Номер провадження: 22-ц/813/4142/23
Справа № 522/9608/21
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Приходько Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2023 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л.А.,

суддів: Бездрабко В.О.,

Кутурланової О.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Кредитна спілка «Перше кредитне товариство»

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тітова Вячеслава Георгійовича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2022 року у складі головуючого судді Шенцевої О.П. , повний текст рішення складено 13 вересня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

27 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 березня 2010 року стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 89765,48 гривень.

Згідно інформації наданої Головним управлінням юстиції в Одеській області листом від 29 липня 2011 року за № М-181-09 на виконання виконавчого листа Галицького районного суду м. Львова у справі №2-1423 про стягнення з КС Перше кредитне товариство грошових коштів у розмірі 89765.48 грн на адресу стягувача перерахована грошова сума у розмірі 2006.49грн платіжними дорученнями №№1525,1526 від 20 липня 2011 року.

29 червня 2011 року зведене виконавче провадження про стягнення з КС Перше кредитне товариство на користь фізичних та юридичних осіб зупинено на підставі ухвали Господарського суду Одеської області від 31 травня 2011 року у справі №7/17-2087-2011 про порушення провадження у справі про банкрутство КС Перше кредитне товариство, якою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05 березня 2013 року у справі №7/17-2087-2011, затверджено реєстр кредиторів кредитної спілки, відповідно до якого вимоги позивача віднесені до четвертої черги кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року у справі №7/17-2087-2011, затверджено мирову угоду, припинено дію мораторій на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою господарського суду від 31 травня 2011року та припинено провадження у справі № 7/17-2087-2011 про банкрутство КС "Перше кредитне товариство".

Відповідно до умов мирової угоди та графіка погашення заборгованості КС «Перше кредитне товариство» зобов`язалось погасити кредиторам, зокрема ОСОБА_1 , заборгованість у сумі 82948,15 грн частинами, а саме: 16588,64 грн - строк погашення ІІ квартал 2017 року - І квартал 2018 року; 24882,96 грн - строк погашення ІІ квартал 2018 року - І квартал 2019 року; 37324,44 грн - строк погашення ІІ квартал 2019 року - ІV квартал 2019 року; 4147,16 грн - строк погашення І квартал 2020 року.

Однак відповідач взятих на себе зобов`язань за мировою угодою не виконав, грошові кошти в сумі 82948.15грн не сплатив.

Посилаючись на викладене позивачка просила стягнути з відповідача на її користь 82948,15грн на виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року у справі №7/17-2087-2011.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушеного права звернення до суду з позовом про стягнення грошових коштів. При цьому суд послався на правовий висновок Верховного Суду України викладений у постанові від 23 травня 2015 року у справі № 6-274цс15, відповідно до якого у разі невиконання однією із сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Не погоджуючись із вказаним рішенням представник ОСОБА_1 - адвокат Тітов В.Г. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу КС Перше кредитне товариство не скористалося.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року, відповідно до вимог частини 2 статті 369 ЦПК України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частинами першою, другою, четвертою та п`ятою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 березня 2010 року стягнуто з Кредитної Спілки «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 89765,48 гривень.

31 травня 2011 року Господарським судом Одеської області відкрито провадження у справі № 7/17-2087-2011 про визнання КС Перша кредитне товариство банкрутом та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

У зв`язку із чим 29 червня 2011 року зведене виконавче провадження про стягнення з КС Перше кредитне товариство на користь фізичних та юридичних осіб, у тому числі і на користь ОСОБА_1 зупинено.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05 березня 2013 року у справі №7/17-2087-2011, затверджено реєстр кредиторів кредитної спілки, відповідно до якого вимоги позивача віднесені до четвертої черги кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року у справі №7/17-2087-2011, затверджено мирову угоду, укладену між Комітетом Кредиторів спілки "Перше Кредитне Товариство" в особі голови комітету кредиторів ОСОБА_2 та Боржником в особі керуючого санацією - арбітражного керуючого Дворніченко О.О., припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою господарського суду від 31 травня 2011року та припинено провадження у справі № 7/17-2087-2011 про банкрутство КС "Перше кредитне товариство".

Відповідно до умов мирової угоди та графіка погашення заборгованості КС «Перше кредитне товариство» зобов`язалось погасити кредиторам, зокрема ОСОБА_1 , заборгованість у сумі 82948,15 грн частинами, а саме: 16588,64 грн - строк погашення ІІ квартал 2017 року - І квартал 2018 року; 24882,96 грн - строк погашення ІІ квартал 2018 року - І квартал 2019 року; 37324,44 грн - строк погашення ІІ квартал 2019 року - ІV квартал 2019 року; 4147,16 грн - строк погашення І квартал 2020 року.

Однак відповідач взятих на себе зобов`язань за мировою угодою не виконав.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Одним зі способів вирішення господарського спору є мирова угода сторін, яка може стосуватися лише прав та обов`язків сторін щодо предмета позову. Право сторін на укладання мирової угоди встановлено ГПК України.

За змістом частин першої четвертої статті 78 ГПК України (у редакції, яка діяла на момент постановлення ухвали Господарського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року в справі № 7/17-2087-2011), умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами. До затвердження мирової угоди сторін господарський суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін. Мирова угода може стосуватися лише прав і обов`язків сторін щодо предмета позову. Про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

За приписами частин першої четвертої статті 192 ГПК України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією самою ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Відповідно до статті 193 ГПК України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

З аналізу наведених приписів ГПК України вбачається, що мирова угода у позовному провадженні це письмова домовленість між сторонами спору про його вирішення, яка укладається в добровільному порядку з метою припинити спір, на погоджених сторонами умовах. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт самостійним (без державного примусу) врегулюванням розбіжностей на погоджених умовах. Спір може бути врегульовано укладенням мирової угоди на будь-якій стадії господарського процесу, у тому числі на стадії виконання судового рішення.

На відміну від звичайного договору, мирова угода у позовному провадженні укладається в процесі розгляду справи у господарському суді у формі та на умовах, передбачених процесуальним законодавством; підлягає затвердженню господарським судом; припиняє процесуально-правові відносини сторін; якщо мирова угода не виконується добровільно, вона виконується в порядку, встановленому для виконання судового рішення.

Натомість у справах про банкрутство, провадження в яких здійснювалося до набрання чинності КУзПБ, інститут мирової угоди відрізнявся від мирової угоди у позовному провадженні та був передбачений як різновид судової процедури щодо боржника у справі про його банкрутство.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 31 травня 2011 року порушено провадження у справі № 7/17-2087-2011 про банкрутство КС «Перше кредитне товариство» за заявою ОСОБА_3 та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року у справі № 7/17-2087-2011 затверджено мирову угоду між комітетом кредиторів КС «Перше кредитне товариство» та боржником, провадження у цій справі про банкрутство КС «Перше кредитне товариство» було припинено. Ця ухвала винесена в межах справи про банкрутство згідно з приписами чинного на той момент Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, чинній до 19 січня 2013 року; далі Закон № 2343-XII).

За приписами статті 35 Закону № 2343-XII під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та (або) розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів боржника, яка оформляється угодою сторін.

З наведеної норми вбачається, що мирова угода у процедурі банкрутства є правочином, який змінює строки виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами, які виникли з раніше укладених ними правочинів або інших підстав. Унаслідок укладення мирової угоди у процедурі банкрутства виникнення нових або додаткових зобов`язань не відбувається, проте змінюється строк виконання зобов`язань за раніше укладеними правочинами між боржником та його кредиторами або їх розмір.

19 січня 2013 року набрав чинності Закон України від 22 грудня 2011 року № 4212-VI «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі Закон № 4212-VI), яким Закон № 2343-XII викладено в новій редакції.

У пункті 1-1 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2343-XII (у редакції Закону № 4212-VI) визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких відкрито після набрання чинності цим Законом. Звідси оскільки провадження у справі про банкрутство КС «Перше кредитне товариство» було відкрито 31 травня 2011 року, застосуванню до правовідносин за участю цього боржника підлягають положення Закону № 2343-XII.

Оскільки в силу норм Закону № 2343-XII мирова угода у справі про банкрутство є самостійною судовою процедурою щодо боржника у справі про його банкрутство, то умови, порядок укладання та виконання такої мирової угоди, а також наслідки її невиконання були врегульовані нормами Закону № 2343-XII, які є спеціальними.

Відповідно до частин першої третьої статті 37 Закону № 2343-XII мирова угода укладається у письмовій формі та підлягає затвердженню господарським судом, про що зазначається в ухвалі господарського суду про припинення провадження у справі про банкрутство. Мирова угода набирає чинності з дня її затвердження господарським судом і є обов`язковою для боржника (банкрута), кредиторів, вимоги яких забезпечені заставою, кредиторів другої та наступних черг. Одностороння відмова від мирової угоди не допускається.

Наслідки невиконання боржником мирової угоди визначені статтею 39 Закону № 2343-XII. Так, частинами першою, другою статті 39 цього Закону встановлено, що за заявою будь-кого із конкурсних кредиторів мирова угода може бути визнана господарським судом недійсною, якщо існують підстави для визнання угоди недійсною, передбачені цивільним законодавством України. Визнання мирової угоди недійсною є підставою для поновлення провадження у справі про банкрутство, про що господарським судом виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 39 Закону № 2343-XII мирова угода може бути розірвана за рішенням господарського суду у разі невиконання боржником умов мирової угоди щодо не менш як третини вимог кредиторів. Розірвання мирової угоди господарським судом щодо окремого кредитора не тягне її розірвання щодо інших кредиторів.

Крім того, згідно із частиною восьмою статті 39 Закону № 2343-XII у разі невиконання мирової угоди кредитори можуть пред`явити свої вимоги до боржника в обсязі, передбаченому цією мировою угодою.

Відтак спеціальними нормами Закону № 2343-XII, які регламентують взаємини кредиторів та боржника у справі про банкрутство останнього, було передбачено право кредитора захистити свої права у випадку невиконання боржником мирової угоди як шляхом її розірвання за рішенням суду, так і шляхом пред`явлення своїх вимог до боржника.

З наведених норм права вбачається, що, на відміну від ухвали суду про затвердження мирової угоди у позовному провадженні, ухвала про затвердження мирової угоди у процедурі банкрутства не є виконавчим документом та не підлягає примусовому виконанню виконавчою службою. Невиконання боржником своїх договірних зобов`язань у строки, зазначені у мировій угоді, затвердженій у процедурі банкрутства, може мати наслідком звернення кредитора до суду з вимогами до боржника про стягнення заборгованості в розмірі, передбаченому мировою угодою, в позовному або наказному провадженні, встановленому процесуальним законодавством.

21 жовтня 2019 року, набрав чинності КУзПБ від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано таким, що втратив чинність, Закон № 2343-XII з наступними змінами.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 09 липня 2020 року у справі № 910/26972/14 зазначив, що розділом ІІІ «Санація боржника» КУзПБ передбачено реабілітаційну процедуру щодо боржника із затвердженням плану санації, виконання якої може дозволити боржнику відновити свою платоспроможність. Відповідно до частини другої статті 51 КУзПБ передбачено ряд заходів щодо відновлення платоспроможності боржника, перелік яких не є обмеженим. Зазначене дозволяє дійти висновку, що укладення мирової угоди між боржником та окремим кредитором на етапі санації є можливим. Однак укладення правочинів про прощення, розстрочення, відстрочення боргу має вирішуватися відповідно до глави 50 ЦК України «Припинення зобов`язання» (статей 604609 ЦК України) та з урахуванням особливостей провадження у справі про банкрутство, які виключають укладення окремих видів правочинів на певних етапах процедури банкрутства (зокрема, внаслідок дії мораторію згідно зі статтею 41 КУзПБ), з метою уникнення задоволення вимог кредиторів в індивідуальному порядку та забезпечення усіх кредиторів рівними правовими можливостями при задоволенні їх вимог, реалізації їх прав та законних інтересів; забезпечення конституційного принципу рівності усіх перед законом, у тому числі на умовах, коли майна боржника недостатньо для повного задоволення усіх вимог кредиторів.

Також Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 10 вересня 2020 року у справі № Б13/115-12 вказав, що із сукупного аналізу положень КУзПБ та пояснювальної записки до проекту цього акта вбачається, що законодавець у цьому Кодексі прагнув об`єднати мирову угоду та санацію в єдину процедуру виходячи з подібності правових механізмів відновлення платоспроможності боржника, отже, включив правові інструменти, притаманні мировій угоді за Законом № 2343-XII (відстрочка, розстрочка та прощення (списання) кредиторами боргів боржника), до положень КУзПБ, що регламентують процедуру санації.

На відміну від Закону № 2343-XII, що передбачав можливість укладення мирової угоди у справі про банкрутство, у КУзПБ такої судової процедури банкрутства, як мирова угода, та порядку її укладення не встановлено. Як наслідок, у випадку невиконання мирової угоди, укладеної у справі про банкрутство, КУзПБ не передбачено і процедури звернення до господарського суду із заявою про визнання недійсною такої мирової угоди або її розірвання.

Як встановлено судом ухвалою Господарського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року у справі № 7/17-2087-2011 провадження у справі про банкрутство відповідача у цій справі КС «Перше кредитне товариство» припинено, а в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відсутні дані про наявність будь-якого провадження у справі про банкрутство КС «Перше кредитне товариство».

Як установили суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалою Господарського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року у справі № 7/17-2087-2011 провадження у справі про банкрутство відповідача у цій справі КС «Перше кредитне товариство» припинено, а в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відсутні дані про наявність будь-якого провадження у справі про банкрутство КС «Перше кредитне товариство».

Спір між фізичною ОСОБА_1 та КС «Перше кредитне товариство» виник внаслідок невиконання останнім цивільного зобов`язання зі сплати заборгованості (повернення депозиту) у строки, розстрочені в мировій угоді, затвердженій ухвалою Господарського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року у справі № 7/17-2087-2011.

Такий спір має бути вирішений судом у порядку цивільного судочинства за вимогою фізичної особи про стягнення з боржника заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання останнім зобов`язання з повернення коштів за депозитним договором у строки, передбачені мировою угодою, а не про спонукання до виконання мирової угоди.

Такий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 січня 2021 року у справі № 916/661/20 (провадження № 12-55гс20).

Відмовляючи у задоволені позову з підстав обрання не вірного способу захисту суд першої інстанції, в порушення вимог частини 4 статті 263 ЦПК України, не врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у зазначеній вище постанові Великої Палати Верховного Суду.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 березня 2010 року стягнуто з Кредитної Спілки «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 89765,48 гривень.

31 травня 2011 року Господарським судом Одеської області відкрито провадження у справі № 7/17-2087-2011 про визнання КС Перша кредитне товариство банкрутом та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

У зв`язку із чим 29 червня 2011 року зведене виконавче провадження про стягнення з КС Перше кредитне товариство на користь фізичних та юридичних осіб, у тому числі і на користь ОСОБА_1 зупинено.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05 березня 2013 року у справі №7/17-2087-2011, затверджено реєстр кредиторів кредитної спілки, відповідно до якого вимоги позивача віднесені до четвертої черги кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року, яка набрала законної сили, у справі №7/17-2087-2011, затверджено мирову угоду, укладену між комітетом кредиторів спілки "Перше Кредитне Товариство" в особі голови комітету кредиторів ОСОБА_2 та Боржником в особі керуючого санацією - арбітражного керуючого Дворніченко О.О., припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою господарського суду від 31 травня 2011року та припинено провадження у справі № 7/17-2087-2011 про банкрутство КС "Перше кредитне товариство".

Вказаною мировою угодою встановлено обсяг, порядок та строки погашення зобов`язань перед кредиторами, у тому числі і перед ОСОБА_1 .

Так, згідно умов мирової угоди КС «Перше кредитне товариство» зобов`язалось погасити ОСОБА_1 , заборгованість у сумі 82948,15 грн частинами, а саме: 16588,64 грн - строк погашення ІІ квартал 2017 року - І квартал 2018 року; 24882,96 грн - строк погашення ІІ квартал 2018 року - І квартал 2019 року; 37324,44 грн - строк погашення ІІ квартал 2019 року - ІV квартал 2019 року; 4147,16 грн - строк погашення І квартал 2020 року.

Отже укладена між сторонами мирова угода у процедурі банкрутства є правочином, який визначив строки виконання боржником рішення суду про стягнення з кредитної спілки заборгованості за договорами укладеними між сторонами про залучення внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок № ЛВ-1/0116/08/1551 від 23 червня 2008 року та № ЛВ-1/0160/08/1434 від 20 серпня 2008 року.

Оскільки свої зобов`язання у строки визначені мировою угодою відповідач не виконав, заборгованість у сумі 82948,15 грн не сплатив, позовні вимоги про стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання останнім зобов`язання з повернення коштів за депозитним договором у строки, передбачені мировою угодою є обґрунтованими.

Заявою від 10 жовтня 2021 року представник КС Перше кредитне товариство просив застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог.

Позовна давність, відповідно до вимог статті 256 ЦК України, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог частин першої та п`ятою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Пунктом 2 частини 1 статті 268 ЦК України встановлено, що позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу.

Враховуючи, що між сторонами виник спір з приводу виконання мирової угоди у процедурі банкрутства щодо визначення строків виконання боржником зобов`язань за договорами укладеними між сторонами про залучення внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок № ЛВ-1/0116/08/1551 від 23 червня 2008 року та № ЛВ-1/0160/08/1434 від 20 серпня 2008 року, тобто позивач звернувся з вимогою до фінансової установи про повернення вкладу (депозиту) позовна давність у даному випадку не застосовується.

Крім того, як вбачається зі змісту мирової угоди, термін остаточного погашення боргу визначений сторонами І квартал 2020 року, тобто за правилами частини п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається із закінченням І кварталу 2020 року, тобто з 01 квітня 2020 року. Позивач звернулась до суду 27 травня 2021 року, тобто в межах загальної позовної давності.

Враховуючи наведене підстави для застосування позовної давності відсутні.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною першою статті 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на викладене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна підлягає задоволенню. Рішення суду першої інстанції слід скасувати, і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною 1 та пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 звільнена від сплати судового збору, як особа з інвалідністю ІІ групи, колегія суддів вважає за необхідне стягнути із КС «Перше кредитне товариство» на користь держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908.00грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 1362.00грн., а всього 2270.00грн.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тітова Вячеслава Георгійовича задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» (, місце знаходження, м. Одеса, вул. Базарна, 104) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) грошові кошти в розмірі 82948 (вісімдесят дві тисячі дев`ятсот сорок вісім) гривень 15 копійок.

Стягнути із Кредитної Спілки «Перше кредитне товариство» (, місце знаходження, м. Одеса, вул. Базарна, 104) на користь держави судовий збір у сумі 2270.00 (дві тисячі сімдесят)грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: В.О. Бездрабко

О.В. Кутурланова