Справа № 372/893/23
Провадження № 2-615/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

25 серпня 2023 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Висоцької Г.В.,

при секретарі Куник О.В., за участю представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року позивач через свого представника звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просив стягнути з них солідарно суму основного боргу у розмірі 14 727 480,00 гри, 3 % річних у розмірі 447 876,79 грн., неустойку у гривні у розмірі 54 491 676 грн., а всього 66 667032,80 грн. та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 18.02.2020 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено нотаріально посвідчений Договір позики, відповідно до якого позикодавець передав, а позичальник отримала в позику 9 087 960,00 грн., що на день укладення Договору позики становило еквівалент 372 000,00 доларів США. Позичальник зобов`язався повернути борг до 18.02.2021 року. Вказаний договір власноручно підписано ОСОБА_3 , окрім того, на підтвердження факту отримання грошей позичальником надано написану власноруч розписку від 18.02.2020 року. Відповідач ОСОБА_4 , чоловік відповідачки ОСОБА_3 , надав нотаріальну згоду на укладання такого Договору позики. Водночас позичальник взятих на себе за Договором позики зобов`язань не виконав, у встановлений договором строк борг не повернув. Відповідно до чинного законодавства, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Таким чином, відповідачі порушили свої зобов`язання за Договором через їх невиконання у повному обсязі (неналежне виконання) та у встановлений строк (прострочення), у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав, порушених внаслідок такого невиконання.

Ухвалою судді від 03.04.2023 року прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

29.06.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідачі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Відзиву на позов не надали.

Відповідно до ст. 280 ЦПК Україна суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 18 лютого 2020 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено нотаріально посвідчений Договір позики, відповідно до якого позикодавець передав, а позичальник отримала в позику 9 087 960,00 грн., що на день укладення Договору позики становило еквівалент 372 000,00 доларів США. Позичальник зобов`язався повернути борг до 18 лютого 2021 року.

Відповідно до п. 2 Договору позики сторони визначили, що позика є безпроцентною, позичальник взяв на себе зобов`язання повернути гроші у готівковій формі за курсом продажу доларів США за даними сайту http://financc.ua/ частинами: 11 платежів, кожен з яких дорівнює сумі, еквівалентній 6000,00 доларам США за встановленим графіком, а 12 платіж, який за графіком є останнім, мав бути повернений боржником не пізніше 18 лютого 2021 року.

Договір позики власноручно підписано ОСОБА_3 , окрім того, на підтвердження факту отримання грошей позичальником надано написану власноруч розписку від 18.02.2020 року.

Чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , надав згоду на укладання Договору позики, що підтверджується його письмовою заявою від 17 лютого 2020 року, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом КМНО Ігнатовим О.В., реєстровий №321.

Відповідачка взятих на себе за Договором позики зобов`язань не виконала, у встановлений договором строк борг не повернула, не здійснивши жодного платежу, передбаченого графіком в Договорі позики.

Позивач (через нотаріуса) двічі звертався до ОСОБА_3 з письмовою вимогою про повернення боргу, проте за місцем реєстрації остання поштові відправлення не отримала (листи повертались в зв`язку з відсутністю адресата за адресою/закінченням терміну зберігання.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, відповідачі порушили свої зобов`язання за Договором через їх невиконання у повному обсязі (неналежне виконання) та у встановлений строк (прострочення).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)

Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Грошовим зобов`язанням вважається зобов`язання, змістом якого є сплата боржником грошових коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

За ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Стаття 1048 Цивільного кодексу України стосується такої характеристики договору позики, як оплатність. За загальним правилом договір позики є оплатним. Оплата по договору позики встановлюється у вигляді відсотків, які будуть нараховуватись в залежності від строку користування майном або грошовими коштами.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Положеннями ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя

Дружина , чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (ч.ч. 1-3 ст. 65 СК України).

Так, як в матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява про надання ОСОБА_4 згоди на укладання Договору позики між позивачем та ОСОБА_3 , то суд приходить до висновку, що вказаний договір позики було укладено в інтересах сім`ї.

На підставі ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Основна сума боргу за Договором позики становить 14 727 480,00 гривень, що на дату розрахунку ціни позову еквівалентно 372 000 доларам США (на дату розрахунку 27.02.2023 заданими сайту finance.ua готівковий курс продажу 1 долару США= 39,59 гривень).

У разі якщо сторони визначиш в договорі певний порядок розрахунку, саме він підлягає застосуванню.

Зазначене підтверджуються судовою практикою Верховного Суду.

В своїй Постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 910/10191/17, Верховний Суд дійшов до наступного висновку:

«6.3.2. Визначивши у пункті 8.4 договору, що сплата лізингових платежів здійснюється у гривні з коригуванням курсу валют за формулою, встановленою пунктом 2.6 Загальних умов договору, сторони тим самим відповідно до вимог частини другої статті 533 ЦК України встановили у зобов`язанні (сплаті лізингових платежів) грошовий еквівалент у іноземній валюті....

узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

6.3.4. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якою зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Отже, положення чинного законодавства, хоч і передбачають обов`язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов`язань в іноземній валюті

Для розрахунку заборгованості позивачем застосовано готівковий курс продажу 1 долару США за даними сайту finance.ua відповідно до умов п. 2 Договору позики, згідно з яким сторони визначили, що позичальник взяв на себе зобов`язання повернути гроші у готівковій формі за курсом продажу доларів США за даними сайту http://finance.ua.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний с трок після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відповідно, враховуючи наведене, розрахунок 3% річних та 1% пені проводився до 23.02.2022 р. включно.

Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості, відповідно до якого: 3 % річних становить 447 876,79 гривень, сума неустойки дорівнює 54 491 676 гривень.

Верховним Судом у Постанові від 23 жовтня 2019 у справі № 723/304/16-ц висловлена наступна правова позиція: «Гривня як національна валюта с єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд мас право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника с повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.».

З огляду на вищевикладене та судову практику заявлені вимоги щодо стягнення з відповідачів сум у гривні в еквіваленті до долару США відповідають умовам Договору позики і є цілком обґрунтованими.

Оскільки 3% річних мають компенсаційний характер у випадку невиконання грошового зобов`язання, годі як неустойка у вигляді 1% від суми позики за кожен день прострочення за своєю правовою природою є видом забезпечення виконання зобов`язань і носить штрафний характер, відтак можуть бути застосовані до правовідносин між сторонами у даній справі одночасно.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу у розмірі 14 727 480,00 гри, 3 % річних у розмірі 447 876,79 грн., неустойки у гривні у розмірі 54 491 676 грн., а всього 66 667032,80 грн.

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідачів у рівних частках.

Щодо стягнення на користь позивача з відповідачів витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне стягнути з останніх документально підтверджений розмір понесених витрат на правову допомогу у сумі 24 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 11, 534, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 223, 259, 263-265, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу у розмірі 14 727 480,00 гри, 3 % річних у розмірі 447 876,79 грн., неустойку у гривні у розмірі 54 491 676 грн., а всього 66 667032,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму судового збору у розмірі по 6710 грн. 00 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 24 000,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Г.В.Висоцька