П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2023 року м. Київ

Справа №753/717/18

Провадження № 22-ц/824/11131/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Карпенка В.Р.

сторони: позивач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 жовтня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 03 листопада 2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який змінив назву на ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 33-19/69 (далі - Кредитний договір), за яким позичальник отримав кредит у розмірі 30 000,00 дол. США під 13 % річних з кінцевим терміном повернення до 02 листопада 2020 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором 03 листопада 2005 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були укладені договори поруки № 04/П-622 і № 04/П-623, за якими кожен з поручителів зобов`язався перед банком нести солідарну відповідальність за виконання позичальником у повному обсязі зобов`язань за Кредитним договором щодо сплати кредиту, процентів і неустойки.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Кредитним договором станом на 16 червня 2017 року в нього утворилася заборгованість

у розмірі42 448,65 дол. США, з яких: 21 650,00 дол. США - тіло кредиту;

20 798,65 дол. США - відсотки.

Враховуючи викладене, ПАТ «Укрсоцбанк» просило:стягнути солідарно із позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за Кредитним договором в розмірі 42 448,65 дол. США; стягнути солідарно із позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за Кредитним договором в розмірі 42 448,65 дол. США; стягнути з відповідачів на свою користь понесені судові витрати.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року позов задоволено. Стягнено солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за Кредитним договром в розмірі 42 448,65 дол. США, з яких: 21 650,00 дол. США - тіло кредиту; 20 798,65 дол. США - відсотки. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позов банку доведено й обґрунтовано належним чином, тому наявні правові підстави для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за Кредитним договором, яка утворилася внаслідок невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

Не погоджуючись із вищевказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 у грудні 2019 року подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року залишено без задоволення.

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 жовтня 2019 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки вважав заочне рішення таким, що ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

У мотивування апеляційної скарги зазначав, що його не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим обмежено у здійсненні справедливого судочинства (правосуддя) та позбавлено права на інформацію про дату, час і місце розгляду справи, а також на забезпечення рівних процесуальних прав.

Просив застосувати строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом та відсотками, неустойкою та штрафними санкціями, оскільки кредитний договір між позивачем та ОСОБА_1 укладено 03 листопада 2005 року, заборгованість за щомісячними платежами виникла з 26 січня 2010 року, 27 квітня 2010 року строк кредитування сплив та цього дня позичальник мав сплатити всю суму заборгованості, проте не сплатив. Отже, з 28 квітня 2010 року у ПАТ «Укрсоцбанк» виникло право на звернення до суду з вимогою про стягнення кредиту у повному обсязі, проте з позовом до суду ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося лише у 2018 році.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року - без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Посилання заявника на те, що суд першої інстанції неналежним чином повідомив його про дату, час та місце розгляду справи, не заслуговують на увагу, оскільки в судове засідання, призначене на 06 березня 2019 року, з`явився представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , який просив оголосити перерву та надати час для ознайомлення

з матеріалами справи, підготовку відзиву на позовну заяву та направлення його всім сторонам, у зв`язку з чим у справі було оголошено перерву до 10 год. 40 хв. 28 жовтня 2019 року. При цьому про призначення судового засідання на 28 жовтня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 був повідомлений під розписку. За таких обставин доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи, що позбавило його права на участь у судовому засіданні, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи. Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що в частині позовних вимог до поручителів заочне рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому в цій частині

в апеляційному порядку не переглядається (поручителі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не подавали апеляційних скарг). Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується

з висновками місцевого суду про задоволення позову в частині стягнення заборгованості

з позичальника ОСОБА_1 , оскільки, будучи належним чином повідомленим про розгляду справи, названий відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання заяви про застосування позовної давності, а суд, за відсутності відповідної заяви, не в праві самостійно з власної ініціативи застосовувати позовну давність.

Постановою Верховного Суду від 26 травня 2023 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що суд апеляційної інстанції розглянув і вирішив справу за відсутності відповідача ОСОБА_1 , щодо якого немає відомостей про його належне повідомлення про час та місце розгляду справи, про що він зазначив у касаційній скарзі, у зв`язку з чим порушено його право брати участь в судових засіданнях, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів

і міркувань інших осіб.

08 червня 2023 року матеріали справи № 753/717/18 надійшли до Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 08червня 2023 року матеріали справи № 753/717/18 передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 червня 2023 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

В судове засідання сторони не з`явилися.

В сдове засідання представник позивача АТ «Сенс Банк» надала клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Встановлено, що 03 листопада 2005 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 33-19/69, згідно умов якого останній отримав у борг грошові кошти у розмірі 30 000,00 дол. США, зі сплатою 13 % річних за користування кредитом, строком до 02 листопада 2020 року.

Відповідно до договору поруки від 03 листопада 2005 року № 04/П-622

ОСОБА_5 зобов`язався перед АКБ «Укрсоцбанк» у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 обов`язків за договором кредиту від 03 листопада 2005 року № 33-19/69, зокрема, повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, неустойки.

03 листопада 2005 року укладено договір поруки № 04/П-623, за змістом якого ОСОБА_2 зобов`язалась перед АКБ «Укрсоцбанк» у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 обов`язків за договором кредиту № 33-19/69 від 03 листопада 2005 року, зокрема, повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, неустойки.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором кредиту, станом на 16 червня 2017 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 42 448,65 дол. США,

з яких: 21 650,00 дол. США - за кредитом; 20 798,65 дол. США - за відсотками.

Відповідно вимоги про усунення порушень ПАТ «Укрсоцбанк» вимагав від ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 сплати заборгованості, яка станом на дату розрахунку 16 червня 2017 року становила 52 101,54 дол. США, а саме: за кредитом

у розмірі 21 650,00 доларів США; по відсотках у розмірі 20 798,65 дол. США; по пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 4 012,48 дол. США; по пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 5 640,41 дол. США.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором позики встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-другої статті 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

При цьому, під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором.

Отже, «основне зобов`язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, заборгованість за кредитним договором у повному обсязі не погашена.

Дана обставина додатково підтверджується самим відповідачем ОСОБА_1 у наявному в матеріалах справи клопотанні, в якому останній зазначає про наявність у нього перед банком заборгованості та зобов`язується її сплатити (т. 1, а.с. 59).

З наведеного слідує, що позичальник належним чином не виконував своїх зобов`язань за договором кредиту, що призвело до порушення прав позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , обґрунтовуючи підстави для скасування заочного рішення, посилається на те, що його не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважив, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (п. 47 рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97 проти України»; заява № 19164/04).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу.

Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства.

На підставі статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

При цьому в матеріалах справи повинні бути належні докази такого повідомлення. Якщо відповідні докази відсутні, то відповідач не може вважатися повідомленим належним чином, і підстав для заочного розгляду справи не існує.

Матеріалами справи встановлено, що у клопотанні від 07 серпня 2018 року

ОСОБА_1 , зокрема, повідомляє, що на даний час відбуває покарання у Менській виправній колонії №91 (т. 1, а.с. 59).

06 вересня 2018 року Дарницький районний суд м. Києва направив на адресу Менської виправної колонії №91 копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з доданими до неї додатками для вручення під розписку засудженому ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 69).

25 вересня 2018 року до суду першої інстанції надійшов лист Державної установи «Менська виправна колонія №91» разом з доказами вручення ОСОБА_1 копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з доданими до неї додатками (т. 1, а.с. 69-70).

У судове засідання, призначене на 06 березня 2019 року, з`явився представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , який просив оголосити перерву та надати час для ознайомлення з матеріалами справи, підготування відзиву на позовну заяву та направлення його всім учасникам справи, у зв`язку з чим суд оголосив перерву у справі до 28 жовтня 2019 року до 10 год. 40 хв. тобто більш ніж за шість місяців.

Про призначення судового засідання на 28 жовтня 2019 року представник

ОСОБА_1 - ОСОБА_4 був повідомлений під розписку, яка міститься в матеріалах справи (т. 1, а.с. 75).

Нормами пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України встановлено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Виходячи з наведеного, колегія суддів доходить висновку, що розглянувши справу за відсутності ОСОБА_1 , місцевий суд дотримався норм процесуального права щодо належного повідомлення відповідача, а отже підстави, передбачені пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України для скасування рішення суду першої інстанції, відсутні.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи, що позбавило його права на участь у судовому засіданні, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, оскільки представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 був повідомлений про розгляд справи у відповідності до вимог закону, докази того, що ОСОБА_4 станом на час розгляду справи не був представником ОСОБА_1 або діяв у порушення інтересів останнього, у матеріалах справи відсутні.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить застосувати строк позовної давності до вимог ПАТ «Укргазбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з тих підстав, що кредитний договір між банком та ОСОБА_1 укладено

03 листопада 2005 року, заборгованість за щомісячними платежами виникла з 26 січня 2010 року, 27 квітня 2010 року строк кредитування сплив та цього дня позичальник мав сплатити всю суму заборгованості, проте не сплатив. Отже, з 28 квітня 2010 року у ПАТ «Укрсоцбанк» виникло право на звернення до суду з вимогою про стягнення кредиту у повному обсязі, проте з позовом до суду ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося лише у 2018 році.

З аналогічною заявою ОСОБА_1 звертався до суду першої інстанції, виклавши її у заяві про скасування заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від

28 жовтня 2019 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з приписами статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Відповідно до частини першої статті 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення відмовлено, встановлено належність повідомлення відповідача ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи.

Отже, під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 користувався послугами адвоката, який представляв його інтереси в суді та який був належним чином повідомлений про судове засідання, призначене на 28 жовтня 2019 року, протягом півроку не реалізував права відповідача на подання як відзиву на позовну заяву, так і заяви про застосування строку позовної давності, а тому, зважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні докази скасування довіреності або розірвання договору про надання правової допомоги з адвокатом Крамарем О.П., а також на те, що ОСОБА_1 ані в суді першої, ані апеляційної інстанції не посилався на обставини, за якими вказаний адвокат діяв не в його інтересах та не на його користь, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для розгляду заяви скаржника про застосування строку позовної давності на стадії апеляційного розгляду справи.

При цьому, ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог та погашення заборгованості.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що в частині позовних вимог до поручителів заочне рішення суду першої інстанції не оскаржується, у зв`язку з чим у цій частині в апеляційному порядку не переглядається, оскільки поручителі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказане рішення не оскаржували.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 12 та 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частин першої та третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на викладене, колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 , оскільки станом на час ухвалення оскаржуваного заочного рішення належним чином повідомлений відповідач ОСОБА_1 не скористався своїм процесуальним правом на подання заяви про застосування строку позовної давності, а суд за відсутності відповідної заяви не в праві самостійно з власної ініціативи застосовувати позовну давність.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду.

При вирішенні вказаної справи місцевим судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 жовтня 2019 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена

в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна