Провадження № 2/161/2981/23
У Х В А Л А

21 серпня 2023 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Присяжнюк Л.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін у судове засідання за наявним матеріалами справи) в залі суду в м. Луцьку цивільну справу №16110856/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває вказана справа.

Ухвалою суду від 3 липня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено її розгляд за наявними матеріалами справи.

20 липня 2023 року представником відповідача подано клопотання про закриття провадження у справі, оскільки відповідач є фізичною особою-підприємцем, а тому справа повинна розглядатися в порядку господарського судочинства.

У відповіді на відзив від 27.08.2023 позивач просив задовольнити позовні вимоги, стверджував, що постачання електричної енергії здійснювалось саме фізичній особі. При укладені договору відповідачем не було обумовлено, що він є ФОП.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив таке.

Предметом судового розгляду в даній справі є вимога про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію з ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що 29.05.2020 ОСОБА_1 було підписано заяву-приєднання до договору постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

У заяві є примітка, що приєднання відбувається до умов договору на умовах комерційної пропозиції постачальника №2.1 «Універсальна «Малі непобутові».

Вид об`єкту: приміщення офісу за адресою АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 .

Як вбачається з відповіді №192066 від 21.08.2023 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з 14.06.1995 по даний час є фізичною особою-підприємцем.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Згідно з п. 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 (надалі - ПРРЕЕ) договір про постачання електричної енергії споживачу - домовленість двох сторін (електропостачальник і споживач), що є документом певної форми, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником за вільними цінами.

Відповідно до п. 1.1.2 ПРРЕЕ малий непобутовий споживач - споживач, який не є побутовим споживачем і купує електричну енергію для власного споживання, електроустановки якого приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 50 кВт.

Відповідно до п. 47 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» непобутовий споживач - фізична особа - підприємець або юридична особа, яка купує електричну енергію, що не використовується нею для власного побутового споживання.

Отже, з урахуванням вищенаведених положень чинного законодавства України, відповідач за договором є непобутовим споживачем, що використовує електричну енергію для здійснення господарської діяльності, про що ним стверджується і у відзиві на позовну заяву.

Тобто, позивачем було укладено договір з відповідачем саме, як з непобутовим споживачем, а не побутовим.

Заперечення позивача щодо закриття провадження у справі спростовуються доказами у матеріалах справи.

Таким чином, суд вважає, що наявний спір відповідає ознакам спору, що підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

За змістом частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Юрисдикція господарських справ установлена статтею 20 ГПК України, за змістом, зокрема, пункту 1 частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності.

При цьому учасниками справи є, зокрема юридичні особи та фізичні особи підприємці.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що заявлена позивачем вимога до ОСОБА_1 підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, суд дійшов висновку про закриття провадження у даній справі, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до приписів ч.2 ст.255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Згідно з п. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 255, 256, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у цивільній справі №16110856/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості закрити.

Роз`яснити позивачу, що дані позовні вимоги підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, вступної та резолютивної частини ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк