ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3960/23 Справа № 184/1211/22 Суддя у 1-й інстанції - Томаш В.І. Суддя у 2-й інстанції - Мірута О. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Мірути О.А.,

суддів: Тимченко О.О., Хейло Я.В.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк " Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя Томаш В.І.), ухваленого в приміщенні Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 07 лютого 2023 року-

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В серпні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову посилався на те, що 09.02.2007 року між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №DNUGGK70470149, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 54000,00 доларів США на термін до 09.02.2027 року.

09.10.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М., вчинено виконавчий напис, який на даний час не виконано боржником ОСОБА_1 . Просить сягнути заборгованість за період після винесення виконавчого напису від 09.10.2021 року, з 21.10.2021 по 01.08.2022 у розмірі 965,83 доларів США, яка складається з 3% річних, що за курсом 36,56 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.08.2022 року складає 35310,74 грн. яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2481,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №DNUGGK70470149 від 09.02.2007 року у розмірі 965,83 доларів США, що за курсом 36,56 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.08.2022 року складає 35310,74 грн. та судові витрати у виді судового збору в сумі 2481,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 мотивована тим, що про день та час розгляду справи повідомлений не був, повідомлення про виклик до суду не отримував.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що 12 квітня 2013 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, за яким АТ КБ «ПриватБанк» вимагало погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовними вимогами про стягнення заборгованості з пропуском строку позовної давності.

В матеріалах справи відсутні первинні документи фінансової звітності та бухгалтерського обліку на підтвердження видачі кредитних коштів відповідачу, також в матеріалах справи відсутня розписка на отримання картки, заява про видачу готівки, що свідчить про те, що ніякої картки він не отримував.

Крім того, до матеріалів справи долучено ксерокопії документів, які належним чином не завірені позивачем,та які суд не повинен був брати до уваги.

В своєму позові позивач посилається на виконавчий напис приватного нотаріуса від 09 жовтня 2021 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, нібито у зв`язку з невиконанням якого у відповідача виникла заборгованість за період після винесення виконавчого напису від 09.10.2021р., з 21.10.2021р. по 01.08.2022р. у розмірі 965,83 доларів США. Однак, даного виконавчого напису нотаріуса не існує. У зв`язку із чим вказаний виконавчий напис не долучений позивачем до своєї позовної заяви і відповідно не може бути долучений в подальшому. Натомість, позивач долучив до позовної заяви виконавчий напис нотаріуса від 09 жовтня 2020 року, який не стосується позовних вимог і періоду розрахунку заборгованості, викладених позивачем у позовній заяві.

В той же час, якщо врахувати, що позивачем помилково невірно зазначено у позовній заяві дату вчинення виконавчого напису та розрахунковий період заборгованості, яка нібито виникла у відповідача внаслідок невиконання цього виконавчого напису, то просить звернути увагу, що вищезазначений виконавчий напис від 09.10.2020р., оскаржується відповідачем в судовому порядку та до теперішнього часу рішення по справі не прийнято. Слід також зазначити, що позивач раніше вже вчиняв аналогічні протиправні дії, імітуючи безспірність заборгованості між сторонами та, ігноруючи сплив строків давності за кредитним договором, шляхом звернення до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу для вчинення ним виконавчого напису. Отримавши виконавчий документ, позивач протиправно розпочав процес стягнення грошових коштів з відповідача. Однак, рішенням Амур-Нижньодніпровського райсуду м. Дніпропетровська від 29.08.2019р. (справа №199/9187/18) виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з порушенням нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису та неправомірності вимог стягувана як в частині розміру заборгованості, так і в частині спливу строків давності за вимогами, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Зазначене рішення суду не оскаржувалося сторонами та набрало чинності. Тобто, зазначеним рішенням від 29.08.2019р. вже було встановлено як факт неправомірність вимог Позивача щодо стягнення заборгованості з відповідача, в тому числі у зв`язку зі спливом строків позовної давності. Незважаючи на це, позивач повторно, імітуючи безспірність заборгованості між сторонами, та ігноруючи сплив строків давності за кредитним договором, звернувся вже до іншого нотаріуса, а саме до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М., яка завідомо з порушення процедури вчинення виконавчого напису, неправомірності вимог стягувана як в частині розміру заборгованості, так і в частині спливу строків давності за вимогами, вчинила вищезазначений виконавчий напис від 09.10.2020р.

Також позивачем долучено до позовної заяви загальний розрахунок заборгованості за період з 09.02.2007р. до 01.08.2022р., а не за період стягнення, зазначений в позовній заяві. Окрім того, у зазначеному «розрахунку» відсутні розрахунки саме 3% річних від простроченої суми від розміру заборгованості, вказаної у виконавчому документі, на який посилається позивач; 3) позивач зазначив у позовній заяві в якості доказу копію кредитного договору. В той же час позивач просить суд стягнути заборгованість (3% річних від простроченої суми від розміру заборгованості), яка нібито виникла у відповідача внаслідок невиконання виконавчого документу, а не кредитного договору; 4) позивач зазначив у позовній заяві в якості доказу копію документу, що посвідчує особу відповідача. Однак, зазначений документ не може вважатися доказом підстав для стягнення заборгованості.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено, що 09.02.2007 року між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №DNUGGK70470149, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 54000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.02.2027 р.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 09.02.2007 р. між сторонами у справі було укладено договір іпотеки № DNUGGK70470149, згідно з яким відповідач надав в іпотеку житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська від 12 квітня 2013 року звернуто стягнення на житловий будинок АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_1 на праві власності у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 09.02.2007 р. №DNUGGK70470149, яка станом на 16.10.2012 р., становить 61 831,69 дол. США, з яких заборгованість за кредитом становить 41 231,55 дол. США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 12 751,43 дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 2 196,90 дол. США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 5 651,81 дол. США, що підлягають сплаті іпотекодержателю (Публічному акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк») з вартості предмета іпотеки.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 3 219,00 грн. В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2013 року скасовано в частині відмови в визначенні способу реалізації предмета іпотеки.

Визначено спосіб реалізації предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № DNUGGK70470149 від 09 лютого 2007 року) будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 9 лютого 2009 року шляхом надання права іпотекодержателю - Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» на продаж предмета іпотеки - будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності , а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень , необхідних для здійснення продажу. В решті рішення залишено без змін.

Рішенням від 29.08.2019 року визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 11.08.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, зареєстрований у реєстрі №3194, про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 2 999 388,90 грн. на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №DNUGGK70470149 від 09.02.2007 року.

09 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис зареєстрований у реєстрі № 1079 про звернення стягнення на нерухоме майно - домоволодіння, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , за рахунок коштів отриманих від реалізації задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» шляхом перерахування коштів у розмірі : 41 231,55 дол. США - заборгованість за кредитом, 59611,74 дол. США- заборгованість по процентам за користування кредитом, 10656,90 дол. США -комісія, 165 909,52 дол. США - пеня.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Як вбачається з матеріалів справи17 серпня 2022 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за період з 21.10.2021 року по 01.08.2022 року в розмірі 965 доларів США 3% річних від простроченої суми.

Уточнивши позовні вимоги у листопаді 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за період з 21.10.2020 по 31.12.2020 у розмірі 2202,11 долірв США 3% річних від простроченої суми.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNUGGK70470149 від 09.02.2007 року за період з 21.10.2021 по 01.08.2022 у розмірі 965,83 доларів США, що за курсом 36,56 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.08.2022 року складає 35310,74 грн. та судові витрати у виді судового збору в сумі 2481,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги відповідача зводяться саме до незгоди з висновками суду в частині відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованість за кредитним договором №DNUGGK70470149 від 09.02.2007 року за період з 21.10.2021 по 01.08.2022 у розмірі 965,83 доларів США, тому колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги .

Рішення суду АТ КБ «Приватбанк» не оскаржено, що позбавляє суд апеляційної інстанції переглядати справу в частині не задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що винесення виконавчого напису від 09.10.2021 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання,у зв`язку з тим, що відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд дійшов висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №DNUGGK70470149 від 09.02.2007 року у розмірі 965,83 доларів США, що за курсом 36,56 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.08.2022 року складає 35310,74 грн.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом, що 09.02.2007 року між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №DNUGGK70470149, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 54000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.02.2027 р.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону № 898-IV іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 09.02.2007 р. між сторонами у справі було укладено договір іпотеки № DNUGGK70470149, за умовами якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону № 898-IV).

Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 898-IV за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону № 898-IV передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Умовами Кредитного договору №DNUGGK70470149 від 09.02.2007 року,погоджено кінцевий термін повернення кредиту в повному обсязі по 09.02.2027 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська від 12 квітня 2013 року, скасоване рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2013 року в частині відмови в визначенні способу реалізації предмета іпотеки, звернуто стягнення на житловий будинок АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_1 на праві власності, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 09.02.2007 р. №DNUGGK70470149, яка станом на 16.10.2012 р., становить 61 831,69 дол. США, з яких заборгованість за кредитом - 41 231,55 дол. США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 12 751,43 дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 2 196,90 дол. США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 5 651,81 дол. США, що підлягають сплаті іпотекодержателю (Публічному акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк») з вартості предмета іпотеки.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 3 219,00 грн. В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 на те, що 12 квітня 2013 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, за яким АТ КБ «ПриватБанк» вимагало погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим позивач звернувся з даними позовними вимогами про стягнення заборгованості з пропуском строку позовної давності, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю.

Оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки, та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне, а тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.

Саме такого висновку щодо можливості одночасного задоволення вимог про стягнення боргу за основним зобов`язанням зі зверненням стягнення на предмет іпотеки дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, не знайшовши підстав для відступу від нього, у справі № 361/7543/17 від 19 травня 2020 року, № 714/870/15-ц від 03.12.2020 року; № 295/3978/14-ц від 10.06.2020 року.

Таким чином, рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки є додатковою вимогою по відношенню до вимоги про стягнення коштів за кредитним договором і не змінює строк виконання кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами Кредитного договору №DNUGGK70470149 від 09.02.2007 року, погоджено кінцевий термін повернення кредиту в повному обсязі по 09.02.2027 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 91 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку , що відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України».

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення 3% річних є передчасними та задоволенню не підлягають.

Крім того, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2022 року визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 09 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за № 1079 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Стягнуто з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, що складаються з судового збору, в розмірі 1362,00 грн.

Дане рішення сторонами не оскаржено та набрало законної сили.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк»

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до ч.13ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з Акціонерного товариства комерційний банк " Приватбанк" на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, які складаються з витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3721,50 грн.

Керуючись ст.ст. 367, ст.374, п. 3 ч. 1 ст.376, ст. ст.381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк " Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк " Приватбанк" на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3721,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:

Судді: