ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 646/7576/20 Номер провадження 22-ц/814/1037/23Головуючий у 1-й інстанції Блага І.С. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

секретар:Боштенко В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 адвоката Поліканова Андрія Миколайовича , Харківської обласної прокуратури та Територіального управління Державного бюро розслідувань , розташованого у місті Полтаві на рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 02 березня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України ,Харківської обласної прокуратури , Територіального управління Державного бюро розслідувань , розташованого у місті Полтаві про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування , прокуратури і суду

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду із цим позовом, яким просив:

- стягнути з Державного бюджету України на його користь 350000 (триста п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду;

- стягнути з Державного бюджету України на його користь 30566 (тридцять тисяч п`ятсот шістдесят шість) гривень в рахунок відшкодування заробітної плати, втраченої внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду;

- стягнути з Державного бюджету України на його користь 51750 (п`ятдесят одну тисячу сімсот п`ятдесят) гривень в рахунок відшкодування суми, сплаченої ним у зв`язку з наданням йому юридичної (правової) допомоги в кримінальному провадженні;

- стягнути з Державного бюджету України на його користь 28500 (двадцять вісім тисяч п`ятсот) гривень в рахунок відшкодування судових витрат на правову (професійну правничу) допомогу у цій цивільній справі.

Позов обґрунтовано тим, що 24.07.2019 року орган досудового розслідування Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м.Полтава,- вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за №0000300 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

Кримінальне провадження було закрите відносно позивача за відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

Отже, незаконне притягнення позивача до кримінальної відповідальності за нібито вчинення особливо тяжкого корупційного злочину тривало п`ять місяців. Це спричинило виникнення у позивача нервового стресу, порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршення відносин з оточуючими через необхідність виправдовуватися перед рідними, знайомими та колегами та, як наслідок, погіршення психофізіологічного та психоемоційного стану позивача, репутація якого була непоправно знищена, а честь і гідність принижені. Також вищевказані обставини негативно вплинули на близьких родичів позивача та потягли за собою порушення у соціально-побутовій сфері. Крім того, позивач відчував великий стрес, хвилювання та дискомфорт протягом двох днів з моменту вручення йому 23.10.2019р. клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обрання слідчим суддею 25.10.2019р. запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а також в подальшому, оскільки прокурор оскаржив відповідну ухвалу слідчого судді до апеляційного суду.

Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності спаплюжило добре ім`я позивача, який користувався авторитетом за місцем проживання та на роботі.

Крім того, з 24.10.2019р. по 27.01.2020р. позивач був відсторонений від посади майстра лісу, тобто був незаконно позбавлений можливості працювати та заробляти кошти для утримання себе та своєї сім`ї. За цей період позивачу не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата у розмірі 30566 грн.

Таким чином позивач вважає, що моральна шкода була йому спричинена наступними незаконними діями органу досудового розслідування: незаконним перебуванням під слідством, незаконним повідомленням про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, незаконним застосуванням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та особистого зобов`язання, незаконним відстороненням від посади, незаконним проведенням в ході кримінального провадження обшуку,- кожна з яких є самостійною підставою відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням характеру та обсягу страждань, яких він зазнав, їхньої тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті позивач оцінює розмір завданої йому моральної шкоди у 350000 (триста п`ятдесят тисяч) гривень, з яких: 100000 (сто тисяч) гривень за незаконне перебування під слідством, 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень за незаконне повідомлення про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, 100000 (сто тисяч) гривень за незаконне застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та особистого зобов`язання, 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень за незаконне відсторонення від посади, 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень за незаконне проведення в ході кримінального провадження обшуку за місцем проживання позивача.

Представники співвідповідачів, кожен окремо, подали відзиви на позовну заяву, проти позову заперечували.

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 02 березня 2021 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Харківської обласної прокуратури, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, - про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 300000 (триста тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , 51750 (п`ятдесят одну тисячу сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок у зв`язку з наданням йому юридичної (правової) допомоги в кримінальному провадженні.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , 23187 (двадцять три тисячі сто вісімдесят сім) гривень 60 копійок у зв`язку з наданням йому правової (професійної правничої) допомоги у цій цивільній справі.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 .Скарга мотивована тим, що з мотивувальної частини рішення суду І інстанції вбачається, що в рахунок компенсації моральної шкоди за незаконне застосування до позивача запобіжного заходу у гляді домашнього арешту та особистого зобов?язання стягнуто 50000 гривень, замість заявлених позивачем 100 000 грн. Однак, апеллянт вважає , що судом необгрунтовано зменшено суму стягнення зі 100 тис. грн.

Крім того, рішевням суду першої інстанції було відмовлено позивачу у стягненні 30566 " рахунок відшкодування заробітної плати, втраченої внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Відмовляючи у задоволенні позову у вказаній частині суд виходив з того, що суд не може опиратися на орієнтовний розмір ненарахованої та невиплаченої позивачу заробітної плати з довідки N801-05/628, яка видана 14.08.2020р. Державним підприємством Красноградське лісове господарство». Суду не надано доказів на підтвердження розміру середньомісячного заробітку позивача до вчинення щодо нього незаконних дій у зв?язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження щодо нього. Однак, суд до вказаних висновків дійшов незаконно та необгрунтовано.

Довідкою підтверджується, що позивачу не нараховувалася та не виплачувалася заробітна плата за період з 24. 10.2019р. по 17.12.2019р. включно та з 26.12.2019р. до 27.01.2020р. у зв' язку з відстороненням його від посади в межах кримінального провадження №0000300 від 24.07.2019р. на підставі ухвал слідчого судді Московського районного суду м.Харкова выд 24.10.2019 року. строком до 17.12.2019р. та від 26.12.2019р. строком на два місяці , яка згодом була скасована.

ОСОБА_2 просить суд рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 02.03.2021 року в частині відмови у стягненні втраченої заробітної плати та в частині зменшення стягнення заявленої моральної шкоди - скасувати та прийняти нове , яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Також рішення було оскаржене Харківською обласною прокуратурою.

Скарга обґрунтована тим, що рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.03.2021 є необгрунтованим, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та порушенням норм процесуального права ст.ст. 76-81, 263-264 ЦПК України, а тому підлягає скасуванню з наступних підстав.

Так, слідчими ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні N 0000461 від 19.07.2019.

ОСОБА_1 17.10.2019 повідомлено про підозру у вказаному кримінальному провадженні за ч. 5 ст. 191 КК України.

Повідомлення про підозру ОСОБА_1 обгрунтовано доказами зібраними під час проведення досудового розслідування саме у кримінальному провадженні №0000461 від 19.07.2019.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (справа «Нечипорук і Йонкало проти України»), варто враховувати що термін «обгрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об?єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі протии Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30.08.1990, n. 32, Series A, N 182).

Таким чином, на 17.10.2019 у органа досудового розслідування - слідчих ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві були достатні докази для повідомлення про підозру ОСОБА_1 , як майстру лісу Зачепилівського лісництва ДП «Красноградський лісгосп», та враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, збитки завдані державі у сумі 1 301 560,04 грн. та інших ризиків, орган досудового розслідування за погодженням з процесуальним керівником - прокурором у кримінальному провадженні звернувся до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотанням про відсторонення від посади.

Тому посилання позивача на той факт, що 17.10.2019 ОСОБА_1 безпідставно повідомлено про підозру, є необгрунтованим.

Крім того, слід зазначити, що обгрунтованість повідомленої ОСОБА_1 підозри за ч. 5 ст. 191 КК України була предметом неодноразового розгляду Московського районного суду м. Харкова.

Апелянт просить змінити рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова в частині визначення розміру відшкодуваня моральної шкоди , стягнувши на користь позивача 30 000 грн., в іншій частині задовлених позовних вимог відмовити.

ТУ ДБР розташоване у місті Полтаві також оскаржило рішення суду першоїі нстанції , скарга мотивована наступним.

ТУ ДБР у м. Полтаві не погоджується з вказаним рішенням суду, вважає його таким, що прийняте з неповним з?ясуванням обставин справи, на підставі недоведених обставин, що мають істотне значення для справи, а також з порушенням норм процесуального права, зокрема ст.ст. 76-81, 263-264 ЦПК України та порушенням норм матеріального права, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшу діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у відповідності до статті 376 ЦПК України, зазначене є підставою скасування такого рішення судом апеляційної інстанції, відтак ТУ м. Полтаві, в рамках визначеного статтею 354 ЦПК України процесуального права звертається з даною апеляційною скаргою.

Скаржник зазначає ,що слідчими ТУ ДБР у м. Полтаві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні N°0000461 від 19.07.20219 за 4,5 ст.191 КК України, в ході якого зібрано докази (інформація УСБУ в Харківській області причетності саме ОСОБА_1 до вчинення злочину; протоколами огляду місць від 06.09.2019 Зачепилівського лісництва ДІІ «Красноградський лісгосп», якими виявлено та зафіксовано факти порубу не відведених до рубки насаджень, а також лісонасаджень без дозвільних документів; висновком комплексної судово-економічної та інженерно-екологічної експертизи No 21076/21077 від 09.10.2019, відповідно до «розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок знесення дерев не у відповідності до матеріалів відводу та без ознак клейміння у кварталі N° 35, виділ No23, площа 4, Зачепилівського лісництва ДП «Красноградське лісове господарство» арифметично підтверджується в сумі 1 301 560,04 грн.).

На підставі, в тому числі вказаних доказів, майстру лісу Зачепилівського лісництва ДП «Красноградський лісгосп» ОСОБА_1 17.10.2019 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 191 України.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (справа «Нечинор Йонкало проти України»), варто враховувати, що термін «обгрунтована підозра: означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивно спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі протии Сполуценого Королівства»

Таким чином, в ході неодноразового судового контролю законності та обгрунтованості підозри ОСОБА_1 слідчим суддями, як місцевого суду так і апеляційного, порушень або незаконності дій, в тому числі ТУ ДБР у м. Полтаві не встановлено.

Тому посилання Позивача на той факт, що 17.10.2019 ОСОБА_1 безпідставно повідомлено про підозру, є необгрунтованим.

ТУ ДБР просить скасувати рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенн вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Від представника відповідача ТУ ДБР у м.Полтаві надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 02 березня 2021 року скасувати , ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Від представника ОСОБА_1 , адвоката Поліканова А.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу ТУ ДБР в м.Полтаві , в якій останній просив залишити скаргу ТУ ДБР в м.Полтаві без задоволення , а рішення в частині яка не оскаржується позивачем залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

19.07.2019р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за №0000461 на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.364 КК України, за фактом налагодження корупційного механізму по незаконній вирубці лісу в період з початку 2018 року посадовими особами у Харківському обласному управлінні лісового та мисливського господарства спільно з посадовими та службовими особами державних лісових господарств Харківської області, зловживаючи службовим становищем з метою особистого збагачення, чим спричинено тяжкі наслідки (а.с.28-31).

В подальшому до ЄРДР у кримінальному провадженні №0000461 вносилися відомості 30.07.2019р., 04.09.2019р., 07.10.2019р. та 11.10.2019р. про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364 та ч.5 ст.191 КК України.

Так, 11.10.2019р. до ЄРДР у кримінальному провадженні №0000461 внесені відомості про самостійне виявлення прокурором кримінального правопорушення, яке передбачене ч.5 ст.191 КК України, у зв`язку з встановленням під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000461 від 19.07.2019р. факту розтрати за попередньою змовою з корисливих мотивів службовими особами ДП «Красноградське лісове господарство», до складу якого входять: Наталинське лісництво, Зачепилівське лісництво, Старовірівське лісництво, в період з 17.09.2018р. по 10.09.2019р. ввіреного їм майна, а саме: багаторічних насаджень (665 дерев), - шляхом їх незаконної вирубки на території вищевказаного лісового господарства, внаслідок чого державі завдано збитків на суму 6281301 грн. Відомості внесено стосовно шести осіб, у тому числі, стосовно ОСОБА_1 ..

Органом досудового розслідування визначено Територіальне управління ДБР, розташоване у м.Полтава.

Крім того, 24.07.2019р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за №0000300 за повідомленням підприємств, установ, організацій та посадових осіб про виявлення факту привласнення лісоматеріалів, власником яких є ДП «Красноградське лісове господарство» Старовірівського лісництва шляхом зловживання службовим становищем службовою особою ДП «Красноградське лісове господарство» Старовірівського лісництва, чим спричинено державі матеріальну шкоду; з кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.2 ст.191 КК України (а.с.26-27).

25.08.2019р. до ЄРДР у зазначеному кримінальному провадженні внесені відомості про самостійне виявлення слідчим кримінального правопорушення, у тому числі, під час досудового розслідування, про підроблення службовою особою ДП «Красноградський лісгосп» Старовірівського лісництва підпису у товарно-транспортній накладній від імені іншої особи, з кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст.366 КК України.

11.10.2019р. до ЄРДР у зазначеному кримінальному провадженні внесені відомості про самостійне виявлення прокурором кримінального правопорушення, яке передбачене ч.5 ст.191 КК України, у зв`язку з встановленням під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000461 від 19.07.2019р. факту розтрати за попередньою змовою з корисливих мотивів службовими особами ДП «Красноградське лісове господарство», до складу якого входять: Наталинське лісництво, Зачепилівське лісництво, Старовірівське лісництво, в період з 17.09.2018р. по 10.09.2019р. ввіреного їм майна, а саме: багаторічних насаджень (665 дерев), - шляхом їх незаконної вирубки на території вищевказаного лісового господарства, внаслідок чого державі завдано збитків на суму 6281301 грн. Відомості внесено стосовно шести осіб, у тому числі, стосовно ОСОБА_1 ...

Органом досудового розслідування визначено Територіальне управління ДБР, розташоване у м.Полтава.

17.10.2019р. ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.191 КК України, а саме, в розтраті чужого (державного) майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

Це повідомлення про підозру складене та підписане слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтава, та погоджене з прокурором відділу прокуратури Харківської області, у кримінальному провадженні №0000461 від 19.07.2019р. (а.с.32-36).

Позивач, ОСОБА_1 , працює на Державному підприємстві «Красноградське лісове господарство» з 07.04.2009р., у тому числі, з 01.10.2009р. майстром лісу Зачепилівського лісництва, що підтверджується копією довідки №01-05/628, яка видана 14.08.2020р. вказаним підприємством (а.с.23).

На момент повідомлення позивача про підозру він мав надійний та доволі високий соціальний статус, оскільки мав сім`ю, постійну роботу, користувався повагою та авторитетом на роботі та серед членів громади, де проживав.

Крім того, 21.10.2019р. виконкомом Зачепилівської селищної ради Зачепилівського району Харківської області було видано довідку-характеристику позивачу за місцем його проживання, в якій зазначено, що він проживає на території Миколаївського старостинського округу №4 у селі Абазівка разом з сім`єю: дружиною, та донькою. Позивач користується авторитетом серед односельців, два скликання був депутатом Миколаївської сільської ради, за його участі здійснено поточний ремонт сільського клубу у с.Абазівка та він постійно надавав матеріальну допомогу на проведення святкових заходів; завжди відгукується на проблеми людей, які зверталися та звертаються до нього по допомогу (копія на а.с.22).

17.10.2019р. за місцем проживання позивача було проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 16.10.2019р. у кримінальному провадженні №0000461 від 19.07.2019р.; під час обшуку вилучено мобільний телефон (а.с.37-41).

24.10.2019р. за результатами розгляду клопотання слідчого, яке погоджене з прокурором, про відсторонення позивача від посади майстра лісу Зачепилівського лісництва Державного підприємства «Красноградське лісове господарство» строком на два місяці слідчий суддя Московського районного суду м.Харкова відсторонив позивача від зазначеної посади до 17.12.2019р. включно (а.с.42-46, 53-55).

29.10.2019р. адвокат Поліканов А.М. подав скаргу на вищевказану ухвалу слідчого судді (а.с.77-80).

25.10.2019р. слідчий суддя Московського районного суду м.Харкова відмовив у задоволенні погодженого з прокурором клопотання слідчого від 23.10.2019р. про застосування до позивача запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб з визначенням застави у сумі 1'300'000 грн., застосувавши стосовно позивача запобіжний захід у виді домашнього арешту з наступними обов`язками: не залишати житло за адресою реєстрації в період часу з 22.0 до 07.00; не покидати Зачепилівський район Харківської області без відома слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання; не спілкуватися зі свідками та іншими підозрюваними без присутності слідчого, прокурора або суду; здати на зберігання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері громадянства, паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну, в разі їх наявності (а.с.47-52, 56).

Ця ухвала слідчого судді від 25.10.2019р. була оскаржена прокурором до Харківського апеляційного суду (а.с.57-62).

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 11.12.2019р. було задоволено скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Поліканова А.М. на постанову слідчого від 24.10.2019р. у кримінальному провадженні №0000461 від 19.07.2019р. про відмову у задоволенні клопотання про проведення огляду місця події за участі підозрюваного, його захисника, залученням спеціалістів та проведенням відеофіксації слідчої дії (а.с.76).

Зазначені процесуальні дії вчинялися у кримінальному провадженні №0000461 від 19.07.2019р.

В подальшому прокурор звернувся до суду з клопотаннями від 10.12.2019р. про продовження строку відсторонення позивача від посади та про продовження строку запобіжного заходу позивачу у виді домашнього арешту на два місяці, тобто до 17.02.2020 року включно (а.с.63-65, 67-70).

Як зазначено у цих клопотаннях, 27.11.2019р. прокурор відділу прокуратури Харківської області виніс постанову про об`єднання під номером 0000300 від 24.07.2019р. матеріалів досудових розслідувань кримінальних проваджень №0001017 від 24.10.2019р. та №0000300 від 24.07.2019р. за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.

З наявних у справі копій процесуальних документів та пояснень сторін вбачається, що 27.11.2019р. кримінальне провадження №0001017 від 24.10.2019р., яке було виділено з кримінального провадження №0000461 від 19.07.2019р., об`єднане з кримінальним провадженням №0000300 від 24.07.2019р.

За клопотанням слідчого строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000300 від 24.07.2019р. за підозрою, у тому числі, позивача за ч.5 ст.191 КК України, продовжувався ухвалою слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 16.12.2019р. до шести місяців, тобто до 17.04.2020р. (а.с.74-75).

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 17.12.2020р. було продовжено на два місяці, тобто до 17.02.2020р. включно, запобіжний захід позивачу у виді домашнього арешту з забороною залишати житло з 22.00 до 07.00 (а.с.73).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13.01.2020р. позивачу було змінено запобіжний захід з домашнього арешту на особисте зобов`язання. Про цю обставину зазначено у постанові про закриття кримінального провадження від 18.03.2020р., копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.83-86).

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 26.12.2020р. було відсторонено позивача від посади майстра лісу Зачепилівського лісництва ДП «Красноградське лісове господарство» на два місяці, але не більше строку досудового розслідування (а.с.71-72).

27.01.2020р. Харківський апеляційний суд, розглянувши апеляційну скаргу захисника Поліканова А.М. на зазначену ухвалу слідчого судді від 26.12.2020р., скасував її та відмовив у задоволенні клопотання прокурора про відсторонення позивача від посади (а.с.81-82).

18.03.2020р. прокурор відділу прокуратури Харківської області закрила кримінальне провадження №0000300 від 24.07.2019р. в частині оголошеної ОСОБА_1 підозри за ч.5 ст.191 КК України за відсутністю складу цього кримінального правопорушення у його діях (а.с.83-86).

Цією ж постановою прокурора були повернуті речі та документи, вилучені у позивача під час проведення обшуку, а також припинено запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, обраний позивачу.

Копією довідки №01-05/628, яка видана 14.08.2020р. Державним підприємством «Красноградське лісове господарство», підтверджується, що позивачу не нараховувалася та не виплачувалася заробітна плата за період з 24.10.2019р. по 17.12.2019р. включно та з 26.12.2019р. до 27.01.2020р. у зв`язку з відстороненням його від посади в межах кримінального провадження №0000300 від 24.07.2019р. на підставі ухвал слідчого судді Московського районного суду м.Харкова від 24.10.2019р. строком до 17.12.2019р. та від 26.12.2019р. строком на два місяці, яка згодом була скасована ухвалою Харківського апеляційного суду від 27.01.2020р. Орієнтовний розмір ненарахованої та невиплаченої позивачу заробітної плати становить 30566 грн. (а.с.23).

Таким чином, встановлено, що позивач перебував під слідством п`ять місяців: з 17.10.2019р. до 18.03.2020р.

Стосовно позивача було застосовано запобіжні заходи: у виді домашнього арешту протягом 2 місяців 20 днів (з 25.10.2019р. до 13.01.2020р.) та у виді особистого зобов`язання протягом 2 місяців 6 днів (з 13.01.2020р. до 18.03.2020р.).

Під час перебування під слідством позивача було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів.

Протягом перебування під слідством позивач був відсторонений від посади майстра лісу 2 місяці 26 днів: з 24.10.2019р. до 17.12.2019р. та з 26.12.2019р. до 27.01.2020р.

Крім того, в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні у житлі позивача було проведено обшук.

Тож , колегія суддів дослідивши вказані докази, аргументи апеляційних скарг вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з слідуючих підстав.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вказано , що суд неправомірно відмовив у задоволенні вимоги про стягнення втраченої заробітної плати , проте колегія суддів вважає, що вказане твердження спростоване висновком районного суду .

Так, згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір сум, які передбаченіпунктом 1статті 3 цього Закону (тобто заробіток та інші грошові доходи, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій) і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Згідно з п.8 Положення «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір таких сум визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення, та обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування обчислюється в порядку, передбаченому постановами КМУ від 08.02.1995р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та від 05.05.1995р. №348 «Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100».

Суд першої інстанції вірно зазначав, що матеріали справи не містять доказів , що були б надані суду на підтвердження розміру середньомісячного заробітку позивача, обчисленого згідно з вищевказаними правовими нормами, до вчинення щодо нього незаконних дій у зв`язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження щодо нього.

З огляду на що районним судом здійснено обґрунтований висновок , щодо відсутності підстав для задоволення позовної вимоги про відшкодування позивачу заробітної плати, втраченої внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Також підставою для звернення з апеляційною скаргою ОСОБА_3 було зменшення суми відшкодування моральної шкоди за незаконне застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та особистого зобов`язання з 100 000 грн до 50 000 грн.

Щодо вказаного аргументу , колегія суддів зазначає, що суд попередньої інстанції при зменшенні суми, що підлягає відшкодуванню на користь ОСОБА_3 виходив з того , що до позивача було застосовано не цілободовий домашній арешт, а з певним обмеженням у часі з 22.00 до 07.00 години.

При цьому , визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, районний суд виходив з сукупності встановлених обставин, у тому числі, характеру та обсягу душевних страждань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у життєвих та суспільних стосунках позивача, ступеню зниження престижу та репутації позивача, часу та зусиль, необхідних для відносного відновлення попереднього стану та неможливості повного відновлення попереднього стану для позивача.

Суд апеляційної інстанції погоджується із наведеним висновком районного суду, та не вбачає підстав для скасування рішення в зазначеній частині , та постановлення нового. Судом повно та всебічно з`ясовано обставини справи та підстави для стягнення відповідної суми моральної шкоди на користь ОСОБА_3 за незаконне застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та особистого зобов`язання.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвели до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 вказаного Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Апелянтами Харківською обласною прокуратурою та ТУ ДБР розташоване у м.Полтаві в апеляційних скаргах зазначено , що моральна шкода мала б розраховуватись з урахуванням строку перебування позивача під слідством та судом. У розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тож , апелянти посилаються на те, що районним судом порушено принцип поміркованості , розумності та справедливості, адже позивач перебував під слідством та судом протягом 5 місяців з 17.10.2019 по 18.03.2020 ( 6000*5=30000) , проте суд задовольнив вимоги у розмірі 300 000 грн., що значно перевищує встановлений законом розмір.

Відповідно до ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування з урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і відновлення втрат потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У пункті 5.4 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Суд першої інстанції, враховуючи характер обвинувачення і застосовані у зв`язку із цим заходи, обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, характер та обсяг вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, враховуючи необхідність додаткового часу та зусиль для відновлення попереднього стану, виходячи з засад розумності та справедливості, взявши до уваги гарантований мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, визначив відшкодування моральної шкоди у розмірі 300 000, 00 грн. Колегія суддів не знаходить порушень норм матеріального чи процесуального права при визначенні судом відшкодування моральної шкоди.

ТУ ДБР розташоване в м.Полтаві в апеляційній скарзі посилалось на те, що в матеріалах справи відсутні рішення суду , якими визнано дії чи бездіяльність посадових та службових осіб ТУ ДБР у м.Полтаві чи прокуратури області незаконними або протиправними.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У наведеному законі відсутні посилання , щодо обов`язкової наявності визнання дій чи бездіяльність посадових та службових осіб ТУ ДБР у м.Полтаві чи прокуратури області незаконними або протиправними, для визначення заподіяння моральної шкоди та відшкодування її позивачу.

Згідно з ч.2 ст.1 вищезазначеного Закону у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Тобто для прийняття рішення про відшкодування такої шкоди, завданої громадянинові, не потрібно встановлювати вину посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати. Згідно з пунктом 1 частини першої статті1, пунктом 2 частини першої статті2, пунктом 5 статті 3 зазначеного Закону винесення органом досудового розслідування постанови про закриття кримінального провадження на підставі пункту 3 частини 1статті 284 КПК України(у зв`язку з невстановленням достатніх доказів винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати) надає право фізичній особі на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом.

Харківська обласна прокуратура у своїй апеляційній скарзі вказувала , що у тексті договорів про надання правничої допомоги відсутні умови щодо порядку та форми здійснення розрахунку адвокатського гонорару та порядок оплати такої професійної правової допомоги , квитанцій банківських установ про перерахунок коштів не надано. Отже , відсутня об`єктивна можливість пересвідчитись щодо фактично сплаченої суми гонорару.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем у звязку із наданням йому юридичної допомоги у кримінальному провадженні суду надано: - договору про надання правової допомоги (у кримінальному провадженні) від 19.10.2019р. між позивачем та адвокатом Полікановим А.М. про надання адвокатом правової допомоги позивачу у кримінальному провадженні №0000461 від 19.07.2019р. за ч.5 ст.191 КК України, з визначенням розміру гонорару та витрат, які виникли у зв`язку з виконанням цього договору, узгодженому сторонами в окремому додатку до договору;

- додатку №1 до вказаного договору від 19.10.2019р., в якому сторонами визначено розмір гонорару у сумі 20'000 гривень;

- договору про надання правової допомоги (у кримінальному провадженні) від 04.12.2019р. між позивачем та адвокатом Полікановим А.М. про надання адвокатом правової допомоги позивачу у кримінальному провадженні №0000300 від 24.07.2019р. за ч.5 ст.191 КК України, з визначенням розміру гонорару та витрат, які виникли у зв`язку з виконанням цього договору, узгодженому сторонами в окремому додатку до договору;

- додатку №1 до вказаного договору від 04.12.2019р., в якому сторонами визначено розмір гонорару у сумі 32'000 гривен;

- квитанції №13880 від 19.10.2019р. про сплату позивачем адвокату Поліканову А.М. 20'000 гривень за надання юридичних послуг згідно договору;

- квитанції №13886 від 04.12.2019р. про сплату позивачем адвокату Поліканову А.М. 32'000 гривень за надання юридичних послуг згідно договору;

- акту виконаних робіт від 01.04.2020р., згідно з яким, виконуючи умови договору щодо зобов`язань надавати позивачу необхідну правову допомогу у кримінальному провадженні №0000461 від 19.07.2019р. та кримінальному провадженні №0000300 від 24.07.2019р. за ч.5 ст.191 КК України, адвокат Поліканов А.М., надав, а позивач прийняв наступні роботи обсягом 34,5 годин: надання усних консультацій 1 година, розроблення правової позиції 2 години, участь у слідчих діях 3,5 годин, підготовка та складання процесуальних документів 21 година, участь у судових засіданнях під час розгляду клопотань слідчим суддею 7 годин). З урахуванням погодженої сторонами вартості однієї години роботи адвоката у розмірі 1500 грн., розмір відпрацьованого гонорару складає 51750 грн. (а.с.87-93).

На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу у справі що переглядається судом надано копію договору про надання правової допомоги (у цивільній справі) від 25.08.2020р. між позивачем та адвокатом Полікановим А.М., додатку №1 до цього договору та квитанції №13900 від 25.08.2020р. про сплату позивачем адвокату Поліканову А.М. 28'500 гривень за надання юридичних послуг згідно договору (а.с.94, 95, 91).

Таким чином, судом першої інстанції при стягненні витрат на правничу допомогу не порушено вимог чинного законодавства , та здійснено вірний висновок про задоволення вказаної вимоги позивача.

Також апелянтом ОСОБА_1 , в особі представника було надано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу на стадії апеляційного провадження у сумі 12500 грн. Проте , враховуючи , що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Поліканова А.М. залишено без задоволення , відповідно до ст.141 ЦПК України відсутні підстави для задоволення вказаної заяви та розподілу судових витрат на правничу допомогу.

Інші доводи апеляційних скарг зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення місцевого суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки в задоволенні апеляційних скарг відмовлено, судові витрати апелянтів, пов`язані з розглядом справи в судах, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Поліканова Андрія Миколайовича , Харківської обласної прокуратури та Територіального управління Державного бюро розслідувань , розташованого у місті Полтаві залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 02 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов