Справа № 381/4588/19
Провадження № 2/367/999/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

07 червня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Мерзлого Л.В.,

при секретарі судових засідань Валюх В.І.,

представника позивача Сахабутдінова В.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до АТ «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_1 , про визнання припиненим договору поруки,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що Акціонерне товариство «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» та Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк». 27 вересня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» (надалі Банк, Позивач, Кредитор, Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (надалі Позичальник, Відповідач 1, Боржник) укладено Кредитний договір № 001-2915/756-0185 (надалі Кредитний договір), відповідно до умов якого, Позичальник отримала у Банку кредит (грошові кошти) в розмірі 105 621,00 швейцарських фраків, строком користування до 10.09.2027 року згідно з Графіком щомісячних платежів (Додаток №2 до Кредитного договору) та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 4,5 процентів річних. За користування кредитом понад встановлений Кредитним договором строк встановлюється підвищена відсоткова ставка на рівні 13,5 процентів річних. Відповідно до умов п.1.1.3 Кредитного договору, сторони погодили, що у разі звільнення Позичальника з основного місця роботи встановлюються нові процентні ставки за користування кредитом за цим Договором, а саме базова процентна ставка у розмірі 10,45 процентів річних, підвищена процентна ставка у розмірі 31,35 процентів річних. 27.05.2011 року між Банком та Позичальником укладено Додаткову угоду до Кредитного договору, відповідно до якої Відповідачу 1 в період часу з 27.05.2011 року по 10.09.2027 року включно встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 11,45 процентів річних, підвищена відсоткова ставка встановлена в розмірі 19,45 процентів річних. 08.02.2012 року між Банком та Позичальником укладено Додаткову угоду до Кредитного договору, відповідно до п.2.1. (стор. 13) Відповідачу 1 в період часу з 10.07.2009 року по 08.02.2012 року включно встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 11,45 процентів річних, підвищена відсоткова ставка встановлена в розмірі 35,35 процентів річних. Також відповідно п.1.1.1 (стор. 1) сторони погодили в період часу з 08.02.2012 року по 09.01.2013 року включно встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 3,65 процентів річних, підвищена відсоткова ставка встановлена в розмірі 11,65 процентів річних. Відповідно п. 1.1.2. умов цієї Додаткової угоди Сторони погодили, що починаючи з 10.01.2013 року Позичальник зобов`язується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти за користування кредитними коштами без порушення встановленого строку нараховується процентна ставка у розмірі вищевказаної базової процентної ставки, збільшеної на 0,85% річних (4,5%) річних, за користування кредитними коштами понад встановлений строк нараховується ставка в розмірі базової підвищеної процентної ставки, збільшеної на 0,85% річних (12,5%) річних. 26.02.2012 року між Банком та Позичальником укладено Додаткову угоду до Кредитного договору, відповідно до п.2.1. (стор. 14) Відповідачу 1 в період часу з 10.05.2013 року по 26.04.2013 року включно встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 4,50 процентів річних, підвищена відсоткова ставка встановлена в розмірі 12,50 процентів річних. Також відповідно п.1.1.1 (стор. 1) сторони погодили в період часу з 26.04.2013 року по 10.09.2027 року включно встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 4,50 процентів річних, підвищена відсоткова ставка встановлена в розмірі 12,50 процентів річних. Відповідно п. 1.1.2. умов цієї Додаткової угоди Сторони погодили, що у разі припинення/розірвання трудового договору з Позичальником за основним місцем роботи Позичальник зобов`язується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі: за користування кредитними коштами без порушення встановленого строку (або термінів) погашення кредиту нараховується процентна ставка у розмірі вищевказаної базової процентної ставки, збільшеної на 6,95 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором; за користування кредитними коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі базової підвищеної відсоткової ставки, збільшеної на 14,95 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

07.03.2014 року між Банком та Позичальником укладено Додаткову угоду до Кредитного договору, відповідно до якої Відповідачу 1 з моменту підписання додаткової угоди встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 4,5 процентів річних, підвищена відсоткова ставка встановлена в розмірі 13,5 процентів річних.

30.05.2014 року між Банком та Позичальником укладено Додаткову угоду до Кредитного договору, відповідно до якої Відповідачу 1 починаючи з 30 травня 2014 року встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 4,50 процентів річних, підвищена відсоткова ставка встановлена в розмірі 12,50 процентів річних.

27 вересня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 (надалі Поручитель, Іпотекодавець, Відповідач 2) в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договір поруки № 001-2915/756-0185-Р. Згідно п.1.1. вказаного договору поруки поручитель зобов`язується перед Кредитором за невиконанням усіх зобов`язань боржником ОСОБА_1 , що виникли з Кредитного договору № 001-2915/756-0185, укладеного між Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідно до п.1.2. Поручитель засвідчує, що йому добре відомі усі умови вищезазначеного Основного договору і він погоджується з ними, зокрема 4,5% річних за користування кредитом без порушення термінів сплати платежів та 13,5% річних розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені строки/терміни сплати платежів. Відповідно до п.1.3. вказаного договору поруки Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу) сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені ті інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору. Згідно п.1.4.відповідальність поручителя та боржника за договором поруки є солідарною.

27.05.2011 року між Банком та Поручителем укладено Договір поруки Б/Н, відповідно до п.1.2.2. зобов`язання щодо сплати процентів та комісій/винагороди/плати на рахунки, зазначені в Основному договорі зокрема «базова процентна ставка» - це 11,45 % річних, «базова підвищена процентна ставка» - це 19,45 % річних.

08.02.2012 року між Банком та Поручителем укладено Договір поруки Б/Н, відповідно умов якого Сторони погодили умови Основного договору, а саме в період часу з 08.02.2012 року по 09.01.2013 року включно встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 3,65 процентів річних, підвищена відсоткова ставка встановлена в розмірі 11,65 процентів річних. Відповідно п. 1.2.2.2. умов цього Договору починаючи з 10.01.2013 року Боржник зобов`язується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти за користування кредитними коштами без порушення встановленого строку нараховується процентна ставка у розмірі вищевказаної базової процентної ставки, збільшеної на 0,85% річних (4,5%) річних, за користування кредитними коштами понад встановлений строк нараховується ставка в розмірі базової підвищеної процентної ставки, збільшеної на 0,85% річних (12,5%) річних.

26.04.2012 року між Банком та Поручителем укладено Договір поруки Б/Н, відповідно умов якого Сторони погодили умови Основного договору, а саме в період часу з 26.04.2013 року по 10.09.2027 року включно встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 4,50 процентів річних, підвищена відсоткова ставка встановлена в розмірі 12,50 процентів річних. Відповідно п. 1.2.2.2. умов цього Договору Сторони погодили, що у разі припинення/розірвання трудового договору з Боржником за основним місцем роботи Боржник зобов`язується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі: за користування кредитними коштами без порушення встановленого строку (або термінів) погашення кредиту нараховується процентна ставка у розмірі вищевказаної базової процентної ставки, збільшеної на 6,95 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором; за користування кредитними коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі базової підвищеної відсоткової ставки, збільшеної на 14,95 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

30.05.2014 року між Банком та Поручителем укладено Договір поруки б/н, відповідно до умов п.1.2.2. зобов`язання щодо сплати процентів та комісій/винагороди/плати на рахунки, зазначені в Основному договорі зокрема «базова процентна ставка» - це 4,50 % річних, «базова підвищена процентна ставка» - це 12,50 % річних.

Позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, а саме в порядку передбаченому Кредитним договором видав Позичальнику кредитні кошти, шляхом банківського переказу коштів на його рахунок.

В свою чергу, Позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно кредитного договору.

Однак, в порушення умов Кредитних договорів та чинного законодавства УкраїниВідповідач не виконує взяті на себе зобов`язання.

Враховуючи все вищенаведене, у Відповідача виник та існує перед Позивачем борг, розмір, структура і порядок обчислення якого вказано у Розрахунку заборгованості, що є додатком до цього Позову, зокрема станом на 06.12.2019 року заборгованість за Кредитним договором по сумі кредиту та несплачених відсотках складає 102 054,50 швейцарських франків, з яких:

-прострочена заборгованість по кредиту: 28 829,82 швейцарських франків;

-сума дострокового стягнення кредиту: 48 027,65 швейцарських франків;

-за відсотками: 17 313,80 швейцарських франків;

-за підвищеними відсотками: 7 883,22 швейцарських франків.

АТ «Універсал Банк» вважає за необхідне стягнути 62 209,50 (шістдесят дві тисячі двісті дев`ять, 50) швейцарських франків, з яких:

-прострочена заборгованість по сумі кредиту 28 829,82 швейцарських франків;

-частка достроково стягнення по кредиту 33 379,68 швейцарських франків.

З метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором №001-2915/756-0185 між ОСОБА_2 та Позивачем було укладено Договір іпотеки від 28 вересня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською І.А. та зареєстрований в реєстрі за № 738 у відповідності до умов якого в іпотеку банку було передано наступне нерухоме майно (далі «Предмет іпотеки»), а саме: - квартиру АДРЕСА_1 , та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 07 березня 2007р., посвідченого 07 березня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. реєстровий № 742.

Предметом іпотеки забезпечується зобов`язання Позичальника у розмірах, зазначених у Кредитному договорі, що складається з суми кредиту, нарахованих процентів за користування Кредитом, можливих штрафних санкцій, відшкодування збитків, витрат по зверненню стягнення на Предмет іпотеки.

В зв`язку з посвідченням Договору іпотеки 28.09.2007 року накладено заборону відчуження нерухомого майна, зареєстровано в реєстрі за № 739.

Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за Кредитним договором № 001-2915/756-0185 від 27 вересня 2007 року в сумі 62 209,50 швейцарських франків. В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Акціонерним товариством «Універсал Банк» за кредитним договором №001-2915/756-0185 від 27 вересня 2007 року в сумі 62 209,50 швейцарських франків звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 07 березня 2007р., посвідченого 07 березня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. реєстровий № 742, та належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною визначеною суб`єктом оціночної діяльності в межах виконавчого провадження. Покласти на Відповідачів понесені судові витрати.

До суду від представника ОСОБА_2 адвоката Мельничук І.В. надходила зустрічна позовна заява, згідно якої зазначено наступне.

27 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Універсал Банк» було укладено кредитний договір№001-2915/756-0185 на суму кредиту 105 62100,00 швейцарських франків. 27 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Універсал Банк» було укладено договір поруки №001-2915/756-0185-Р. До кредитного договору та до договору поруки протягом 2008-2014 років вносились зміни щодо істотних обставин, правовідносин поруки між Банком та ОСОБА_2 08.02.2012 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №б/н, за змістом якого ОСОБА_2 виступив поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_1 відповідно до п. 1.2.2.2.Договору встановлення процентної ставки за користування кредитними коштами в період з 08.02.2012 року по 09.01.2013 року у розмірі 3,65% річних.

В той же час зі змісту позовної заяви за первісним позовом вбачається, що вказану умову щодо встановлення процентної ставки за користування кредитними коштами в період з 01.03.2012 року по 19.01.2013 року у розмірі 3,65% річних було змінено у сторону збільшення та встановлено проценту ставку на вказаний період у розмірі 11,62 % річних. Вказане збільшення основного зобов`язання було проведено без згоди ОСОБА_2 як поручителя.

Вказує про те, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, в редакції станом на 01.03.2013 року, тобто на час виникнення спірних правовідносин, зазначалось, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Таким чином, зазначає про те, що порука ОСОБА_2 припинилась перед ПАТ «Універсал Банк» починаючи з 10.05.12 року.

Просить визнати припиненим, починаючи з 10.05.2012 року договір поруки №001-2915/756-0185-Р від 27.09.2007, укладеним між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 , за яким ОСОБА_2 виступив поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_1 перед ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором №001-2915/756-0185 від 27.09.2007 року.

До суду від представника позивача за первісним позовом ОСОБА_3 надходив відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначено про те, що твердження Позивача, викладені в зустрічному позові є надуманими. Так, виходячи зі змісту Договору поруки, укладеного 08.02.2012 року, відповідно до п. 1.2.2. Зобов`язання щодо сплати процентів та комісій/винагороди/плати на рахунки, зазначені в Основному договорі, зокрема: «базова процентна ставка» - це 3,65 %річних, «базова підвищена відсоткова ставка» - це 11,65 %річних

Відповідно до п. 1.2.2.1. в період з 08 лютого 2012 року та до 09 січня 2013 року включно, Боржник зобов`язується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі: за користування кредитними коштами без порушення встановленого строку (або термінів) погашення кредиту (його частини) нараховується процентна ставка у розмірі вищевказаної базової процентної ставки в порядку, на умовах та в строки, визначені Основним договором; за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі базової підвищеної процентної ставки в порядку, на умовах та в строки визначені Основним договором.

Отже, вказує про те, що вищевказані умови повністю погодженні з ОСОБА_2 , про що свідчить його особистий підпис.

Представник позивача в судовому засіданні просив вимоги первісного позову задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідачі в судові заясідання не з`явились, про дату, місце та час судового розгляду справи повідомлені належним чином, що стверджується оголошеннями про виклик до суду на сайті «Судова влада України» та рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток.

28.03.2023 до суду від представника ОСОБА_2 надходило клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 28.03.2023 для врегулювання спору мирним шляхом. Разом з тим, в судове засідання 07.06.2023 ОСОБА_2 та його представник не з`явились, у представника позивача відсутні відомості щодо мирного врегулювання спору.

Інших заяв чи клопотань до суду не надходило.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, вислухавши думку представника позивача, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Так, судом встановлено, що Акціонерне товариство «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» та Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк». Так, 22.06.2009 рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ «Універсал Банк» було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»; 31.10.2018 рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «Універсал Банк» було перейменовано в Акціонерне товариство «Універсал Банк», що підтверджується статутом АТ «Універсал Банк».

27 вересня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 001-2915/756-0185, відповідно до умов якого, Позичальник отримала у Банку кредит (грошові кошти) в розмірі 105 621,00 швейцарських фраків, строком користування до 10.09.2027 року згідно з Графіком щомісячних платежів (Додаток №2 до Кредитного договору) та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 4,5 процентів річних. За користування кредитом понад встановлений Кредитним договором строк встановлюється підвищена відсоткова ставка на рівні 13,5 процентів річних. Відповідно до умов п.1.1.3 Кредитного договору, сторони погодили, що у разі звільнення Позичальника з основного місця роботи встановлюються нові процентні ставки за користування кредитом за цим Договором, а саме базова процентна ставка у розмірі 10,45 процентів річних, підвищена процентна ставка у розмірі 31,35 процентів річних.

27.05.2011 року між Банком та Позичальником укладено Додаткову угоду до Кредитного договору, відповідно до якої Відповідачу 1 в період часу з 27.05.2011 року по 10.09.2027 року включно встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 11,45 процентів річних, підвищена відсоткова ставка встановлена в розмірі 19,45 процентів річних.

08.02.2012 року між Банком та Позичальником укладено Додаткову угоду до Кредитного договору, відповідно до п.2.1. (стор. 13) Відповідачу 1 в період часу з 10.07.2009 року по 08.02.2012 року включно встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 11,45 процентів річних, підвищена відсоткова ставка встановлена в розмірі 35,35 процентів річних. Також відповідно п.1.1.1 (стор. 1) сторони погодили в період часу з 08.02.2012 року по 09.01.2013 року включно встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 3,65 процентів річних, підвищена відсоткова ставка встановлена в розмірі 11,65 процентів річних. Відповідно п. 1.1.2. умов цієї Додаткової угоди Сторони погодили, що починаючи з 10.01.2013 року Позичальник зобов`язується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти за користування кредитними коштами без порушення встановленого строку нараховується процентна ставка у розмірі вищевказаної базової процентної ставки, збільшеної на 0,85% річних (4,5%) річних, за користування кредитними коштами понад встановлений строк нараховується ставка в розмірі базової підвищеної процентної ставки, збільшеної на 0,85% річних (12,5%) річних.

26.02.2012 року між Банком та Позичальником укладено Додаткову угоду до Кредитного договору, відповідно до п.2.1. (стор. 14) Відповідачу 1 в період часу з 10.05.2013 року по 26.04.2013 року включно встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 4,50 процентів річних, підвищена відсоткова ставка встановлена в розмірі 12,50 процентів річних. Також відповідно п.1.1.1 (стор. 1) сторони погодили в період часу з 26.04.2013 року по 10.09.2027 року включно встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 4,50 процентів річних, підвищена відсоткова ставка встановлена в розмірі 12,50 процентів річних. Відповідно п. 1.1.2. умов цієї Додаткової угоди Сторони погодили, що у разі припинення/розірвання трудового договору з Позичальником за основним місцем роботи Позичальник зобов`язується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі:

- за користування кредитними коштами без порушення встановленого строку (або термінів) погашення кредиту нараховується процентна ставка у розмірі вищевказаної базової процентної ставки, збільшеної на 6,95 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором;

- за користування кредитними коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі базової підвищеної відсоткової ставки, збільшеної на 14,95 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

07.03.2014 року між Банком та Позичальником укладено Додаткову угоду до Кредитного договору, відповідно до якої Відповідачу 1 з моменту підписання додаткової угоди встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 4,5 процентів річних, підвищена відсоткова ставка встановлена в розмірі 13,5 процентів річних.

30.05.2014 року між Банком та Позичальником укладено Додаткову угоду до Кредитного договору, відповідно до якої Відповідачу 1 починаючи з 30 травня 2014 року встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 4,50 процентів річних, підвищена відсоткова ставка встановлена в розмірі 12,50 процентів річних.

27 вересня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 (надалі Поручитель, Іпотекодавець, Відповідач 2) в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договір поруки № 001-2915/756-0185-Р. Згідно п.1.1. вказаного договору поруки поручитель зобов`язується перед Кредитором за невиконанням усіх зобов`язань боржником ОСОБА_1 , що виникли з Кредитного договору № 001-2915/756-0185, укладеного між Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідно до п.1.2. Поручитель засвідчує, що йому добре відомі усі умови вищезазначеного Основного договору і він погоджується з ними, зокрема 4,5% річних за користування кредитом без порушення термінів сплати платежів та 13,5% річних розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені строки/терміни сплати платежів. Відповідно до п.1.3. вказаного договору поруки Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу) сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені ті інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору. Згідно п.1.4.відповідальність поручителя та боржника за договором поруки є солідарною.

27.05.2011 року між Банком та Поручителем укладено Договір поруки Б/Н, відповідно до п.1.2.2. зобов`язання щодо сплати процентів та комісій/винагороди/плати на рахунки, зазначені в Основному договорі зокрема «базова процентна ставка» - це 11,45 % річних, «базова підвищена процентна ставка» - це 19,45 % річних.

08.02.2012 року між Банком та Поручителем укладено Договір поруки Б/Н, відповідно умов якого Сторони погодили умови Основного договору, а саме в період часу з 08.02.2012 року по 09.01.2013 року включно встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 3,65 процентів річних, підвищена відсоткова ставка встановлена в розмірі 11,65 процентів річних. Відповідно п. 1.2.2.2. умов цього Договору починаючи з 10.01.2013 року Боржник зобов`язується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти за користування кредитними коштами без порушення встановленого строку нараховується процентна ставка у розмірі вищевказаної базової процентної ставки, збільшеної на 0,85% річних (4,5%) річних, за користування кредитними коштами понад встановлений строк нараховується ставка в розмірі базової підвищеної процентної ставки, збільшеної на 0,85% річних (12,5%) річних.

26.04.2012 року між Банком та Поручителем укладено Договір поруки Б/Н, відповідно умов якого Сторони погодили умови Основного договору, а саме в період часу з 26.04.2013 року по 10.09.2027 року включно встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 4,50 процентів річних, підвищена відсоткова ставка встановлена в розмірі 12,50 процентів річних. Відповідно п. 1.2.2.2. умов цього Договору Сторони погодили, що у разі припинення/розірвання трудового договору з Боржником за основним місцем роботи Боржник зобов`язується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі:

- за користування кредитними коштами без порушення встановленого строку (або термінів) погашення кредиту нараховується процентна ставка у розмірі вищевказаної базової процентної ставки, збільшеної на 6,95 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором;

- за користування кредитними коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі базової підвищеної відсоткової ставки, збільшеної на 14,95 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

30.05.2014 року між Банком та Поручителем укладено Договір поруки б/н, відповідно до умов п.1.2.2. зобов`язання щодо сплати процентів та комісій/винагороди/плати на рахунки, зазначені в Основному договорі зокрема «базова процентна ставка» - це 4,50 % річних, «базова підвищена процентна ставка» - це 12,50 % річних.

Позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, а саме в порядку передбаченому Кредитним договором видав Позичальнику кредитні кошти, шляхом банківського переказу коштів на його рахунок. А саме, вказані кошти було перераховано на рахунок № НОМЕР_1 , що підтверджується меморіальним ордером та випискою по рахунку Відповідача-1.

В свою чергу, Позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно кредитного договору.

Однак, в порушення умов Кредитних договорів та чинного законодавства УкраїниВідповідач не виконує взяті на себе зобов`язання.

Враховуючи все вищенаведене, у Відповідача виник та існує перед Позивачем борг, розмір, структура і порядок обчислення якого вказано у Розрахунку заборгованості, що є додатком до цього Позову, зокрема станом на 06.12.2019 року заборгованість за Кредитним договором по сумі кредиту та несплачених відсотках складає 102 054,50 швейцарських франків, з яких:

-прострочена заборгованість по кредиту: 28 829,82 швейцарських франків;

-сума дострокового стягнення кредиту: 48 027,65 швейцарських франків;

-за відсотками: 17 313,80 швейцарських франків;

-за підвищеними відсотками: 7 883,22 швейцарських франків.

АТ «Універсал Банк» вважає за необхідне стягнути 62 209,50 (шістдесят дві тисячі двісті дев`ять, 50) швейцарських франків, з яких:

-прострочена заборгованість по сумі кредиту 28 829,82 швейцарських франків;

-частка достроково стягнення по кредиту 33 379,68 швейцарських франків.

З метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором №001-2915/756-0185 між ОСОБА_2 та Позивачем було укладено Договір іпотеки від 28 вересня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською І.А. та зареєстрований в реєстрі за № 738 у відповідності до умов якого в іпотеку банку було передано наступне нерухоме майно, а саме: - квартиру АДРЕСА_1 , та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 07 березня 2007р., посвідченого 07 березня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. реєстровий № 742.

Предметом іпотеки забезпечується зобов`язання Позичальника у розмірах, зазначених у Кредитному договорі, що складається з суми кредиту, нарахованих процентів за користування Кредитом, можливих штрафних санкцій, відшкодування збитків, витрат по зверненню стягнення на Предмет іпотеки.

В зв`язку з посвідченням Договору іпотеки 28.09.2007 року накладено заборону відчуження нерухомого майна, зареєстровано в реєстрі за № 739.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

При цьому слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1049 ч.1 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог що звичайно ставляться.

Кредит завжди видається на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування ним. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Зобов`язання (у тому числі по сплаті процентів) припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п.2 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до п. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо. На підставі цієї норми Позивач вважає за доцільне пред`явити вимогу до усіх боржників разом.

Як встановлено судом, кредит було надано в іноземній валюта, відсотки за користування кредитними коштами нараховуються на щомісячній основі на суму несплаченого щоденного залишку Кредиту у валюті кредиту.

Згідно з Правовою позицією Верховного суду України від 16 вересня 2015 р. у справі № 6-190цс15 не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорі, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 р. № 5 у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позичальник) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ст. 533 ЦК України.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

У зв`язку з наведеним, не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

З матеріалів справи вбачається , що Банк має банківську ліцензію № 92 від 07 грудня 2001 року зареєстровану Національним банком України 20.01.1994 року за № 226 та дозвіл Національного банку України № 92-1 від 07 грудня 2001 року на здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другою та частиною четвертою статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", згідно з яким частину першу статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

У справі, яка є предметом перегляду, Кредитний договір укладено сторонами 22 серпня 2007 року. На час укладення цього Кредитного договору Закон України "Про захист прав споживачів" не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

За таких обставин, з урахуванням положень статей 192, 533 ЦК України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України, а тому, установивши наявність у банку (позивача) ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями № 92 від 07 грудня 2007 року, зареєстровану НБУ 20 січня 1994 року за № 226, а тому відповідно до вимог статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93, суд має дійти висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором в валюті кредиту.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань, забезпеченого заставою заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 3 статті 33 Закону України визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду.

Згідно правової позиції Верховного Суду України від 13 березня 2017 р. по справі №6-224цс17: право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на Іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання можливості застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі.

Так, відповідно до п. 2.1.1. Договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання Боржником зобов`язань за будь-яким з вищевказаних Основного(-их) договору(-ів), що обумовлюють основне зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.

Згідно з пункту4.1. Договору іпотеки та ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення здійснюється Іпотекодержателем у випадку та на підставах, передбачених законодавством України: - у разі порушення будь-якого основного зобов`язання, що забезпечене іпотекою за цим Договором, та/або будь-якого зобов`язання Іпотекодавців за цим Договором.

Пунктом 4.2 Договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі:

-рішення суду;

-виконавчого напису нотаріуса;

-застереження про задоволення вимог Іпоеткодержателя; або

- за договором між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Згідно ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів України поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес способом, який може бути встановлений договором або законом.

Відповідно до чинних положень ч. 1 ст. 35 Закону № 898-ІV зі змінами, внесеними згідно із Законом від 22 вересня 2011 р. № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» (далі Закон № 3795-VI), у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від Іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель має право прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Як встановлено в судовому засіданні, станом на дату подання позову заборгованість за Кредитним договором залишається не погашеною. Таким чином, ПАТ «Універсал Банк» набуло законного права звернути стягнення на іпотечне майно Відповідача в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором.

Водночас, відповідно до п. 37 Постанови пленуму ВССУ № 5, невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Іпотекою також забезпечуються вимоги іпотеко держателя, щодо відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки та збитків, завданих порушенням основного зобов`язання.

Враховуючи, що станом на сьогоднішній день позичальник своїх зобов`язань щодо погашення заборгованості за кредитним договором не виконує, АТ «Універсал Банк» має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Представник АТ «Універсал Банк» зазначив також, що Банк не надавав згоду на відчуження предмету іпотеки, кошти від реалізації предмету іпотеки не отримував.

Згідно із частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для припинення іпотеки.

Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов`язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

При цьому, суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки від 29 січня 2019 року ринкова вартість квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 належної ОСОБА_2 , становить у розмірі 1 161 400,00 грн., що еквівалентно 41 792,00 Доларів США, а ліквідаційна вартість становить у розмірі 929 100,00 грн., що еквівалентно 33 433,00 доларів США.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним судом України у цивільній справі № 6-1239цс16 від 08.06.2016 згідно з положеннями частини першої статті 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду. Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов`язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

21 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду України у постанові № 235/3619/15-ц висловила правову позицію про те, що у спорах про звернення стягнення на предмет іпотеки, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 9 вересня 2015 року ухвалив постанову у справі № 6-483цс15, предметом якої був спір про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд зробив правовий висновок про те, що 7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Таким чином, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності.

Разом з тим рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Отже, в справі, яка переглядається, суди дійшли передчасного висновку про те, що з набуттям чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» неможливо звернути стягнення на предмет іпотеки. Чинність цього Закону на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права.

Постановою у справі № 6-109цс14 від 17.09.2014 р., правовим висновком якої є: відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, притриманням, завдатком. Згідно із частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Частиною першою статті 554 ЦК України передбачено, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Аналогічні положення містять частина перша статті 20 Закону України «Про заставу» та частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку».

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що застава (іпотека) і порука є різними видами забезпечення зобов`язань, тому норми, які регулюють поруку (статті 553-559 ЦК України) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 37 Постанови пленуму ВССУ № 5, невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У пункті 5 Договору іпотеки сторонами визначено відповідне застереження, згідно з яким звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленомуЗаконом України «Про іпотеку», або продажу предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку».

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тобто, позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Окрім того, використання досудових процедур, таких як направлення претензій, є правом, а не обов`язком особи, яка потребує судового захисту, що було встановлено рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 у справі щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів). Тобто, ненаправлення чи неотримання повідомлення про початок здійснення примусового стягнення боргу не є перешкодою для реалізації права кредитодавця звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду. Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

Постановою у справі №585/1384/15-ц (провадження № 61-9183 св 18) від 10.01.2019 року Другою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду визначено правову позицію, а саме: здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Отже, стягнення заборгованості за основним зобов`язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов`язання, яким, зокрема, є іпотека.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18), наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. З огляду на відсутність доказів виконання боржниками зобов`язань за кредитними договорами, висновок про відсутність підстав для задоволення позову іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності судових рішень про стягнення заборгованості, розстрочених у зв`язку з неможливістю їх негайного виконання, є неправильним, зробленим без урахування положень чинного законодавства.

Встановлений Законом про мораторій на стягнення майна мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, забезпечених такою іпотекою, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати) таке майно без згоди власника цього майна.

Відповідно до сталої судової практики, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом № 1304-VII, не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону № 1304-VII залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього Закону.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом України в постановах від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1196цс15, від 10 червня 2015 року у справі № 6-2096цс16.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону: пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Таким чином, оскільки позивач виконавсвої зобов`язання за Договором, надавши відповідачу кредит у встановленому Договором розмірі, а відповідач порушила умови Договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені Договором строки та порядку, а тому позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

При цьому, суд також враховує, що відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за Кредитним договором №001-2915/756-0185 від 27 вересня 2007 року в добровільному порядку, а також про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання.

Разом з тим, враховуючи, що доводи, викладені в зустрічній позовній заяві, не знайшли свого підтвердження, підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

Оскільки, вимоги позивача задоволено в повному обсязі, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» підлягає солідарно до стягнення сума судового збору в розмірі 22 385,82 грн.

На підставі ст. ст. 526, 530, 549, 553, 554, 1049, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 4,12,81,263-268 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в :

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки, - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19, ) заборгованість за Кредитним договором № 001-2915/756-0185 від 27 вересня 2007 року в сумі 62 209,50 швейцарських франків.

В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 ) перед Акціонерним товариством «Універсал Банк» (Код ) за кредитним договором №001-2915/756-0185 від 27 вересня 2007 року в сумі 62 209,50 швейцарських франків звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 07 березня 2007р., посвідченого 07 березня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. реєстровий № 742, та належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною визначеною суб`єктом оціночної діяльності в межах виконавчого провадження.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19, ) судовий збір в розмірі 22 385,82 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до АТ «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_1 , про визнання припиненим договору поруки,- відмовити.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланнямhttp://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Л.В. Мерзлий