Постанова

Іменем України

15 серпня 2023 року

провадження №22-ц/824/8141/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Стрижеуса А. М.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва

від 21 лютого 2023 року

в складі судді Саадулаєва А. І.

у цивільній справі №761/16437/22 Шевченківського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів

У С Т А Н О В И В:

15 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, в якому посилаючись на те, що відповідач, який має стабільний постійний дохід та зареєстрований як фізична особа-підприємець, не утримує інших дітей чи своїх непрацездатних батьків, не виконує свого обов`язку щодо надання матеріальної допомоги на утримання спільних дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею, просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідач позов визнав частково. В обґрунтування відзиву на позовну заяву вказав, що визначений позивачкою розмір аліментів є недоведеним та жодним чином необґрунтований. Зазначив, що він бере участь в утриманні та вихованні дітей, зокрема за період з липня 2022 року по вересень 2022 року він сплатив позиваці аліменти на дітей в загальній сумі 65 075,38 грн та крім цього здійснював утримання і забезпечення дітей у період з квітня 2022 року по червень 2022 року на загальну суму 1300,25 Євро. Додав, що підтвердженням зазначеного є додані до відзиву квитанції та чеки. Також посилався на те, що в середньому місячний платіж на трьох дітей становить 21 691,79 грн, що є значно вищим ніж встановлений мінімальний розмір аліментів на дитину відповідного віку.

З урахуванням наведеного, просив в задоволенні позову відмовити у зв'язку з його необґрунтованістю.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання трьох дітей у розмірі 30 000,00 грн, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій посилалася на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки ухвалене не з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Як на підставу скасування рішення суду ОСОБА_1 посилалася на те, що її представник - адвокат Сливченко Ю. В. неналежним чином виконувала свої обов'язки під час розгляду справи в суді першої інстанції, внаслідок чого судом не було витребувано докази про доходи відповідача, частково не долучено до матеріалів справи докази, які підтверджуються здійснення позивачкою витрат на утримання дітей.

Також вказувала на те, що її представник без відповідних на те повноважень змінила позицію по справі та погодилася на аліменти у твердій грошовій сумі, зокрема у розмірі 30 000, грн на всіх дітей.

За наведених обставин просила скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.02.2023 та ухвалити нове судове рішення про стягнення аліментів на утримання трьох дітей у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття.

Позивачка належним чином повідомлена про розгляд її апеляційної скарги на рішення суду від 21.02.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи шляхом отримання її представником ОСОБА_6 копії ухвали про відкриття апеляційного провадження під розписку (том 2, а. с. 3-5).

12 липня 2023 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін (том 2, а. с. 10-11). В обґрунтування клопотання позивачка посилалася на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не з'ясовано всі обставини справи, не витребувано докази, а також з незалежних від неї причин порушено пава її представником Сливченко Ю. В . Крім цього, вказувала на те, що судом поки не з'ясований рівень доходу відповідача, який може значно перевищувати сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як це передбачено ч. 1 ст. 39 ЦПК України.

Вважала, що за таких обставин справу необхідно розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Колегія суддів вважає, що таке клопотання не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява №64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Київський апеляційний суд надав учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, у яких такий рух описаний. Більш того, кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Зважаючи на те, що позивач не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого розгляду справи необхідно провести усні слухання, підстави для задоволення вказаного клопотання відсутні.

Відповідач також належним чином повідомлявся про розгляд апеляційної скарги позивачки на рішення суду від 21.02.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (том 2, а. с. 2, 12).

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів розглядає справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 (до реєстрації шлюбу прізвище " ОСОБА_1 ") та ОСОБА_2 29 травня 2010 року зареєстрували шлюб, про розірвання якого позивачем в травні 2022 року подано позовну заяву до суду. На момент подання даного позову про стягнення аліментів сторони разом не проживали.

Сторони є батьками малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з матір`ю, знаходяться на її утриманні та вихованні.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_9 зареєстрований як фізична особа-підприємець (далі - ФОП) з 12 серпня 2021 року. Перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Згідно чеків, долучених позивачкою до відповіді на відзив, підтверджено понесення витрат на дітей за минулий період на загальну суму 12 000,00 грн.

Також судом встановлено, що в судовому засіданні 21.02.2023 на запитання головуючого представник відповідача відповів, що справедливим та достатнім розміром аліментів на утримання дітей вважає суму у розмірі 30 000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні 21.02.2023 підтримала позов про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 30 000,00 грн.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала на те, що відповідач має стабільний постійний дохід, оскільки зареєстрований як ФОП, не має утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків.

Суд першої інстанції, застосувавши положення ст. 180, ч. 3 ст. 181, ст. 182-184 СК України, які регулюють дані правовідносини, та встановивши, що діти проживають разом з матір`ю і знаходяться на її утриманні, дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та як наслідок неправильно визначив розмір аліментів, який підлягає стягненню, з огляду на наступне.

За приписами ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, що їх замінюють, за створенням умов, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведеність стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Положеннями частини 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Отже, матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виховання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається за заявою позивача безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання.

Як вбачається з мотивувальної частини рішення, суд частково задовольнив позовні вимоги та визначаючи аліменти у розмірі 30 000 грн на трьох дітей посилався на те, що відповідач зареєстрований як ФОП на спрощеній системі оподаткування та у зв'язку з цим має мінливий дохід. Також, визначаючи розмір аліментів в сумі 30 000 грн, суд врахував пояснення представників сторін щодо розміру грошових коштів достатніх на утримання трьох дітей, щомісячно.

Суд також надав правову оцінку таким обставинам як матеріальний стан обох сторін та відсутність у відповідача інших утриманців.

При визначенні розміру аліментів судом першої інстанції також враховано часткове визнання відповідачем позову.

Крім цього, слід враховувати і ту обставину, що за приписами статті 51 Конституції України та статті 180 СК України обов`язок утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття у рівній мірі стосується обох батьків. А відтак, незважаючи на те, що діти проживають разом з позивачкою, остання також повинна матеріально утримувати дітей на рівні з відповідачем.

Також слід взяти до уваги те, що визначений судом розмір аліментів, згідно якого на кожного з дітей визначено по 10 000,00 грн щомісячно, майже в чотири рази перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на кожного з дітей, який згідно вимог Закону України "Про державний бюджет на 2023 рік" з 01.01.2023 становить 2 833,00 грн.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визначення аліментів у розмірі 30 000,00 грн на трьох дітей, щомісячно, оскільки з урахуванням обставин даної справи, такий розмір є прийнятним для можливості його реалізувати на забезпечення малолітніх дітей працездатними батьками, а також є справедливим по відношенню до дітей.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що судом ухвалено рішення не в якнайкращих інтересах дітей.

Апеляційна скарга не містить доводів, які спростовують висновок суду про часткове задоволення позову та визначення аліментів у розмірі 30 000 грн на трьох дітей щомісячно.

Фактично доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до того, що представник позивачки - адвокат Сливченко Ю. В. неналежним чином виконувала свої обов'язки під час розгляду справи в суді першої інстанції та як наслідок, на думку позивачки, до суду першої інстанції не було подано ряду клопотань, в тому числі про долучення доказів. Також вказувала, що її представник Сливченко Ю. В. без відповідних на те повноважень змінила позицію по справі та погодилися на аліменти у твердій грошовій сумі, тоді як вона в позовній заяві просила в частці від доходу.

Колегія суддів вважає неприйнятними такі доводи апеляційної скарги, оскільки Сливченко Ю. В. представляла інтереси ОСОБА_1 в суді першої інстанції на підставі Ордеру про надання правничої (правової) допомоги Серія АА №1247287 від 01.11.2022, в якому зазначено, що Договором про надання правової (правничої) допомоги повноваження адвоката не обмежуються (а. с. 88).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної діє мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

При цьому, до ухвалення судом оскаржуваного рішення ОСОБА_1 не зверталася до суду із заявою про неналежне виконання її представником своїх обов'язків та припинення у зв'язку з цим представництва або обмеження повноважень, обумовлених в договорі про надання правничої допомоги.

Таким чином, оскільки адвокат Сливченко В. Ю. представляла інтереси ОСОБА_1 в суді першої інстанції без обмеження повноважень, то посилання скаржника на те, що неналежне виконання її представником своїх обов'язків призвело до неправильного вирішення спору та неповного встановлення фактичних обставин справи, колегія суддів вважає безпідставними.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без змін.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

А. М. Стрижеус