ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 серпня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/1857/23

Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/912/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої - судді Шитченко Н.В.,

Суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Комунальне підприємство «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради про захист прав споживачів,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради (далі - КП «Чернігівводоканал») про захист прав споживачів, в якому просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн, зобов`язати КП «Чернігівводоканал» поновити надання комунальної послуги водовідведення та усунути всі недоліки для постійного та безперебійного надання вказаної послуги до оселі за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що у серпні 2019 року представники КП «Чернігівводоканал» неправомірно відключили від централізованого водовідведення квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності, не попередивши його за 30 днів, як це визначено нормами закону. Указаними неправомірними діями позивачу спричинено моральну шкоду у вигляді душевних страждань в ході захисту порушених прав, витрачання вільного часу на вивчення документації та законодавства, що призвело до порушення звичайного способу життя, яку він оцінив у 1 000 000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано КП «Чернігівводоканал» відновити централізоване водовідведення до квартири АДРЕСА_2 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з КП «Чернігівводоканал» на користь держави судовий збір у розмірі 1 073,60грн.

В апеляційній скарзі КП «Чернігівводоканал», вважаючи судове рішення частково незаконним і необґрунтованим, просить його скасувати в частині вирішення вимоги про зобов`язання відповідача відновити централізоване водовідведення до квартири АДРЕСА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у її задоволенні відмовити в повному обсязі. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що 01 серпня 2019 року КП «Чернігівводоканал» обмежило послугу централізованого водовідведення до квартири АДРЕСА_2 у зв`язку із заборгованістю, яка станом на 01 липня 2019 року становила 1 468 грн, про що складено акт № 281 від 01 серпня 2019 року.

Скаржник стверджує, що позивач, набувши 30 липня 2018 року у власність дану квартиру, уникав вчинення дій щодо переоформлення особового рахунку на своє ім`я. Попередження про обмеження послуги разом із квитанцією на оплату КП «Чернігівводоканал» направило за цією адресою на ім`я споживача ОСОБА_2 , оскільки з 12 грудня 2017 року особовий рахунок № НОМЕР_1 ідентифікується за нею. Направлення повідомлення про відключення у зв`язку із заборгованістю разом за послуги одночасно з квитанцією на оплату послуг є допустимим доказом дотримання ч. 4 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Скаржник наголошує на тому, що суд першої інстанції зобов`язав КП «Чернігівводоканал» відновити послугу водовідведення, незважаючи на те, що в порушення ч. 4 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» заборгованість позивачем не сплачено.

Зазначає, що ОСОБА_1 , зловживаючи правом на отримання повідомлення про відключення, що передбачено ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», вимагає відновити послугу з водовідведення без сплати заборгованості, чим завдає шкоду КП «Чернігівводоканал» в обсягах нарахованої заборгованості, що станом на 01 січня 2023 року складає 9 447,13 грн.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 у встановлений судом строк не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині вирішених судом позовних вимог про зобов`язання КП «Чернігівводоканал» відновити централізоване водовідведення до квартири АДРЕСА_2 .

У частині вирішення позовних вимог про стягнення з КП «Чернігівводоканал» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн, рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, тому на підставі ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Задовольняючи позов в частині зобов`язання КП «Чернігівводоканал» відновити централізоване водовідведення до квартири АДРЕСА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що КП «Чернігівводоканал» не надало доказів на підтвердження отримання позивачем попередження про відключення, направлення якого передбачено ч. 4 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), а отже дії відповідача по відключенню є неправомірними.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що з 12 грудня 2017 року особовий рахунок № НОМЕР_1 на послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у КП «Чернігівводоканал» за адресою: АДРЕСА_1 відкрито на ОСОБА_2 .

За даними центру обслуговування споживачів КП «Чернігівводоканал» по особовому рахунку № НОМЕР_1 з 28 грудня 2017 року мешкає ОСОБА_3 (власник), з 21 червня 2018 року - ОСОБА_4 (дочка), з 21 листопада 2019 року - ОСОБА_5 (онука), 2015 року народження (а.с. 43).

13 липня 2018 року ОСОБА_3 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдарований) уклали договір дарування квартири, за яким дарувальник подарував, а обдарований прийняв у дар двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22-23).

Пунктом 1.2 вказаного договору засвідчено, що квартира належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 20 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенко Р.О., за реєстровим № 2571, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрів речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, номер запису про право власності 23900260, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 грудня 2017 року.

01 серпня 2019 року КП «Чернігівводоканал» склало акт № 281 про те, що абонент ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 станом на 01 серпня 2019 року має заборгованість на суму 1 468 грн та відключена від центральної міської каналізації (а.с. 42).

Судовим наказом Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 грудня 2019 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь КП «Чернігівводоканал» заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01 березня 2018 року по 01 грудня 2019 року в сумі 2 360,31 грн та 192,10 грн у відшкодування судового збору (а.с. 49), який повністю виконано ОСОБА_3 .

За розрахунками КП «Чернігівводоканал» по особовому рахунку № НОМЕР_1 станом на січень 2023 року кінцеве сальдо (заборгованість) становить 9 447,13грн (а.с. 40-41).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2ст. 16 ЦК України.

Відповідно до приписів ст.3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Положеннями ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» постачання централізованого водовідведення належить до комунальних послуг.

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Споживач має право, серед іншого, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). У свою чергу, виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; вживати заходів до ліквідації аварій, усунення порушень якості послуг у строки, встановлені законодавством (пункти 1, 6 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу електричної енергії та природного газу) має право обмежити (припинити) надання відповідної комунальної послуги її споживачу незалежно від обраної моделі організації договірних відносин у разі непогашення в повному обсязі заборгованості за спожиті комунальні послуги протягом 30 днів з дня отримання споживачем попередження від виконавця. Таке попередження надсилається споживачу не раніше наступного робочого дня після спливу граничного строку оплати комунальної послуги, визначеного законодавством та/або договором про надання відповідної комунальної послуги.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи підтверджено, що послугу з централізованого водовідведення до квартири позивача припинено 01 серпня 2019 року.

Заявляючи вимоги про зобов`язання КП «Чернігівводоканал» відновити централізоване водовідведення до квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 посилався на те, що не отримував від виконавця попередження про обмеження (припинення) надання відповідної комунальної послуги, як того вимагають положення ч. 4 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

КП «Чернігівводоканал», заперечуючи проти доводів позивача, подало відзив на позовну заяву, в якому указувало, що ні ОСОБА_6 , ні попереднім власником ОСОБА_3 не виконано вимоги підпункту 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо інформування виконавця комунальних послуг про зміну власника житла, що виключало можливість КП «Чернігівводоканал» провести інформування ОСОБА_1 про відключення за наявності боргу відповідно до ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

У судовому засіданні Деснянського районного суду представник відповідача - адвокат Белявцева О.М. позов не визнала та пояснила суду, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач, як власник квартири, не отримав попереджання про відключення послуги водовідведення. КП «Чернігівводоканал» стало відомо про те, що власником квартири АДРЕСА_2 є саме ОСОБА_1 лише після отримання позовної заяви. Підприємство обмежено в праві перевіряти зміну власників квартир. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» зобов`язує саме споживачів повідомляти про зміну власників житла, чого позивачем ОСОБА_1 вчинено не було.

Звернувшись з даною апеляційною скаргою, відповідач зазначив, що попередження про обмеження (припинення) послуги разом із квитанцією на оплату було направлено на адресу споживача ОСОБА_2 , за якою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , що є допустимим доказом дотримання ч. 4 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venirecontrafactumproprium принцип добросовісності.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України відмова від визнання обставин приймається судом. Якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки. Що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Матеріали справи доказів наведеного вище не містять.

Отже, з огляду на те, що відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції не заперечував, що не інформував ОСОБА_1 про обмеження (припинення) надання послуги з централізованого водовідведення до квартири АДРЕСА_2 , апеляційний суд вважає, що КП «Чернігівводоканал» засвідчив свою позицію і не вправі її змінювати згодом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачу було відомо про зміну власника квартири на ОСОБА_3 з огляду на наявність судового наказу про стягнення з неї коштів та довідку про мешканців від 03 березня 2023 року № 96, яку підприємство надало суду першої інстанції (а.с. 43). Проте, в апеляційній скарзі підприємство стверджує, що повідомлення про відключення направлялось на ім`я споживача ОСОБА_2 , що також свідчать про недотримання обов`язку направлення попередження споживачу, який має непогашену заборгованість.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи КП «Чернігівводоканал» про те, що попередження про обмеження послуги разом із квитанцією на оплату направлялось на адресу споживача ОСОБА_2 , за якою 12 грудня 2017 року відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 апеляційним судом відхиляються.

Проаналізувавши наявні у справі докази та зважаючи на те, що КП «Чернігівводоканал» обмежило (припинило) постачання централізованого водовідведення до квартири АДРЕСА_2 , не повідомивши позивача про обмеження (припинення) надання відповідної комунальної послуги в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність таких дій та наявність підстав для захисту прав ОСОБА_1 шляхом зобов`язання КП «Чернігівводоканал» відновити централізоване водовідведення до квартири позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд зобов`язав КП «Чернігівводоканал» відновити послугу водовідведення, незважаючи на наявність заборгованості, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки в ході судового розгляду встановлено порушення визначеної законодавством процедури по обмеженню (припиненню) централізованого водопостачання до квартири позивача, вчинене КП «Чернігівводоканал». Отже, належним способом відновлення порушеного права позивача є саме зобов`язання відновлення надання таких послуг. Висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 узгоджується із приписами статті 15 ЦК України, яка регламентує право на захист цивільних прав та інтересів, та із положеннями статті 16 ЦК України, яка регулює захист цивільних прав та інтересів судом.

Відповідач, виконавши судове рішення та відновивши централізоване водовідведення до квартири позивача, не позбавлений можливості повторно припинити надання послуг у разі існування за споживачем заборгованості, але з дотриманням визначеної законом процедури такого припинення.

Доводи КП «Чернігівводоканал» про те, що відновлення послуги з водовідведення без сплати заборгованості завдає шкоду КП «Чернігівводоканал» в обсягах нарахованої заборгованості, яка станом на 01 січня 2023 року складає 9 447,13 грн не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки відповідач має право звернутися до суду за захистом прав, які вважає порушеними.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з мотивів, наведених в апеляційній скарзі КП «Чернігівводоканал».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Ураховуючи наведені обставини в сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 квітня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча Н.В. Шитченко

Судді Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова