Номер провадження: 22-ц/813/2013/23
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Цюри Т.В.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Комлевої О.С.,

За участю секретаря судового засідання: Трофименко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на додаткове рішення Приморського районного суду від 12 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчика В.В., приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчика В.В., приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с.3-8).

10 червня 2021 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», за участю третіх осіб приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчик Володимира Вікторовича, приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 06 серпня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчик Володимиром Вікторовичем за реєстровим №3576 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті фінанс»» заборгованості в сумі 30 645, 61 гривень (а.с.91-92).

02 липня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до районного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат на професійну правничу допомогу. У поданій заяві просив суд стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ Фінанс» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 500 грн (а.с.95-99).

12 липня 2021 року додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси поновлено процесуальний строк ОСОБА_1 на подачу доказів щодо розміру судових витрат на професійну правничу допомогу.

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Постановлено додаткове рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», за участю третіх осіб приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчик Володимира Вікторовича, приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (, 04053, м. Київ, сул. Січових Стрільців 37-41) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок (а.с.106-107).

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» звернулось із апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2021 року змінити, а саме: зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу до 4000 грн (а.с.116-118).

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 16 травня 2023 року об 14 год 20 хв, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується довідками, наявними в матеріалах справи.

Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справі від сторін до суду не надходило, також не надходило клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, ненадання жодних доказів щодо існування підстав для відкладення розгляду справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу у відсутності сторін.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Ухвалюючи додаткове рішення по справі, суд першої інстанції керувався тим, що складність справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, час розгляду справи, відповідають заявленій сумі витрат на правничу допомогу. Судом вказано, що акт надання правничої допомоги містить найменування виду правової допомоги, час, витрачений адвокатом при наданні правової допомоги, погоджену сторонами вартість однієї години надання правової допомоги та повну вартість наданої допомоги по цивільній справі.

Колегія суддів, дослідивши матеріали та обставини справи, з урахуванням обмежень, встановлених ст. 367 ЦПК України, вважає вірним вказаний висновок суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що в обґрунтування поданої заяви зазначено, що у позовній заяві представник позивача адвокат Погорілий О.В. навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Також, зазначив, що заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат з доказами понесених витрат на правничу допомогу представником позивача подано з пропуском процесуального строку з поважних причин, оскільки сторона позивача не була присутня на оголошенні рішення 10.06.2021 року, а ознайомилась з ним лише 22 червня 2021 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, також зазначено що позивач був відсутній на території України, що зумовило затримку в укладанні звіту та акту про виконанні послуги та завадило подати відповідну заяву про компенсацію судових витрат.

У зв`язку з чим просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 500 гривень 00 копійок.

В свою чергу, звертаючись із апеляційною скаргою, апелянт наголошує на тому, що наразі існує велика кількість рішень судів про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, а тому апелянт вважає, що позов у даній категорії справ є шаблонним, а правове обґрунтування позовних вимог є загальнодоступним на інтернет-ресурсах, а тому заявлена сума витрат на правову допомогу, на думку апелянта, є завищеною. Також апелянт наголошує на тому, що представник позивача не брав участі у судових засіданнях. З огляду на викладене, апелянт вважає визначену суму завищеною та необґрунтованою.

Апеляційний суд вважає вказані доводи апеляційної скарги неспроможними з огляду на наступне.

Так, доводи апеляційної скарги свідчать про непогодження апелянта з судовим рішення лише щодо визначення суми, яка підлягає стягненню в рахунок надання правової допомоги.

Так, згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представник позивача надав наступні докази: копію акту прийому-передачі виконаних робіт №1 від 25 червня 2021 року, копію звіту про виконані роботи (детальний опис робіт) адвокатом Погорілим Олександром Валентиновичем за Договором про надання правової допомоги.

Також під час звернення до суду із позовною заявою позивачем надано ордер, який засвідчує представництво ОСОБА_2 ОСОБА_1 та витяг з договору про надання правової допомоги.

Згідно із додатковою постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Крім того, слід наголосити, що у постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Апеляційний суд наголошує, що процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що:

· зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт;

· суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не було подано відповідних заяв про зменшення суми витрат на правову допомогу, а тому суд правомірно виходив із заявленої позивачем суми витрат на правову допомогу.

Щодо доводів апелянта про те, що представник позивача не брав участі у судових засіданнях по даній справі слід вказати наступне.

Так, у звіті про виконані роботи вказано, що адвокатом здійснено представництво Солом`яново А.П. у судових засіданнях по справі.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає, що вказані адвокатом відомості відповідають дійсності, адже адвокат Погорілий О.В. був присутній у наступних судових засіданнях: 11.12.2019 р., 13.03.2020 р., 05.02.2021 р., 19.03.2021 р.

Тому, доводи апеляційної скарги спростовуються фактичними обставинами справи, а отже не підлягають задоволенню.

Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

Інші доводів на спростування оскаржуваного судового рішення апеляційна скарга не містить.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Приморського районного суду від 12 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчика В.В., приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01.06.2023 року

.

Головуючий суддя Цюра Т.В.

Судді: Сєвєрова Є.С.

Комлева О.С.