Ухвала

21 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 524/5110/20

провадження № 61-11952ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 жовтня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 березня 2022 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 22 березня 2023 року в справі за позовом акціонерного товариства «Полтаваобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про скасування боргу за комунальні послуги, визнання недійсним договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2020 року АТ «Полтаваобленерго» звернулося в суд з позовом та просило стягнути з відповідача 45 888,16 грн заборгованості за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та гарячого водопостачання, 2214,42 грн індексу інфляції боргу, 1149,84 грн три відсотка річних від суми боргу, а всього - 49 252,42 грн.

У вересні 2020 року відповідач ОСОБА_1 подав зустрічний позов та просив скасувати борг за комунальні послуги за період з березня 2015 року по квітень 2019 року на загальну суму 42 523,90 грн та визнати недійсним договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 202332 від 13 вересня 2018 року.

Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області рішенням від 28 жовтня 2021 року позов АТ «Полтаваобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнив частково:

стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ «Полтаваобленерго» заборгованість за надані послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в розмірі 18 540,4 грн, індекс інфляції боргу в розмірі 1 637,75 грн, 3% річних від суми боргу 934,46 грн, а всього - 21 112,61 грн;

у задоволенні іншої частини позову відмовив.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «Полтаваобленерго» про скасування боргу за комунальні послуги, визнання недійсним договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води відмовив.

Полтавський апеляційний суд постановою від 23 березня 2022 року апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Полтаваобленерго» задовольнив. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 жовтня 2021 року скасував у частині вирішення позовних вимог АТ «Полтаваобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Ухвалив у цій частині нове рішення, яким позов задовольнив частково:

стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ «Полтаваобленерго» заборгованість за надані послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в розмірі 39 987,17 грн;

у задоволенні іншої частини позову АТ «Полтаваобленерго» відмовив;

в іншій частині рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 жовтня 2021 року залишив без змін.

Полтавський апеляційний суд постановою від 22 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 жовтня 2021 року з урахуванням постанови Полтавського апеляційного суду від 23 березня 2022 року залишив без змін.

Верховний Суд ухвалою від 28 червня 2023 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 жовтня 2021 року та на постанову Полтавського апеляційного суду від 23 березня 2022 року відмовив на підставі частини третьої статті 394 ЦПК України.

07 серпня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 жовтня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 березня 2022 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 22 березня 2023 року.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 жовтня 2021 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 23 березня 2022 року слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо є ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Ураховуючи, що Верховний Суд ухвалою від 31 серпня 2021 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 жовтня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 березня 2022 року відмовив на підставі частини третьої статті 394 ЦПК України, у відкритті касаційного провадження за повторно поданою ОСОБА_1 касаційною скаргою на вказані судові рішення слід відмовити.

Щодо оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 22 березня 2023 року слід зазначити наступне.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судове рішення, ухвалене у справі про стягнення заборгованості у розмірі 49 252,42 грн; скасування боргу за комунальні послуги, визнання недійсним договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Справа № 524/5110/20 є справою незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи Верховний Суд уважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, а тому вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

Касаційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення в малозначних справах підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктами 1, 3 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 жовтня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 березня 2022 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 22 березня 2023 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

М. М. Русинчук