Справа № 276/982/23
Провадження по справі №2/276/237/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Бобра Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Свиридок А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі за текстом - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»), в інтересах якого діє представник за довіреністю Шовкун Н.І., звернулося до Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №600162877 від 08.10.2020 року у розмірі 22617,25 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 8 жовтня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 600162877 (далі Кредитний договір).

Відповідно до Реєстру боржників №117 від 19.01.2021 до Договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 600162877.

20.10.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон Плюс», передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до Реєстру прав вимоги №1 від 21.10.2022 до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 22617,25 грн., з яких: 10498,79 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 12118,46 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов`язується вчасно повернути Кредит, сплатити відсотки за користування Кредитом в порядку, визначеному цим Договором.

Незважаючи на це, Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором.

Позивач посилається на ст. 514 ЦК України, якою передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 21.10.2022 Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Позивач стверджує, що за таких обставин, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № 600162877 в розмірі 22617,25 грн., з яких: 10498,79 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 12118,46 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 01.06.2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи.

Відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підтвердження своїх заперечень проти позову Відповідач зазначив, що жодних фінансових відносин з ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» він не мав, кредитний договір ним не укладався, кредитні кошти не отримував.

Відповідач зазначає, що відповідно до кредитного договору від 08.10.2020 року, додаткової угоди від 09.10.2020 року в його анкетних даних вказано паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , виданий Вол.-Волинським РВ УМВС УКРАЇНИ 13.12.1999 року. Однак даний паспорти станом на 08.10.202 року в нього був відсутній по причині заміни на ID паспорт громадянина України. Даний паспорт йому був виданий 18.05.2020 року, тобто станом на день укладення договору вказаного в договорі паспорта не існувало. Відповідач стверджує, що має намір звернутися до правоохоронних органів з відповідною заявою про кримінальне правопорушення.

Також відповідач вказує, що матеріали справи не містять обґрунтованого помісячного розрахунку нарахування відсотків, позивачем надано незрозумілу довідку (Витяг з реєстру прав вимог № 1) про розмір нарахованих відсотків, яка формувались на підставі надуманих бухгалтерських розрахунків, до матеріалів справи не надано жодних доказів про направлення на його адресу будь яких претензій по кредитним договорам, а також посилається на Постанову Верховного суду від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12, в п.54 якої Верховний Суд вказує, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

У наданій стороною позивача відповіді на відзив представник позивача за довіреністю Пінчук Д.С. просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, вважає відзив відповідача безпідставним та необґрунтованим.

Аргументуючи відповідь на відзив, представник позивача вказує, що у відповідності до умов договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладанні договорів, договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті Первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого Первісний кредитор надіслав позичальнику за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності), який Відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору, а тому укладання між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт Первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Відповідачем та Первісними кредиторами не були би укладені. Позивач вказує, що доказів протилежного відзив на позовну заяву не містить та посилається до аналогічних висновків Верховного Суду у постановах від 23 березня 2020 року у справі N° 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 та у справі N° 524/5556/19 від 12 січня 2021 року, вказуючи, що судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Щодо розміру нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, які підлягають стягненню з відповідача, позивач послався на умови кредитного договору, зазначивши що їх розмір є обґрунтованим, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань.

Також у відповіді на відзив позивач зазначив, що не володіє первинними документами про перерахування відповідачу кредитних коштів, однак з метою надання вичерпної інформації по справі звернувся до ТОВ «Таліон Плюс» для надання додаткових доказів, що підтверджують перерахування коштів відповідачу.

Відповідно до роздруківки трекінгу поштових відправлень з сайту Укрпошти Відповідач від позивача відповідь на відзив отримав особисто 12.07.2023 року, заперечення на відповідь на відзив до суду не надав.

Зважаючи на вказане, з метою реалізації сторонами своїх процесуальних прав щодо доведення обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень, ухвалою Володарсько-Волинського районного суду від 19 липня 2023 року сторонам було встановлено додатковий строк для подання доказів до суду до 10.08.2023 року з одночасним направленням їх копій іншим учасникам справи та повідомлено, що у випадку ненадання додаткових доказів, цивільна справа відповідно до ч.5 ст.279 ЦАК України буде розглянута за наявними матеріалами справи.

Позивач на виконання ухвали суду від 19.07.2023 подав клопотання про долучення доказів до справи, долучивши до клопотання: копію розрахунку заборгованості, виданої ТОВ «Таліон Плюс» за кредитним договором № 600162877; копію розрахунку заборгованості, виданої ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» за кредитним договором № 600162877; копію платіжного доручення від 08.10.2020 щодо переказу коштів згідно договору №600162877 на платіжну картку Відповідача № НОМЕР_2 ; копію платіжного доручення від 09.10.2020 щодо переказу коштів згідно договору №600162877 на платіжну картку Відповідача № НОМЕР_2 ; витяг з реєстру прав вимоги №117 від 19.01.2021 на виконання Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018; квитанцію на підтвердження направлення клопотання відповідачу.

Дослідивши вказане клопотання, суд дійшов висновку про його задоволення та долучення доданих до нього позивачем письмових доказів до справи, оскільки подані докази стосуються предмету позову, надані позивачем у встановлений судом строк, до клопотання додано підтвердження надсилання їх копій відповідачу.

Відповідач відповідно до роздруківки трекінгу поштових відправлень з сайту Укрпошти ухвалу суду від 19.07.2023 отримав особисто 28.07.2023 року, додаткових доказів на підтвердження обставин, на які посилається як на підставу своїх заперечень проти позову, до суду не надав.

Згідно частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначені ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Частина 2 ст.1056-1 ЦК України визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

У п. 5, 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Судом встановлено, що 08.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (далі - кредитодавець або товариство) в особі генерального директора Андронікової Олени Олександрівни, та громадянином України ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_3 , (далі - позичальник) було укладено кредитний договір №600162877, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 6000,00 грн., строком на 15 днів з 08.10.2020, з терміном повернення кредиту і сплатою процентів за користування кредитом до 23.10.2020 року включно. Пізніше, 09.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» в особі генерального директора Андронікової Олени Олександрівни, та громадянином України ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_3 , було укладено додаткову угоду до кредитного договору №600162877, відповідно до умов якої сторони домовилися збільшити суму кредиту на 4500 гривень та було домовлено викласти графік розрахунків в новій редакції. Відтак з врахуванням укладеної додаткової угоди ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 10500,00 грн. з терміном повернення кредиту і сплатою нарахованих процентів за користування кредитом до 23.10.2020 року.

За змістом п.4.7, п.4.18 договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, а сам кредитний договір є електронним документом, створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та перетвореним електронними засобами у візуальну форму.

Проте в своїх запереченнях відповідач стверджує, що вищевказаний кредитний договір ним не укладався, кредитні кошти він не отримував та жодних фінансових відносин з ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» він не мав.

Суд критично ставиться до таких тверджень відповідача, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, з яких слідує, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

З аналізу чинного законодавства слідує, що договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) вказано, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Доказів спростування презумпції дійсності укладеного кредитного договору матеріали справи не містять. Відповідач мав процесуальну можливість надати суду докази на спростування презумпції правомірності вказаного кредитного договору №600162877 від 08.10.2020 року, однак таким правом не скористався. З долучених позивачем до матеріалів справи копій платіжних доручень та розрахунку заборгованості кредитодавця встановлено, що відповідач отримав кошти в розмірі 10500 грн. за кредитним договором №600162877 від 08.10.2020 року на картковий рахунок відповідача та здійснював часткове погашення заборгованості за таким договором.

З постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13 слідує, що факт не вчинення жодних дій щодо розірвання кредитного договору або визнання його недійсним тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором вказує на визнання наведеного кредитного договору таким, що є укладеним.

Таким чином, суд вважає що позивачем доведено факт укладання відповідачем з кредитодавцем кредитного договору №600162877 від 08.10.2020 року.

У кредитному договорі №600162877 від 08.10.2020 року передбачено наступні умови щодо предмету договору:

1.1. За цим Договором Товариство зобов`язується надати Позичальникові Кредит без конкретної споживчої мети, на суму 6000 грн 00 коп. (шість тисяч гри. нуль коп.) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, нараховані згідно п. 1.3., п. 1.4. або п. 1.5. цього Договору.

1.2. Кредит надається (Договір укладається) строком на 15 (п`ятнадцять) днів від дати отримання Кредиту Позичальником.

1.3. На період строку, визначеного п. 1.2 Договору, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,70 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом.

1.4. У випадку користування Кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між Сторонами застосовується Базова процентна ставка в розмірі 1,70 (одна ціла сім десятих) відсотків від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Товариству різницю між фактично сплаченими процентами за Дисконтною та нарахованою Базовою процентними ставками за весь строк користування Кредитом (від дати отримання Кредиту до фактичної дати його повернення).

1.5. Базова процентна ставка за користування Кредитом не застосовується протягом строку користування Кредитом вказаного в п. 1.2. Договору, виключно за умови якщо розмір Базової процентної ставки більший ніж 1,70 відсотків від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за Базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до п. 1.4. цього Договору.

1.6. Позичальник зобов`язаний повернути Товариству Кредит, нараховані проценти згідно п. 1.3. цього Договору не пізніше строку вказаного в п. 1.2. цього Договору.

1.7. Розрахунок сукупної вартості Кредиту за Дисконтною процентною ставкою та Термін платежу згідно строку передбаченого п. 1.2. цього Договору, зазначені в Графіку розрахунків, який є. невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1 до Договору).

Відповідно до додатка № 1 до кредитного договору №600162877 від 08.10.2020 «Графік розрахунків» заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором мала бути сплачена 23.10.2020 в розмірі 7530 грн. з яких: 6000 грн. - кредит, 1530 грн. проценти.

Згідно додаткової угоди до кредитного договору №600162877 від 08.10.2020 року, укладеної 09.10.2020 року, яка є невід`ємною частиною кредитного договору, сторони договору домовилися збільшити суму кредиту на 4500 гривень на строк дії договору №600162877 від 08.10.2020 року та було домовлено викласти графік розрахунків в новій редакції, згідно якого заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором мала бути сплачена 23.10.2020 в розмірі 13101 грн. з яких: 10500 грн. загальна сума кредиту, 2601 грн. проценти (а.сп. 7, зворотня сторона).

Згідно платіжного доручення № 7d834696-lbc4-4ecf-a1b7-6932cc5fd219 від 08.10.2020 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 (код НОМЕР_3 ), № 4149-62ХХ-ХХХХ-7117 кошти згідно договору №600162877 від 08.10.2020 в розмірі 6000,00 грн.

Згідно платіжного доручення № а3626ааа-сее8 4422-b0la-7f7010b9еее9 від 09.10.2020 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 (код НОМЕР_3 ), № 4149-62ХХ-ХХХХ-7117 кошти згідно договору №600162877 від 08.10.2020 в розмірі 4500,00 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору №600162877, відповідачу 08.10.2020 та 09.10.2020 року надано кредит у загальному розмірі 10500 грн. За період з 08.10.2020 по 19.01.2021 року щоденно нараховувалися відсотки. Також, згідно вказаного розрахунку відповідачем було здійснено оплати в рахунок погашення кредитної заборгованості в загальному розмірі 12901 грн., а саме: 26.10.2020 року 3137 грн., 16.11.2020 року 3749 грн., 29.12.2020 року 6000 грн., 01.01.2021 року 15 грн.

У відповідності до наявного в матеріалах справи витягу з реєстру прав вимоги №117 від 19.01.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» на виконання Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного з ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №600162877 на загальну суму 14942,61 грн., з яких: 10498,79 грн. заборгованість по основному боргу, 4443,82 заборгованість по відсоткам.

Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору №600162877, відповідачу за період з 19.01.2021 по 03.03.2021 року щоденно нараховувалися відсотки.

20.10.2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»укладено Договір факторингу № 20102022 у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»приймає належні ТОВ «Таліон Плюс»права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Згідно п. 4.1 вказаного вище договору права вимоги переходить до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимоги.

У відповідності до наявних в матеріалах справи витягу з Реєстру прав вимоги № 1 від 21.10.2022 до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 22617,25 грн., з яких: 10498,79 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 12118,46 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до розрахунку заборгованості «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договору №600162877 за період з 21.10.2022 року по 30.04.2023 року відповідачу відсотки не нараховувалися, борг становив 22617,25 грн., з яких: 10498.79 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 12118.46 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що між відповідачем та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» було укладено кредитний договір. При цьому ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, а відповідач взяті на себе зобов`язання виконав не в повному обсязі, допустивши прострочення повернення кредиту і сплати процентів.

Суд прийшов до висновку, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Отже, позивачем доведено, що між кредитною установою та відповідачем був укладений договір у електронній формі, у якому були узгоджені істотні умови договору, у тому числі строки повернення кредиту та сплату процентів. Крім того, копіями платіжних доручень підтверджено перерахування відповідачу кредитних коштів, натомість, відповідачем не спростовано факту отримання ним кредиту у розмірі 10500,00 грн., у тому числі шляхом надання виписок по банківському рахунку, які б спростовували надані позивачем платіжні доручення від 8 та 9 жовтня 2020 року про перерахування на картковий рахунок ОСОБА_1 (код НОМЕР_3 ), № 4149-62ХХ-ХХХХ-7117 вказаних грошових коштів.

Заміна відповідачем паспорту громадянина України не свідчить про не укладення ним Кредитного договору та не спростовує факту отримання грошових коштів в сумі 10500,00 грн., перерахованих на підставі платіжних доручень від 8 та 9 жовтня 2020 року. Доказів вчинення шахрайських дій із документами та рахунками відповідача, про що ним вказувалося у відзиві на позовну заяву, суду не надано.

Щодо нарахованої заборгованості за простроченими процентами, то суд зазначає наступне.

Пунктом 1.3 кредитного договору №600162877 від 08.10.2020 року передбачено, що проценти за користування кредитом на період його строку нараховуються за процентною ставкою в розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством.

У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У той же час, позивач позовні вимоги щодо стягнення з відповідача процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України не заявляє та в позові їх не обґрунтовує.

Як вказувалося вище, відповідно до п.1.2 кредитного договору №600162877 від 08.10.2020 року, додаткової угоди до кредитного договору, кредит надається строком на 15 днів від дати отримання кредиту, термін повернення кредиту визначено 23.10.2020 року.

Таким чином, термін кредитування для нарахування передбачених договорів процентів становить до 23.10.2020 року, а сума нарахованих за вказаний період процентів складає 2601 грн., що відповідає узгодженому сторонами графіку розрахунку за кредитними договором.

Отже, обґрунтованими є розмір процентів за користування кредитом, нарахованих в межах строку кредитування в період з 08.10.2020 року по 23.10.2020 року в розмірі 2601 грн., що відповідає положенням як ст. 1048 ЦК України так і пунктам 1.2, 1.3 кредитного договору №600162877 від 08.10.2020 року, додаткової угоди від 09.10.2020 року до вказаного кредитного договору та додатку № 1 «Графік розрахунків» до додаткової угоди від 09.10.2020 (а.сп. 7, зворотня сторона).

Відтак за кредитним договором №600162877 від 08.10.2020 року ОСОБА_1 згідно взятих на себе обов`язків повинен був повернути кредитодавцю 10500,00 грн. отриманого кредиту та 2601 грн. процентів за його користування, що разом становить 13101 грн.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку кредитодавця ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відповідачем було здійснено оплати в рахунок погашення кредитної заборгованості в загальному розмірі 12901 грн., а саме: 26.10.2020 року 3137 грн., 16.11.2020 року 3749 грн., 29.12.2020 року 6000 грн., 01.01.2021 року 15 грн. (а.сп.79-80).

Враховуючи вище викладене, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача становить 200 гривень (13101 - 12901).

Відповідно до вимог ст.ст. 4, 6 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Суд відхиляє доводи позивача щодо обгрунтованості нарахування процентів за кредитним договором №600162877 від 08.10.2020 після настання терміну повернення кредиту, оскільки вказані умови договору суперечать положенням ст.ст. 1048, 1050 ЦК України та висновкам, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 ( провадження №14-10цс18).

Крім того, посилання позивача на те, що розмір заборгованості за кредитом був переданий в порядку відступлення права вимоги саме по собі не свідчить про обгрунтованість нарахування такої заборгованості та суперечить наведеним вище положенням Цивільного кодексу України.

Враховуючи все вищезазначене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 200,00 гривень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки судом частково задоволено позов, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог - у розмірі 23,73 гривень.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76, 206, 211, 247, 258, 259, 263-265, 280 ЦПК України, ст.ст.526, 626, 628, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №600162877 від 08.10.2020 року в сумі 200 (двісті) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 23 (двадцять три) гривні 73 копійки судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, ; фактична адреса: 07400. Київська обл., м. Бровари вул. Лісова буд. 2, поверх 4.

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя Д.О. Бобер