У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.05.2023 Справа №607/11152/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря с/з Кужель К.С., представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі клопотання представника відповідача про стягнення судових витрат у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду у справі від 23 лютого 2023 року у цій справі суд постановив провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків - закрити, на підставі вимог пункту 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України.

Від представника відповідача надійшла заява про постановлення додаткової ухвали у справі про відшкодування судових витрат зі сплати витрат на правову допомогу в сумі 60000 грн, які поніс відповідач.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав клопотання.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки.

Розглянувши клопотання, суд доходить такого висновку.

Частиною п`ятою статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Статтею 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

В залежності від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Процесуальним законом не визначено поняття необґрунтованих дій сторони.

Відповідно до роз`яснень, які міститься у п.38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Отже, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, зокрема і втому випадку, якщо позивач помилявся щодо підвідомчості спору.

За змістом частини п`ятої статті 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету обмеження прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

У висновку, який викладений у постановах КЦС у складі Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 148/312/16-ц, від 14 січня 2021 року в справі №521/3011/18 зазначено, що з системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

В цій справі не постановлено ухвали про визнання зловживанням стороною позивача процесуальними правами відповідно до частини другої статті 44 ЦПК України, а так само і не встановлено необґрунтованих дій позивачів стосовно відповідача.

Доводи позивача про те, що факт звернення позивача до суду із позовом із порушенням правил підвідомчості свідчить про його зловживання, суд не бере до уваги, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного та керуючись статтями 142, 220 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяви про постановлення додаткової ухвали про стягнення судових витрат.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 05 червня 2023 року.

Головуючий суддяВ. М. Позняк