ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 року

справа № 711/2281/23
провадження № 22-ц/821/972/23
категорія: 305010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Національної поліції в Черкаській області,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

11 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом вищезазначеного змісту.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він, старший сержант поліції, проходив службу в ГУНП в Черкаській області на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 3 Чорнобаївського відділення поліції Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області в період з 07 листопада 2015 року по 10 вересня 2020 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року у справі № 580/1232/22 визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Черкаській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07 листопада 2015 року до вересня 2016 року, грудень 2016 року, з лютого 2017 року до вересня 2019 року, з серпня 2020 року до 10 вересня 2020 року та індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2016 року по 31 жовтня 2017 року; зобов`язано ГУНП в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07 листопада 2015 року до вересня 2016 року, грудень 2016 року, з лютого 2017 року до вересня 2019 року, з серпня 2020 року до 10 вересня 2020 року та індексацію грошового забезпечення за період 01 березня 2016 року по 31 жовтня 2017 року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2023 року апеляційну скаргу ГУНП в Черкаській області залишено без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року без змін.

У вересні 2022 року ГУНП в Черкаській області добровільно виплачено 1 833 грн 98 коп. 03 квітня 2023 року виплачено 9 687 грн 52 коп. Тобто, остаточний розрахунок з ним проведений 03 квітня 2023 року.

Незаконною невиплатою грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по квітень 2023 року в розмірі 11 521 грн 50 коп. протягом понад восьми років та витрачений час протягом цих років на судовий процес завдано йому моральної шкоди яку він оцінює в розмірі 80 000 грн.

Моральна шкода завдана ОСОБА_1 полягає у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення його прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало у нього негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений настрій.

Розмір моральної шкоди підтверджується тим, що завдана шкода викликала у нього негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я.

За кожен місяць порушеного права, позивач оцінив шкоду у розмірі мінімальної заробітної плати, у січні місяці 2023 року для працездатних осіб 6 700 грн (ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»). Починаючи з червня 2016 (початок порушення права на заробітну плату) по грудень 2022 (кінець порушеного права), минуло 78 місяців Таким чином: 78 місяців * 6 700 грн = 522 600 грн. Але враховуючи принцип співмірності, стягненню підлягає 80 000 грн.

Враховуючи наведене позивач просив суд стягнути з ГУНП в Черкаській області на його користь моральну шкоду в сумі 80 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 травня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУНП в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги до ГУНП в Черкаській області, як до неналежного відповідача. Так, позовна вимога про відшкодування шкоди, на підставі ст. 1174 ЦК України, не може бути звернена до Національної поліції в Черкаській області як самостійного органу державної влади, оскільки, відповідачем у такій категорії справ є саме держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції. Позивачем ОСОБА_1 не було заявлено позовних вимог про стягнення шкоди з держави в особі конкретного її органу, тому стягнення з державного бюджету України на користь позивача понесеної моральної шкоди було б порушенням вимог процесуального законодавства, зокрема ст. 13 ЦПК України.

Крім того, позивачем не заявлялося клопотання щодо залучення належного відповідача у справі у порядку, передбаченому діючими нормами ЦПК, з огляду на що суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід залишити без задоволення у зв`язку із пред`явленням позову до неналежного відповідача.

При цьому судом звернуто увагу на те, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду із відповідними позовними вимогами до належного відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 24 травня 2023 року, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, порушив питання про скасування оскаржуваного рішення та постановлення нового про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована переконанням скаржника, що місцевим судом не враховано той факт, що протиправна бездіяльність та невиплата грошового забезпечення протягом тривалого часу встановлена судовим рішенням у адміністративній справі.

Протиправними діями відповідача йому було завдано моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій.

Порушення його прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало у нього негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений настрій.

Судом не враховано практику Європейського суду з прав людини, національне законодавство України та висновки Верховного Суду, що стосуються питання доведення понесення позивачем моральної шкоди в подібних категоріях справ де суди задовольняли позови фізичних осіб до суб`єктів владних повноважень про стягнення моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУНП у Черкаській області, посилаючись на правильність висновків місцевого суду викладених у оскаржуваному рішення, просило суд апеляційної інстанції залишити подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси без змін.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 12 червня 2023 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 14 липня 2023 року розгляд апеляційної скарги призначено на 03 серпня 2023 року на 16 год. 00 хв., в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року у справі № 580/1232/22 визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Черкаській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07 листопада 2015 року до вересня 2016 року, грудень 2016 року, з лютого 2017 року до вересня 2019 року, з серпня 2020 року до 10 вересня 2020 року та індексації грошового забезпечення за період 01 березня 2016 року по 31 жовтня 2017 року; зобов`язано ГУНП в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07 листопада 2015 року до вересня 2016 року, грудень 2016 року, з лютого 2017 року, до вересня 2019 року, з серпня 2020 року до 10 вересня 2020 року та індексацію грошового забезпечення за період 01 березня 2016 року по 31 жовтня 2017 року (а. с. 11-14).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2023 року апеляційну скаргу ГУНП в Черкаській області залишено без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року - без змін.

З вказаного рішення вбачається, що « ОСОБА_1 проходив службу в ГУНП в Черкаській області».

Відповідно до наказу ГУНП в Черкаській області від 07 вересня 2020 року № 232 о/с старшого сержанта поліції Данника В. Р. - поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 3 Чорнобаївського відділення поліції Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області 10 вересня 2020 року звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками.

Предметом даного спору є відшкодування моральної шкоди завданої відповідачем як колишнім роботодавцем, шляхом затримки виплати позивачу присуджених судовим рішенням розмірів доплати за роботу в нічний час та індексації грошового забезпечення.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод зокрема громадян.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством України.

Так, ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. 1167 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Згідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) зазначено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих в`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Порушення прав позивача та заподіяння йому моральної шкоди, про відшкодування якої останнім порушено питання в приведеному позові, мали місце під час проходження ним служби в ГУ НП в Черкаській області

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється зокрема за власним бажанням.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач ОСОБА_1 згідно наказу ГУНП в Черкаській області від 07 вересня 2020 року № 232 о/с був звільнений зі служби в поліції відповідно до п. 2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Питання статусу поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про Національну поліцію».

В свою чергу, грошове забезпечення поліцейських Національної поліції врегульовано ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» та Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Разом з тим, ч. 3 ст. 61 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що за поліцейськими зберігаються всі права, визначені для громадян України Конституцією та законами України, крім обмежень, встановлених цим та іншими законами України.

Таким чином, в даному випадку спеціальним законодавством врегульовано питання грошового забезпечення поліцейських, однак не врегульовано питання відшкодування моральної шкоди поліцейським у зв`язку з порушенням його прав у сфері трудових відносин, тому в даному випадку підлягають застосуванню положення ст. 237-1 КЗпП України як загальна норма, що розповсюджується на всі трудові правовідносини.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Факт порушення прав ОСОБА_1 , у сфері трудових відносин встановлений рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року у справі № 580/1232/22, яке постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2023 року, залишено без змін.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, що доведено преюдиційним судовим рішенням в адміністративній справі і згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13 серпня 2020 року у справі справа № 127/16375/19.

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія висновує, що місцевий суд дійшов до помилкового висновку про те, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги до ГУНП в Черкаській області про стягнення на його користь моральної шкоди як до неналежного відповідача, є помилковими, оскільки даний спір виник з трудових правовідносин між працівником та роботодавцем, яким в даному випадку є саме ГУНП в Черкаській області, тому, відповідно, і моральну шкоду, завдану працівнику внаслідок порушення його трудових прав, має відшкодувати саме роботодавець.

Суд апеляційної інстанції також констатує, що доводи позивача на рахунок того, що розмір відшкодування завданої моральної шкоди має визначатися виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць порушення прав, суд не приймає до уваги, оскільки нормами законодавства не передбачено зв`язку між величиною мінімальної заробітної плати та розміром відшкодування особі її моральних страждань, які виникли з вини іншого учасника правовідносин.

В свою чергу позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди з огляду на встановлені обставини страви та правові норми , що регулюють спірні правовідносини підлягають до часткового задоволення з огляду на те, що доводи про порушення законних прав, яке полягало у невиплаті належних йому сум грошового забезпечення знайшли своє підтвердження в матеріалах справи. Наявність такого порушення призвело до моральних страждань, втрати позивачем нормальних життєвих зав`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Беручи до уваги термін невиплати коштів, які є грошовим забезпеченням позивача, ступінь моральних страждань останнього, зміни у житті та зусилля, вжиті для відновлення трудових прав, зокрема звернення до суду адміністративної юрисдикції а також принципи розумності та справедливості, судова колегія приходить до переконання, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 80 000 грн є завищеним, недоведеним та не обгрунтований як допустимими доказами так і на рівні встановлених законодавством приписів. З огляду на що приходить до переконання про стягнення з ГУНП в Черкаській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 грн, що на думку колегії суддів апеляційного суду, узгоджується із положенням ст. 237-1 КЗпП України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених обставин рішення суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а відтак відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог з мотивів наведених вище.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 травня 2023 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та на умовах передбачених ЦПК України.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко