ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 677/1251/20

Провадження № 22-ц/4820/816/23

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Коешельник В.М.,

з участю представника апелянта,

відповідача та його представника,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 16 лютого 2023 року, суддя Гладій Л.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не виявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Красилівського районного нотаріального округу Грибчик Анатолій Мусійович, треті особи, які не виявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, застосування наслідків недійсності договору,

встановив:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0258 га, кадастровий номер :02:004:1322, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна) від 20.03.2015 року укладений з ОСОБА_2 недійсним та застосувати наслідки недійсності договору шляхом зобов`язання кожної зі сторін договору повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання даного правочину.

В обґрунтування позову вказала, що при укладенні оспорюваного договору вона помилилася щодо наслідків його укладення, оскільки їй не було відомо про існування невідповідності відомостей про координати земельної ділянки площею 0,0258 га, кадастровий номер :02:004:1322, які містяться в Державному земельному кадастрі, відомостям у відповідних правовстановлюючих документах. Відчуження ОСОБА_2 спірної земельної ділянки стало наслідком порушення права власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на земельні ділянки, оскільки за рахунок невірного внесення координат про земельну ділянку площею 0,0258 га, кадастровий номер :02:004:1322, відбулося фактичне накладення земельної ділянки площею 0,0258 га, кадастровий номер :02:004:1322, на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:004:1533, :02:004:1534, які станом на момент звернення з даною позовною заявою перебувають на праві спільної часткової власності у ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 16.02.2023 року в задоволенні позовної заяви відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд, зокрема, зауважив, що невідповідність фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_2 зі сторони земельної ділянки ОСОБА_1 технічній документації на них не порушує прав та законних інтересів позивача, так як внаслідок цього площа земельної ділянки останньої не зменшилась, а навпаки, це призвело до збільшення її площі за рахунок частини земельної ділянки ОСОБА_2 . Крім того, невідповідність фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_2 технічній документації та правовстановлюючим документам на неї, не порушує та не може порушувати прав ОСОБА_1 , оскільки на відповідних відрізках їхні земельні ділянки не межують. Позивач не спростувала того, що вона мала намір продати саме спірну земельну ділянку, відтак остання не могла помилитися щодо об`єкта оспорюваного договору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування вимог послалася на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, позаяк судом не враховано, що координати земельної ділянки, яка є предметом оспорюваного договору купівлі-продажу, не відповідають фактичному розташуванню відчуженої земельної ділянки та накладаються на земельну ділянку, яка перебуває у власності позивача. Вона помилялася щодо предмета оспорюваного договору, об`єктом якого є земельна ділянка, площею 0,0258 га, кадастровий номер :02:004:1322, координати поворотних точок якої не відповідають фактичному її розташуванню на місцевості і накладаються на земельні ділянки, які перебувають на праві спільної часткової власності у ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . У разі обізнаності її про такі обставини, вона не вчинила б дій з метою укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.03.2015 року, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги.

Відповідач та його представник в суді проти апеляційної скарги заперечили.

Інші учасники справи, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в суд не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 18.09.2000 року, на підставі рішення виконкому Красилівської міської ради №491 від 29.06.2000 року, ОСОБА_5 видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ХМ №038143, відповідно до якого передано у власність земельну ділянку площею 0,17 га, з яких: 0,10 га для обслуговування жилого будинку, 0,07 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована по АДРЕСА_1 .

10.02.2015 року, за результатами виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), в Державному земельному кадастрі зареєстровано дві вказані вище належні ОСОБА_5 на праві власності земельні ділянки, а саме: земельна ділянка площею 0,10 га, кадастровий номер :02:004:1309, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та земельна ділянка площею 0,07 га, кадастровий номер :02:004:1310, для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В березні 2015 року землевпорядником ФОП ОСОБА_6 здійснено виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер :02:004:1309, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). За наслідками виготовлення та затвердження вказаної технічної документації 17.03.2015 року в результаті поділу земельної ділянки площею 0,10 га, кадастровий номер :02:004:1309, в Державному земельному кадастрі за ОСОБА_5 зареєстровано дві земельні ділянки: земельна ділянка, площею 0,0742 га, кадастровий номер :02:004:1321, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та земельна ділянка площею 0,0258 га, кадастровий номер :02:004:1322, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з договором купівлі-продажу від 20.03.2015 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на користь останнього відчужено земельну ділянку площею 0,0258 га, кадастровий номер :02:004:1322, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. В порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 0,0742 га, кадастровий номер :02:004:1321, набули ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних частках.

26.02.2018 року, в результаті поділу земельної ділянки площею 0,0742 га, кадастровий номер :02:004:1321, в Державному земельному кадастрі зареєстровано дві земельних ділянки: земельна ділянка площею 0,0554 га, кадастровий номер :02:004:1533, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та земельна ділянка площею 0,0188 га, кадастровий номер :02:004:1534, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

22.03.2018 року на вищевказані земельні ділянки з кадастровими номерами :02:004:1533 та :02:004:1534 зареєстровано право спільної часткової власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в рівних частках.

Як вбачається зі змісту акту встановлення меж та приймання-передачі межових знаків на зберігання від 11.02.2015 року, кадастрового плану земельної ділянки, площею 0,10 га з кадастровим номером :02:004:1309 по АДРЕСА_1 , які входять до складу технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_5 , а також актів встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та приймання-передачі межових знаків на зберігання, кадастрових планів земельних ділянок площею 0,0742 га, кадастровий номер :02:004:1321, та площею 0,0258 га, кадастровий номер :02:004:1322, які входять до складу технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:1309, ОСОБА_1 погодилася з місцем розташування та конфігурацією меж зазначених у них земельних ділянок та лінійними промірами між поворотними точками.

Згідно з висновком експерта №904/021 від 21.01.2022 року, фактичне місце розташування, площа та конфігурація спірної земельної ділянки площею 0,0258 га, кадастровий номер :02:004:1322, а також земельної ділянки площею 0,0554 га, кадастровий номер :02:004:1533, не відповідають правовстановлюючим документам та землевпорядній документації на них.

Земельна ділянка площею 0,0258 га, кадастровий номер :02:004:1322, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , згідно з координатами, зазначеними у технічній документації із землеустрою, накладається на фактичні межі користування земельної ділянки площею 0,0554 га, кадастровий номер :02:004:1533, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , площа накладення становить 0,0008 га. При цьому, земельні ділянки з кадастровими номерами :02:004:1322 та :02:004:1533, відповідно до координат, які зазначені в технічних документаціях із землеустрою на дані ділянки, між собою не накладаються.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді, коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність), якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.07.2021 року у справі №311/2233/19 (провадження №61-12035св20), зазначено, що, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці. З урахуванням наведених норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium - принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у подібних спірних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2019 року в справі №365/349/16-ц, від 05.06.2019 року в справі №693/45/18, від 15.04.2020 року в справі №626/601/19, від 04.09.2020 року в справі №311/2145/19-ц.

Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому.

Звертаючись в суд з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що оспорюваний договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером №:02:004:1322, площею 0,0258 га, від 20.03.2015 року, укладений з ОСОБА_2 , вчинений нею внаслідок помилки, оскільки вона помилилася щодо наслідків його укладення та предмету, оскільки не знала, що станом на час його укладення координати земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:1322 було внесено до Державного земельного кадастру невірно, що в подальшому призвело до накладення спірної земельної ділянки на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:004:1533 та :02:004:1534, які після укладення оспорюваного договору набули у спільну часткову власність ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнано судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у пункті 19 постанови від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину.

Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Отже, за вимогою вказаної вище норми статті 229 ЦК України, необхідно встановити, чи дійсно мала місце помилка щодо природи правочину та прав і обов`язків сторін цього договору.

Під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення.

Під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу).

Помилка, яка істотним чином впливає на формування волі сторони правочину, повинна існувати на момент його вчинення. Схематично вплив обставин, які мають істотне значення можливо відобразити таким чином: «немає істотної помилки - відсутнє вчинення правочину» (постанова Верховного Суду від 24.01.2023 року у справі №731/43/21).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19) зроблено висновок про те, що недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту оспорюваного договору купівлі-продажу вбачається, що нотаріусом було встановлено дійсність намірів сторін укласти договір купівлі-продажу саме спірної земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:1322, площею 0,0258 га, роз`яснено вимоги законодавства щодо змісту і правових наслідків договору, а також встановлено відсутність у сторін заперечень щодо умов договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів, позаяк накладення на належні їй та її дітям на праві спільної часткової власності земельні ділянки з кадастровими номерами :02:004:1533 та :02:004:1534, земельної ділянки з кадастровим номером №:02:004:1322, відповідно до координат, які зазначені в технічних документаціях із землеустрою, не вбачається.

Сам по собі факт допущення недбальства при розробці технічної документації земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:1322 та невірного відображення в Державному земельному кадастрі координат її поворотних точок, що призвело до її зміщення в північно-західному напрямку, на відміну від фактичного її місця розташування, не свідчить про наявність при укладенні договору помилки позивача, що має істотне значення в розумінні ст. 229 ЦК України, та, відповідно, відсутність його волевиявлення на продаж спірної земельної ділянки ОСОБА_2 .

Посилання апелянта на те, що координати відчуженої земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:1322, не відповідають фактичним межам її розташування, що призвело до порушення прав позивача колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки саме позивачем було розроблено та погоджено відповідну технічну документацію спірної земельної ділянки, що була в подальшому відчужена ОСОБА_2 .

Такі доводи позивача свідчать про порушення принципу добросовісності в її діях, зокрема, положення про заборону суперечливої поведінки, та є недопустимими.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами оскаржуваного судового рішення та невірного застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги слід визнати необґрунтованими, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 16 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 червня 2023 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова