ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6142/23 Справа № 171/1335/22 Суддя у 1-й інстанції - Строгова Г.Г. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу №177/1335/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2023 року(суддя Строгова Г.Г.),

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 17 серпня 2002 року вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2017 року. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 25 вересня 2015 року та до досягнення дітьми повноліття. У зв`язку з досягненням донькою повноліття з відповідача припинено стягнення аліментів на її утримання, та продовжено стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу. Неповнолітній син проживає з позивачкою, проте відповідач не бажає у добровільному порядку сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у більшому розмірі ніж 1/6 частина. На даний час відповідач стоїть на обліку у центрі зайнятості та отримує виплати у розмірі, який перевищує у декілька разів доходи матері дитини, яка живе за рахунок випадкових заробітків. Саме через ці обставини вона гостро потребує від відповідача матеріальної допомоги на утримання сина у дещо збільшеному розмірі, ніж стягувалося, оскільки ціни на продукти харчування, одяг, взуття та підручники для дитини за період з моменту присудження аліментів зросли, а розмір аліментів, які зобов`язаний сплачувати відповідач залишилися не змінними. Тому, просила суд змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача згідно рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від21 грудня 2015 року, на користь позивачки на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/6 частини до 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розпорядженням в.о. голови Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року цивільна справ направлена до Криворізького районного суду Дніпропетровської області для розгляду по суті.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 збільшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини відмовлено.

З вказаним рішення не погодилась позивачка ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що індекс інфляції зріс, тому вона гостро потребує від відповідача матеріальної допомоги на утримання сина у значно більшому розмірі, ніж стягувалось раніше, оскільки ціни на продукти харчування, одяг, взуття та підручники для дитини за період з моменту присудження аліментів зросли, а розмір аліментів, які зобов`язаний сплачувати відповідач залишилися незмінними. Вважає ці обставини такими, що мають значення для вирішення справи. Посилається на те, що суд безпідставно взяв до уваги письмові пояснення відповідача, який був надісланий його представником, оскільки копію таких пояснень вона не отримувала. Суд залишив поза увагою доказ позивачки про наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів, яка станом на 01 листопада 2022 року становила 4516,15 грн. Вважає, що суд безпідставно звернув увагу на те, що на утриманні у відповідача перебуває повнолітня донька, хвора на симптоматичну епілепсію, оскільки його донька працевлаштована та отримує заробітну плату.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 , в інтересах якого діє ОСОБА_6 , просив суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2023 року залишити без змін.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім зокрема, спорів про стягнення аліментів.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, лише в оскаржуваній частині судового рішення і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що з 17 серпня 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2017 року розірвано (а.с. 13).

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 25 вересня 2015 року та до досягнення дітьми повноліття (а.с. 10).

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 13 вересня 2022 року державним виконавцем Апостолівського ВДВС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ВП №69845406, відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу (а.с. 12).

Згідно із довідкою Державного центру зайнятості №1833 від 05 грудня 2022 року ОСОБА_2 перебуває на обліку як безробітний у відділі надання соціальних послуг в Апостолівському районі Нікопольського МАЦЗ з 01 липня 2020 року (а.с. 51).

Сторони не заперечують, що на утриманні відповідача ОСОБА_2 перебуває повнолітня донька сторін ОСОБА_3 , яка перебуває на «Д» обліку у невролога з 2004 року, діагноз: синдром Штурге-Вебера симптоматична епілепсія, що підтверджується довідкою (а.с. 52).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи матеріальний стан обох сторін у справі, позивачка не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження покращення матеріального стану відповідача.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за наступними підставами.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно із статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначала, що відповідач перебуває на обліку у центрі зайнятості та отримує виплати у розмірі, який перевищує у декілька разів її доходи.

Згідно із довідкою Державного центру зайнятості №1833 від 05 грудня 2022 року ОСОБА_2 перебуває на обліку як безробітний у відділі надання соціальних послуг в Апостолівському районі Нікопольського МАЦЗ з 01 липня 2020 року

Позивачка не заперечує, що утриманні відповідача перебуває їх повнолітня донька ОСОБА_3 , яка перебуває на «Д» обліку у невролога з 2004 року, діагноз: синдром Штурге-Вебера симптоматична епілепсія.

З аналізу наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення позивачкою не було надано суду доказів того, що матеріальне становище відповідача покращилось та він має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі. Перебування відповідача на обліку в центрі зайнятості з 2020 року не свідчить про покращення його майнового становища, оскільки сам факт перебування у центрі зайнятості свідчить про відсутність у відповідача постійного заробітку та він потребує допомоги у пошуку роботи. Крім того, матеріла справи не містять відомостей про будь-які доходи відповідача.

Доводи апеляційної скарги позивачки про те, що при визначені розміру аліментів необхідно враховувати інфляцію та ціни на продукти харчування, одяг, взуття та підручники для дитини правильності висновків суду першої інстанції не спростовують з огляду на наступне.

Згідно із частиною 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до частини 2 статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Проте, докази на підтвердження понесених додаткових витрат на лікування дитини, придбання ліків та на оплату вартості навчання дитини позивачкою до суду надано не було. Позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину позивачка в суді першої інстанції не заявляла.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо ненадання позивачкою належних і допустимих доказів на підтвердження покращення матеріального стану відповідача.

Фактично доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2023року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста