КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/8903/22
Провадження № 2/552/768/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.07.2023 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Шаповал Т.В.,

при секретарі - Дубовик І.О.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного комунального житлово експлуатаційного підприємства «Будівельник», Полтавської обласної ради про визнання права власності на нерухоме майно та зустрічною позовною заявою Державного комунального житлово експлуатаційного підприємства «Будівельник» до ОСОБА_3 про виселення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до Державного комунального житлово експлуатаційного підприємства «Будівельник», Полтавської обласної ради про визнання права власності на нерухоме майно.

Позовна заява обґрунтована тим, що 13.01.1999 року він на підставі ордеру №95 від 13.01.1999 року вселився і зареєструвався до житлового приміщення гуртожитку по АДРЕСА_1 .Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради №336 від 17.11.2006 року приміщенню надано статус житлового будинку, а кімнати отримали номери. Квартирі, де він мешкав з 1999 року надано номер 43, де 21.05.2021 року зареєструвався. Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19.07.2012 року визнано об`єкти житлового фонду, у тому числі й будинок, у якому він мешкає, що мають бути передані у власність територіальної громади м. Полтави. Однак, до теперішнього часу будинок не передано у власність територіальної громади м. Полтави. Дана квартира не відноситься до службового житла. Листи, які направлені до ДК ЖЕП «Будівелльник» залишаються без задоволення. Вказує, що має право на отримання квартири у власність, але не може цього зробити. Вважає, що його право на приватизацію квартири порушено.

Просив суд визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 27.12.2022 року відкрито провадження в цивільній справі за даним позовом за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

18.01.2023 року від відповідача ДК ЖЕП «Будівельник» до суду надійшов відзив на позовну заяву. Вказали, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту та положення ст. 392 ЦК України не поширюються на спірні правовідносини. Крім того, позивач з ДК ЖЕП «Будівельник» не укладав договір найму, у трудових відносинах не перебував, ордер не отримував. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

26.01.2023 року до суду від відповідача надійшла зустрічна позовна заява ДК ЖЕП до ОСОБА_3 про виселення. Вказував, що ДК ЖЕП «Будівельник» правомірно володіє будинком АДРЕСА_3 . В квартирі АДРЕСА_4 даного будинку проживає ОСОБА_3 . На підставі ордеру №95 від 13.01.1999 року йому були надані кімнати №9,10. Після надання гуртожитку статусу житлового будинку ордер на квартиру не видавався. Правовстановлюючих документів на право користування та розпорядження даною квартирою позивач не має. Тому, позивач самоправно займає дану квартиру та підлягає виселенню. Крім того, з позивачем не укладено договір найму. Згідно технічного паспорту на квартиру загальна її площа на 9.9 кв.м. більше від фактичного надання раніше наданих кім. 9, 10, а також встановлено, що позивач здійснив переобладнання квартири.

Просив суд виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 28.02.2023 року прийнято зустрічну позову заяву ДК ЖЕП «Будівельник» до ОСОБА_3 про виселення та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3 до ДК ЖЕП «Будівельник», Полтавської обласної ради про визнання права власності на нерухоме майно.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в поданій до суду позовній заяві. Просив задовольнити їх. Щодо задоволення зустрічної позовної заяви заперечував, просив в її задоволенні відмовити.

Представник відповідача КП ЖЕП "Будівельник"в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_4 не визнав, просив в їх задоволенні відмовити та задовольнити зустрічну позовну заяву.

Відповідач Полтавська обласна рада, в судове засідання свого представника не направила, надавши суду заяву про розгляд справи без їх участі. Щодо вирішення спору покладається на розсуд суду.

Суд, заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що позивач проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується копією паспорта громадянина України та довідкою про реєстрацію місця проживання особи Департамента з питань реєстрації від 07.02.2022 року.

Згідно рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 17.11.2006 року №336 , гуртожитку по АДРЕСА_3 надано статус жилого будинку з залишенням його на балансі ЖЕП «Будівельник».

Також встановлено, що будинок по АДРЕСА_3 належить Територіальній громаді сіл, селищ, міст Полтавської області, знаходиться в господарському віданні Державного комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник», .

В провадженні господарського суду Полтавської області перебуває справа №8/471-23/1 про банкрутство Державного комунального Житлово-експлуатаційного підприємства "Будівельник", м. Полтава.

На балансі ДК ЖЕП "Будівельник", щодо якого порушено справу про банкрутство, обліковується майно (в т.ч. житлові будинки, гуртожитки, до переліку яких належить і будинок по АДРЕСА_3 ), яке належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, і міст Полтавської області (обласної комунальної власності). Суб`єктом права комунальної власності від імені територіальних громад області виступає Полтавська обласна рада.

Документальні докази передачі вищевказаних об`єктів житлового фонду, в т.ч. будинку по АДРЕСА_3 , до комунальної власності Полтавської територіальної громади в порядку, визначеному Законом України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" (акти приймання-передачі, рішення комісії, тощо) відсутні.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначає Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до норм ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Частиною 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено перелік об`єктів, які не підлягають приватизації.

Крім того, способи приватизації визначені нормами ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», яка передбачає, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

У пункті 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 р. N 396, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 р. за N 109/17404 передбачено, що громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.

Прийняті документи реєструються органом приватизації в окремому журналі.

Форму журналу реєстрації заяв та прийнятих документів наведено у додатку 3.

Підстави набуття права власності передбачені статтею 328 ЦК України, згідно з якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Будь-які підстави вважати, що позивачі у встановленому законом порядку зверталася до органу приватизації щодо передачі їй у власність спірної квартири та отримали рішення про відмову відсутні.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач за відсутності відповідного остаточного рішення з приводу надання органом приватизації відмови на приватизацію займаного ними житла проситьвизнати за ними право власності на житло.

Разом з тим, суд при здійсненні судочинства, не наділений повноваженнями органу приватизації.

Встановивши вказані обставини, враховуючи, що в судовому засіданні не встановлено підстав для визнання за позивачами права власності на квартиру, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_3 є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Вирішуючи вимоги зустрічної позовної заяви суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачу 13.01.1999 року було видано ордер АДРЕСА_6 .

Також, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 з 21.05.2008 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується копією паспорта громадянина України та довідкою про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_5 з питань реєстрації від 07.02.2022 року.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ч.1 ст. 109 Житлового кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Оскільки встановлено, що відповідач користуються спірною квартирою на правових підстав, а саме зайняв її на підставі виданого ордеру в 1999 році, з 2008 року зареєстрований в ній, тому підстави для виселення без надання іншого жилого приміщення відсутні.

Крім того, правомірність користування квартирою АДРЕСА_2 відповідачем не спростована.

Також, суд враховує ту обставину, що ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19.07.2012 року визнано об`єкти житлового фонду, у тому числі і буд. АДРЕСА_3 такими, що мають бути передані у власність територіальної громади м. Полтави.

Доказів передачі даного будинку у власність територіальної громади м. Полтави в матеріалах справи відсутні.

Таким чином єдине повноваження ДК ЖЕП «Будівельник», який не є власником спірної квартири, щодо розпорядження такими об`єктами житлового фонду, передбачене вказаним судовим рішенням, - передати вказані об`єкти житлового фонду Полтавській міській раді. Права укладати договір найму/оренди ДК ЖЕП «Будівельник» не має.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ДК ЖЕП «Будівельник» до ОСОБА_3 про виселення задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог та зустрічних позовних втимог понесені судові витрати відповідно до норм ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Державного комунального житлово експлуатаційного підприємства «Будівельник», Полтавської обласної ради про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

У задоволенні зустрічної позовної заяви Державного комунального житлово експлуатаційного підприємства «Будівельник» до ОСОБА_3 про виселення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ;

відповідач Державне комунальне житлово експлуатаційне підприємство «Будівельник», місцезнаходження: м. Полтава, пров. Шкільний,4, ;

відповідач Полтавська обласна рада, місцезнаходження: м. Полтава, вул. Соборності,45, .

Повний текст рішення виготовлено 03.08.2023 року.

Головуючий Т.В.Шаповал