У Х В А Л А

про повернення позовної заяви позивачеві

08.06.2023 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Заярний А.М., отримавши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» про виконання позивачем ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та стягнення моральної шкоди за невиконання вимог укладеного договору на підставі його заяви про видачу судового наказу,

ВСТАНОВИВ:

02.05.2023 ОСОБА_1 до ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» про виконання позивачем ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та стягнення моральної шкоди за невиконання вимог укладеного договору на підставі його заяви про видачу судового наказу

Просив суду за невиконання відповідачем вимог розділу 3.3.; 3.4.; 13.2. укладеного договору між сторонами про постачання електричної енергії, стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. на його користь .

Підставами зазначив, що згідно заяви відповідача про видачу судового наказу, між сторонами укладено договір 01.01.2019 про постачання електричної енергії. Відповідач не виконує вимоги розділу 3.3.; 3.4.; 13.2. укладеного договору. В додатку до своєї заяви про видачу судового наказу, він надав йому комерційну пропозицію приєднатися до укладеного договору від 01.01.2019 в червні 2021р., зазначивши, що він в порушення цього договору має заборгованість з 01.2020 по 07.05.2021. Відповідач навмисно не звертає увагу на розділи 3.3.; 3.4.; 13.2. договору, коли укладений між сторонами договір набирає чинності, коли його умови починають виконуватись. Обґрунтовує моральну шкоду невиконанням відповідачем умов договору.

Згідно вимогами ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

В порушення цієї статті, до позовної заяви ОСОБА_1 не додав документ, що підтверджує сплату ним судового збору, натомість вказав, що він звільнений від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, відповідно до пункту двадцять другого статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відтак, зі змісту позовних вимог та прохальної частини позовної заяви ОСОБА_1 убачається, що Закон України «Про захист прав споживачів» не регулює виниклі правовідносини між сторонами у справі, оскільки позовні вимоги мають загальний характер, стосуються виключно договірних правовідносин між сторонами, а тому цей позов має бути оплачений судовим збором.

Ухвалою судді від 05.05.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з тих підстав, що вона не оплачена судовим збором (загальна сума до сплати 5000 грн.). Позивачеві надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

На виконання ухвали судді від 05.05.2023 позивач ОСОБА_1 12.05.2023 подав до суду заяву (клопотання) про звільнення від сплати судового збору в зв`язку з віком, йому 75 років. А також забороняється стягувати гроші з пенсії, яка є єдиним джерелом доходу. Пригрозив звернути до Ради Правосуддя.

Ухвалою судді від 16.05.2023, враховуючи докази надані позивачем на підтвердження його матеріального стану, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Позивачеві продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали. Позивачеві роз`яснено про наслідки невиконання вимог ухвали судді, а саме, що позовна заява буде вважатися неподаною і підлягатиме поверненню позивачеві.

На виконання вимог ухвали судді від 16.05.2023 позивач 23.05.2023 подав заяву (клопотання) про те, що він на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, а тому суд зобов`язаний звільнити його від сплати судового збору. При цьому, до заяви не додав жодних доказів.

Отже, повторно подавши заяву про звільнення від сплати судового збору, позивач додатково не навів інших підстав для задоволення цієї заяви та не надав нових доказів на підтвердження наведених фактів. Подана ним заява не вказує на неможливість усунути вимоги ухвали про залишення позову без руху шляхом сплати судового збору в розмірі 5000 грн.

Відповідно до пункту 11 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно з частиною першою статті 44ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з частиною третьою цієї статті з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачені умови, за яких суд може відстрочити та розстрочити сплату судового збору, зменшити його розмір або звільнити особу від сплати судового збору. Такими умовами є, якщо: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

З аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18 (провадження № 11-336апп20).

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі ст. 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Визначення судом майнового стану сторони є оціночним і залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

Вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи закон не містить, тому суд встановлює можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справах: «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року; «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland») від 26 липня 2005 року).

Звернувшись до суду із заявою про звільнення від сплати судового збору, на підтвердження скрутного майнового стану ОСОБА_1 не надав жодних документів.

Оскільки суд не наділений повноваженнями звільняти особу від сплати судового збору без будь-яких достатніх правових підстав та, враховуючи, що звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду, враховуючи, що доказів позивач на підтвердження його матеріального стану не надав, вважаю, що у повторному клопотанні ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, в тому числі згідно Закону України «Про захист прав споживачів», слід відмовити.

Слід зазначити, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатись обмеженням доступу до суду.

За наведених обставин суддя зробив висновок, що позивач не виконав вимоги ухвали від 16.05.2023 про залишення позовної заяви без руху, а тому суддя констатує, що без усунення недоліків позовна заяви суд не може вирішити питання про відкриття провадження у справі, а відтак позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

За змістом статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Суд роз`яснює, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Слід також зазначити, що в рішенні у справі «Креуз проти Польщі» Європейський Суд з прав людини зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатись обмеженням доступу до суду.

Керуючись ст.ст. 185, 260 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» про виконання позивачем ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та стягнення моральної шкоди за невиконання вимог укладеного договору на підставі його заяви про видачу судового наказу - повернути позивачеві.

Ухвала суду набирає законної сили в прядку, визначеному ст. 261 ЦПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя Андрій ЗАЯРНИЙ

Ухвала підписана 08.06.2023