Справа № 6-53/11
Провадження № 6/496/35/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

повний текст

23 березня 2023 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Буран В.М.

за участю: секретаря судового засідання Стрілець Ж.М.,

заявниці - ОСОБА_1 ,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України накладене ухвалою суду від 12 липня 2011 року,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просить суд скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межу України, накладене ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 12 липня 2011 року. Заява обґрунтована тим, що при прийнятті рішення щодо обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України Біляївський районний суд Одеської області виходив з того, що на примусовому виконанні перебував виконавчий лист №6-2444 від 23.12.2009 року виданий Новозаводським судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» грошової суму 279 855,65 грн., однак вважає, що будь-яких дій щодо ухилення від виконання зазначеного виконавчого листа, нею як боржником не здійснюється, крім того, станом на теперішній час, відносно ОСОБА_1 відсутні будь які відкриті виконавчі провадження. Просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1

ОСОБА_1 у судовому засіданні наполягала на скасуванні обмеження, оскільки підписуючи документи близько дванадцяти років тому, не усвідомлювала, що це призведе до заборгованостей та обмеженні її у праві виїзду за кордон, а з людиною, через яку підписала документи, наразі судиться.

Від Біляївського ВДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса надійшло повідомлення та копія постанови про повернення виконавчого листа, згідно якого, представником відділу повідомлено про те, що виконавче провадження № 33313018, яке було відкрито за заявою стягувача про примусове виконання вищезгаданого виконавчого документа, було завершено за постановою про повернення виконавчого документа стягувачу керуючись пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», що суттєво відрізняється від закінчення виконавчого провадження, що відповідає статті 39 Закону.

Згідно бази даних автоматизовано системи виконавчих проваджень, за даним виконавчим документом сума боргу, виконавчий збір та витрати на ведення виконавчого провадження до теперішнього часу боржником не сплачено.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 12 липня 2011 року подання начальника ВДВС Біляївського РУЮ в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - задоволено.

Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», підставами для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян за кордон є невиконані зобов`язання.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 6 цього ж Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Тобто, аналіз зазначених норм закону дає можливість дійти висновку про те, що обмеження особи у праві виїзду за межи України встановлюється для осіб за невиконання рішення суду або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно за своїм власним бажанням.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (рішення Європейського суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга № 66485/01, §§ 78 - 82).

Відповідно до ч.5,6,7 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Так, заявницею не надано відомостей, що рішення Біляївського районного суду Одеської області від 12 липня 2011 року нею виконано або виконується взагалі. На думку суду, визнання боржником наявності в неї непогашеної заборгованості, яку вона більш ніж як за 14 років, з дня ухвалення рішення суду, не намагалась погасити, є діями направленими на ухилення від виконання рішення суду про стягнення з неї заборгованості, а виїзд за межі країни, може призвести до невиконання боржником рішення суду.

Проаналізувавши зміст поданої заяви та докази на підтвердження заявленої вимоги, виходячи із того, що зобов`язання з дати ухвалення рішення суду не виконано, виїзд за кордон унеможливить виконання зобов`язань, покладених на ОСОБА_1 судовим рішенням, суд вважає подану заяву невмотивованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Суд вважає необхідним роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 8 ст. 441 ЦПК України відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст. 260, 261, 353, 441 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, накладене ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 12 липня 2011 року по справі № 6-53/11.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі через Біляївський районний суд Одеської області апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту.

Повний текст ухвали складено 30 березня 2023 року.

Суддя: В.М. Буран