинки громадського транспорту «Калініно» у с. Билбасівка Слов`янського району, Донецької області стався наїзд електропотягу №6006 марки «ЕР2Т-7108» сполученням «Слов`янськ -Гаврилівка» під керуванням машиніста ОСОБА_4 , що рухався в напрямку с.м.т. Черкаське, пішохода ОСОБА_3 , який знаходився у положенні сидячи на поверхні залізничної колії.

Внаслідок даної події пішохода ОСОБА_3 було смертельно травмовано на місці події.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №643 від 30.10.2018 року - ОСОБА_3 , були спричинені наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма, забійна рана лобно-тім`яної ділянки, крововилив у м`які покрови голови лобно-тім`яної ділянки, багато уламковий перелом кісток склепіння черепа, розрив травної мозкової оболонки, крововиливи під оболонки та в речовину головного мозку тім`яних часток справа та зліва, скронево-потиличних часток справа та зліва, крововилив у підкоркові структури правої півкулі головного мозку з проривом у шлуночки мозку, які утворились незадовго до смерті від дії великою силою тупих твердих предметів та могли мати місце при вказаних обставинах і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя.

Причиною смерті ОСОБА_3 стала відкрита проникаюча черепно-мозкова травма з переломом кісток черепа та крововиливами під оболонки та речовину головного мозку.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000947 від 28.10.2018 року, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в діях машиніста ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивачів на підставі досліджених доказів наданих сторонами по справі виходив з того, що АТ «Українська залізниця», як володілець джерела підвищеної небезпеки має нести відповідальність за шкоду, завдану батькам смертю сина.

Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд врахував, що факт смертельного травмування ОСОБА_3 стався внаслідок його грубої необережності, а саме: порушення ним пунктів 2.1, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, порушень ж працівниками залізниці правил безпеки руху, на день ухвалення рішення не встановлено та доказів на підтвердження цього позивачами не надано, та виходячи із засад розумності і справедливості, визначив до стягнення розмір моральної шкоди, яку належить відшкодувати ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , у зв`язку з спричиненням смерті їхнього сина по 200000 грн. кожному, з огляду на те, що сама моральна шкода пов`язана зі стражданнями батьків душевними переживаннями та непоправними наслідками у вигляді спричинення смерті їхнього сина, що на думку суду, буде відповідати перенесеним позивачами моральним стражданням і переживанням і повною мірою відповідатиме принципам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушить баланс між правами відповідача, з одного боку, та інтересами позивачів, - з іншого.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, як і погоджується з визначеним судом до стягнення розміром моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивачів та не погоджується з доводами сторони відповідача щодо завищеного розміру моральної шкоди, з огляду на таке.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України).

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_5 порушив пункти 2.1, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54, де зазначено, що пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м.

Крім того, суд встановив, що загиблий ОСОБА_5 порушив п.3 Постанови КМУ №903 від 10.11.1995 року «Про правила поведінки громадян на залізничному транспорті», відповідно до якого особи, які не належать до працівників залізничного транспорту, не мають права ходити по залізничних коліях, знаходитися у службових приміщеннях залізниці, крім приміщень, де здійснюється прийом громадян, у вагонах під час їх відстою.

Факт порушення вказаних правил доведено постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Донецькій області від 18.12.2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000947 від 28.10.2018 року, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях машиніста ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України.

Таким чином, у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу потерпілого, як правильно зазначив суд першої інстанції.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Відповідно до ст.23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду.

При визначені розміру моральної шкоди судом враховано характер та обсяг моральних страждань позивачів, пов`язаних зі смертю їх сина, що сталася внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з джерелом підвищеної небезпеки, судом було враховано, що смертельне травмування ОСОБА_3 сталося внаслідок його грубої необережності, а саме: порушення ним пунктів 2.1, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України та, виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача, що визначений судом розмір стягнутої моральної шкоди є дещо завищеним, оскільки смерть рідної людини, не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону, обґрунтовано дійшов висновку, що позивачам заподіяна моральна шкода у зв`язку зі смертю їх сина і АТ «Укрзалізниця» повинна нести відповідальність за спричинену позивачам смертю сина моральну шкоду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 березня 2023 року було частково задоволення клопотання відповідача про звільнення від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги та відстрочена сплата судового збору в розмірі 6000 грн. до ухвалення судового рішення, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2022 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 6000 грн. (шість тисяч гривень).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 28 березня 2023 року.

Головуючий:

Судді: