ПОСТАНОВА

Іменем України

07 червня 2023 року м. Кропивницький

справа № 405/4321/20

провадження № 22-ц/4809/621/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк",

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 жовтня 2021 року у складі головуючого судді Іванової Л.А.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

20.07.2020 Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за договором про надання банківських послуг №б/н від 30.03.2013 року в розмірі 410 000 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету - заяву № б/н від 30 березня 2013 року, згідно якої підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

При цьому, при укладенні зазначеного Договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Зазначив, що свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач отримав кредит в розмірі 800 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

При встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.2.3, 2.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Відповідач користувався кредитними коштами вмежахвстановленого ліміту, проте своєчасно не вносив кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, у зв`язку з чим станом на 14 травня 2020 року заборгованість за кредитним договором склала - 478 772 грн 45 коп., яка включає заборгованість за кредитом в розмірі 410 000 грн 00 коп., заборгованістьза відсотками за користування кредитом в сумі 68 772 грн 45 коп.

Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення всієї суми заборгованості, тому позивач як кредитодавець на свій розсуд вимагає від боржника частину суми заборгованості за кредитом - 410 000 грн, що відповідає сумі заборгованості за кредитом (тілу кредиту).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 жовтня 2021 року відмовлено у задоволені позову.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 квітня 2023 рокустягнуто з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, щоанкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписана 30 березня 2013 року клієнтом банку ОСОБА_1 , містить персональні дані клієнта, місце проживання, контактну інформацію, проте не містить будь-якої інформації щодо виду платіжної картки, терміну її дії, розміру кредитного ліміту, та розміру відсоткової ставки.

Суд зазначив, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не може бути належним доказом підтвердження заборгованості, оскільки доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Суд, посилаючись на виписку про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 , ввважав встановленим, що відповідач користувався коштами шляхом зняття готівки, оплати послуг, повертав частково одержані кошти, що підтверджує факт визнання ОСОБА_1 договірних кредитних відносин з АТ КБ «ПриватБанк».

При цьому судом зауважено, що позивачем не доведено дійсного розміру отриманих та використаних відповідачем кредитних коштів, не визначено дійсного розміру заборгованості саме за тілом кредиту, оскільки банком нараховувались та при надходженні коштів на рахунок відповідача списувались відсотки за користування кредитним лімітом; нараховані за овердрафт відсотки, щомісячна комісія за обслуговування картки.

За висновком суду першої інстанції будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач має заборгованість саме у заявленому позивачем розмірі, матеріали справи не містять.

Відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсоткової ставки за користування позичальником кредитними коштами, а так само розмір комісії та, що при укладенні з ОСОБА_1 договору про надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначається, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Позивач звертає увагу, що в анкеті-заяві від 30.03.2013 відповідач особистим підписом підтвердив, що погодив приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що вказана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами входить до складу укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг; віповідач ознайомився та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляд.

Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов.

На думку позивача, суд лише зазначив про помилковий розрахунок заборгованості, проте не навів свій розрахунок боргу.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Представник відповідача адвокат Усатенко Ю.Ю. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, а також стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними. Зазначає, що відповідно до розрахунку загальний розмір безпідставно стягнутої комісії 44 000 грн. Загальний розмір безпідставно нарахованих та стягнутих позивачем коштів становить 356 654,48 грн. (312 654,48 + 44 000,00 = 356 654,48). Відповідно до наданого позивачем розрахунку загальний розмір заборгованості станом на 14.05.2020 становить 410 000 грн, то з урахуванням безпідставно списаних з рахунку відповідача на погашення відсотків і комісії коштів, заборгованість за тілом кредиту становить лише 53 345,52 грн, а не 410 000,00 грн, як зазначено у позові (410 000,00 - 356 654,48 = 53 345,52).

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача за довіреністю Кирдана А. В., який підтримав доводи апеляційної скарги, представника відповідача адвоката Усатенка В. Ю., який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Згідно наданої позивачем копії анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 30.03.2013 ОСОБА_1 погодився отримувати послуги АТ КБ «ПриватБанк», при цьому розміри відсоткової ставки, пені та комісії, штрафу у заяві не визначені, анкета-заява підписана ОСОБА_1 , що не оспорюється (а.с. 16).

В анкеті-заяві ОСОБА_1 зазначено, що він згоден з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг.

До позовної заяви долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Умови та правила надання банківських послуг, на яких відсутній підпис сторін договору (а.с. 17-49).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 14 травня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 478 772,45 грн, складається із: - заборгованості за кредитом в розмірі 410 000,00 грн; - заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 68 772,45 грн (а.с.6-8).

З посиланням на виписку з особового рахунку ОСОБА_1 (а.с. 9-13), довідку про зміни кредитування (а.с. 14) банк стверджує, що відповідач користувався кредитною картою, по якій змінювався кредитний ліміт: № НОМЕР_1 , що видана 28.02.2018 строк дії 02/20 (а.с. 15).

Про рух коштів зазначено у наданій позивачем станом на 18.05.2020 виписці по рахунку ОСОБА_1 за період з 23.02.2018 по 14.05.2020, (а.с. 9-13).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В долученій до позову анкеті-заяві позичальника від 30.03.2013 процентна ставка по кредиту, розмір та порядок сплати комісії не зазначені. Докази того, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов кредитного договору, зокрема розміру процентної ставки по кредиту та комісії, у матеріалах справи відсутні.

Згідно розрахунку заборгованості за договором заборгованість ОСОБА_1 станом на 14 травня 2020 року становить 478 772,45 грн, складається із: - заборгованості за кредитом в розмірі 410 000,00 грн; - заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 68 772,45 грн (а.с.6-8).

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача у судовому порядку лише заборгованість за кредитом ( тіло кредиту) у сумі 410 000,00 грн.

Як вбачається із виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 , в якій міститься повна інформація про рух коштів по рахунку, відображення всіх операцій за договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованості, за період з 23.02.2018 по 14.05.2020, станом на 18.05.2020, витрати відповідачем грошових коштів за отриманим кредитом склали 973 849,27 грн, внесено коштів (шляхом зарахування, поповнення карткового рахунку, переказів з інших карток,тощо) 899 672,72 грн, за рахунок яких крім погашення отриманого кредиту банком самостійно без погодження з відповідачем здійснювалось списання коштів на відсотки за користування кредитним лімітом, відсотки за овердрафт, щомісячну комісію за обслуговування картки, у зв`язку з чим збільшувалась заборгованість за тілом кредиту, в тому числі за рахунок нарахованихі не сплачених відсотків(а.с. 9-13).

В обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог банка стороною відповідача зазначалось про неправильність розрахунку заборгованості (а.с.6-8), оскільки загальний розмір безпідставно відрахованої комісії склав 44 000 грн і безпідставно нарахованих та списаних за рахунок внесених позивачем на рахунок коштів дорівнює 312 654,48 грн, сума боргу за тілом кредиту повинна бути зменшена на 356 654,48 грн (44 000,00 + 312 654,48 грн= 356 654,48). Тому відповідачем фактично визнано наявність непогашеної заборгованості по тілу кредиту 53 345,52 грн, а не як зазначено у позові 410 000,00 грн. (410 000,00 - 356 654,48 = 53 345,52).

Відповідачем та його представниками не надано свого розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором.

В обґрунтування вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 410 000,00 грн, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №б/н від 30.03.2013, надав, як невід`ємну складову кредитного договору, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (архів Умов розміщений на сайті:https://privatbank.ua/terms/), в яких, зокрема, визначені: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін (пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язання, розміри і порядок їх нарахування та інші умови.

Разом з тим, наданий банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача ОСОБА_1 про його ознайомлення з ними, а в анкеті-заяві, підписаній відповідачем 30.03.2013, не встановлений строк кредитування, не зазначена процентна ставка за користування наданими в кредит грошовими коштами, розмір та порядок сплати комісії, як і не визначені інші фінансові умови кредитування, передбачені Тарифами та Умовами, зокрема, дата, на яку відповідачем мало б бути здійснено погашення нарахованих відсотків за користування кредитним лімітом.

Таким чином, до спірних правовідносин сторін неможливо застосувати правила ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, і який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», як до дати виникнення спірних правовідносин сторін (23.02.2018), так і до моменту звернення позивача до суду з даним позовом (20.07.2020), а тому, за відсутності в безпосередньо підписаній відповідачем анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, в тому числі, і щодо їх розміру та строків погашення, враховуючи не подання позивачем належних доказів на підтвердження конкретних запропонованих відповідачу Умов та Правил надання банківських послуг, додані до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», не можуть свідчити про прийняття відповідачем ОСОБА_1 , як позичальником, запропонованих йому позивачем, як кредитором, умов та приєднання його, як другої сторони, до запропонованого договору в цілому, а, отже, не можуть оцінюватися судом як стандартна (типова) форма, встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Враховуючи, що фактично отримані за кредитним договором та використані позичальником ОСОБА_1 кредитні кошти у добровільному порядку повністю не були повернуті АТ КБ «ПриватБанк», що свідчить про порушення прав банку, останній має право вимагати виконання зобов`язань по поверненню одержаних в межах строку дії картки кредитних коштів, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 74 146,55 грн, що відповідає різниці між сумою фактично отриманих і використаних відповідачем кредитних коштів за період з 23.02.2018 по 31.02.2020 - 973 849,27 грн, та загальною сумою коштів, внесених на погашення кредитної заборгованості станом на 18.05.2020 - 899672,72 грн (973849,27-899672,72=74146,55).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні заборгованості за тілом кредиту, є помилковим і не відповідає вимогам вказаних норм матеріального права, зроблений з порушенням норм процесуального права, без урахування і належної оцінки всіх обставин та наданих сторонами доказів.

Рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом (тілом кредита) підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом (тілом кредита) 74 146,55 грн, частини одержаних відповідачем, проте не повернутих банку кредитних коштів, якими він користувався протягом строку дії картки № НОМЕР_1 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог (18%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2767,50 грн. сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Згідно норм статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 134 ЦПК передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесення відповідачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Усатенком Ю.Ю. надано: - договори про надання професійної правничої допомоги від 22.09.2020 та від 02.05.2023 ; - розрахунок до договору про надання професійної правничої допомоги від 22.09.2020 на загальну суму 10000 грн, що складається із: 600 грн - за надання інформації (консультації), 3000 грн - опрацювання позовної заяви, 6400 грн - представництво інтересів у підготовчому судовому засіданні та судових засіданнях, фіксована; - оригінали квитанцій №143 від 27.09.2021 на суму 10000 грн та №105 від 03.05.2023 на суму 10000 грн.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає за можливе частково задовольнити заявувідповідача про відшкодування судових витрат, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню до 3600,00 грн, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, кількості судових засідань, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, пропорційності відшкодування судових витрат розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 жовтня 2021 року та додаткове рішення від 05 квітня 2023 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (, МФО 305299, НОМЕР_3 ) заборгованість за кредитом (тілом) у сумі 74176,55 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - 2767,50 грн сплаченого судового збору.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 3600,00 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко