Справа № 466/344/23 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/811/1537/23 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий - суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Цьони С.Ю.,

позивача ОСОБА_1 та його представника

- адвоката Літовченко Л.Р.;

Улинець О.М. - представника КЕВ м. Львова,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 02 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова Міністерства оборони України, у якому просив суд зобов`язати згаданого відповідача видати позивачу ордер на кімнату АДРЕСА_1 на сім`ю в складі 5 осіб: позивач, його дружина та їхні діти: 2005, 2006 та 2008 років народження.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивач з 28.12.2005 року проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 , 18.12.2009 року був звільнений у запас за станом здоров`я та 01.02.2010 року виключений зі списків особового складу згаданої військової частини. Наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 247 від 25.09.2006 року за сім`єю позивача у складі 3 осіб була закріплена житлова площа 80,0 кв. м. У паспорті позивача та його дружини місцем реєстрації є: АДРЕСА_2 , однак за сім`єю позивача була закріплена кімната № НОМЕР_2 будівлі 58/1 по АДРЕСА_2 .

Наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 08.06.2017 року «Про надання будівлі №1 (військового містечка № НОМЕР_3 ) на АДРЕСА_2 статусу гуртожитку для проживання сімей» зобов`язано КЕВ м. Львова провести заселення гуртожитку для проживання сімей на АДРЕСА_2 згідно чинного законодавства.

Позивач вважає, що у червні 2017 року КЕВ м. Львова повинен був видати позивачу ордер на заселення кімнати АДРЕСА_1 на сім`ю з п`яти осіб, а тому 28.05.2019 року позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою про отримання ордеру, однак отримав відмову, у зв`язку з чим він і змушений звертатися з даним позовом до суду (а.с. 1).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 95-96).

Дане рішення оскаржив позивач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального права (а.с. 102-103).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необгрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необгрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обгрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6 частини 2 статті 356).

Статтею 58 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів надає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення (частина 1). Ордер може бути виданий лише на вільне жиле приміщення (частина 2).

Аналогічна норма міститься також і у пункті 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року № 470, яким (пунктом 69 Правил…) також встановлено, що ордер дійсний протягом 30 днів. Практичне значення згаданого 30-ти денного строку полягає в тому, що не заселення в згаданий строк у зазначене в ордері приміщення припиняє дію ордера (як єдиної підстави для вселення в надане жиле приміщення) - без визнання його недійсним в судовому порядку.

Ордер на жилу площу в гуртожитку також може бути видано лише на вільну жилу площу за спільним рішенням адміністрації та відповідного профспілкового комітету підприємства, установи, організації, і цей ордер є єдиною підставою для вселення у жиле приміщення (постанова Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-83цс15).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається всіма її учасниками (в тому числі - і апелянтом) те, що:

-25.09.2006 року наказом № 247 командира військової частини НОМЕР_1 «Про закріплення кімнат в гуртожитку військової частини НОМЕР_1 » за сім`єю позивача ОСОБА_2 було закріплено 80,0 кв.м. житлового фонду в гуртожитку військового містечка (а.с. 11);

-станом на 13.11.2009 року всі 5 (п`ять) членів сім`ї ОСОБА_2 були зареєстрованими у 2-х кімнатній квартирі АДРЕСА_3 , де вони проживають та залишаються зареєстрованими і на даний час (а.с. 18, 109-119);

-18.12.2009 року позивача ОСОБА_3 було звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я (а.с. 19-20);

-08.06.2017 року наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради будівлі № 1 (військового містечка № НОМЕР_3 ) на АДРЕСА_2 було надано статус гуртожитку для проживання сімей (а.с. 3);

-05.01.2018 року розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради будівлі гуртожитку № 1, як будівлі військового містечка № НОМЕР_3 КЕВ АДРЕСА_2 на АДРЕСА_2 , було присвоєно окрему поштову адресу: АДРЕСА_2 (а.с. 4).

Тобто, як вбачається з вищенаведеного, позивач (апелянт) разом з сім`єю з 2006 року проживає та є зареєстрованим у житловому приміщенні, яке знаходиться у гуртожитку для проживання сімей за поштовою адресою (на даний час): АДРЕСА_2 , і ці факти (проживання та реєстрації у згаданому житловому приміщенні) ніким не оспорюються та не заперечуються.

А, відтак, правові підстави для видачі позивачу ордеру (який є підставою для вселення в жиле приміщення і може бути виданий лише на вільну жилу площу) для вселення на жилу площу в гуртожитку, на якій він з сім`єю проживає та є зареєстрованим більше 16-ти років, є відсутніми.

В апеляційній скарзі не зазначено, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини та (чи) докази, що мають значення для справи, судом встановлені та (чи) оцінені неповно та (або) неправильно); які саме нові обставини і (або) докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи тощо; так само, як у ній не наведено, які саме норми матеріального права судом першої інстанції було застосовано неправильно.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування (та, відповідно, для задоволення позовних вимог) відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скарг ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду міста Львова від 02 травня 2023 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 18 серпня 2023 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.