Справа № 438/1538/19 Провадження № 2/450/681/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Кукси Д.А.

секретаря судового засідання Оленич О.І.

представника позивача ОСОБА_14

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): позивачка звернулася до суду з цивільним позовом до відповідача про здійснення поділу майна, що є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя; визнання за нею права власності на 2/3 частини двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та права власності на 2/3 частини нежитлового приміщення LХІІІ, загальною площею 3,5 м.кв., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 13.08.2011 вона уклала шлюб з ОСОБА_1 від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 12.11.2019 шлюб було розірвано. У період перебування у шлюбі вони придбали нежитлове приміщення LХІІІ та квартиру. Зазначене майно зареєстроване за відповідачем. Оскільки згоди щодо розподілу даного спільного майна вони не можуть дійти, то просить поділити таке в судовому порядку. Враховуючи, що спільна дитина проживає з нею та знаходиться на повному її утриманні, відповідач не допомагає у вихованні та забезпеченні дитини, ухиляється від своїх прямих обов`язків, не дбає про дитину та не надає достатніх коштів на її утримання, вона вирішує питання щодо зобов`язання виплачувати аліменти. Відповідач ніде не працює, жодної впевності в регулярності та достатності розміру аліментів для повноцінного розвитку дитини немає, а тому вважає, що її частка в спільному майні, набутому під час шлюбу має бути збільшена та просить визнати за нею 2/3 частки квартири та 2/3 частки нежитлового приміщення в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Доповнюючи підстави позову, ОСОБА_2 , зазначила, що частково квартира придбана за гроші, подаровані її батьками, частково квартира, що підлягає поділу, набута за кошти, що належали особисто позивачці.

05.10.2020 позивач за первісним позовом подала відзив на зустрічний позов, у якому просить у задоволенні зустрічного позову відмовити. Вважає, що такий подано з пропуском строку для його подання; відповідач, будучи присутнім у судовому засіданні 11.02.2020 знав про первісний позов, однак зустрічний подав зі спливом 2,5 місяці з моменту строку для подання зустрічного позову лише 23.04.2020, питання поновлення строку на пред`явлення зустрічного позову відповідач не ставить. Вважає, що зустрічний позов не підлягає розгляду судом, а повинен бути повернений його підписанту, копії документів, які долучено до зустрічного позову, не засвідчені підписом позивача за зустрічним позовом та без дати такого засвідчення, що дає підстави стверджувати про недопустимість таких матеріалів як доказів у справі. Позивач за зустрічним позовом надає копії документів, однак не вказує, де знаходяться оригінали і чи він володіє ними. Покликання позивача за зустрічним позовом на таке джерело доказування як показання свідків для підтвердження існування правочину, для якого законодавчо встановлена обов`язкова письмова форма, є намаганням ввести в оману суд. Відповідач за первісним позовом був безробітним, не мав регулярного доходу, а відтак незрозумілим є походження активів, про які він вказує як на джерело формування внесків за прибутковими касовими ордерами за договором інвестування в будівництво. Натомість батьки позивача за первісним позовом: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 давали кошти для купівлі спірної квартири, підтвердженням чого є довідка про доходи батька ОСОБА_6 , довідки з банків про зняття коштів з депозитних рахунків, зареєстрованих на матір позивача ОСОБА_5 . Підтвердженням передачі коштів є боргова розписка, написана власноруч позивачем за первісним позовом про компенсацію коштів, наданих батьками на придбання спірного об`єкту нерухомості. Крім того є відеозапис про те, що батько первісного позивача привіз кошти для оплати частини квартири, та відповідач за первісним позовом ставить претензію, що сума є мешою, ніж було домовлено. Батьки позивача за первісним позовом приїжджали в ПП «ОСОБА_7», передавали кошти безпосередньо первісному відповідачу і той вносив їх частинами оплати за майбутню квартиру в АДРЕСА_1 . Первісний позивач оплачувала всі комунальні послуги за утримання спірної квартири з 2015, відколи сторони поселилсь у квартирі. Наведені солідарні витрати продовжувались за рахунок її особистих коштів до листопада/грудня 2019. В провадженні Бориславського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа про визначення місця проживання дитини. Предметом позовних вимог охоплюється визначення місця проживання дитини з матір`ю. первісний відповідач абсолютно не займається дитиною, не платить аліменти і маніпулює дитячою психікою, усі витрати пов`язані з забезпеченням життєдіяльності дитини несе первісний позивач. Дитина зареєстрована за місцем реєстрації та проживання матері в АДРЕСА_3 , за вказаною адресою первісний відповідач не зареєстрований. Досудове врегулювання спору первісним відповідачем не проводилось.

В судовому засіданні представник позивача первісні позовні вимоги просив задоволити, в зустрічному позові - відмовити з підстав викладених у позові, відзиві на зустрічний позов.

Позиція відповідача (позивача за зустрічним позовом): 23.04.2023 відповідач подав зустрічний позов, у якому просив первісний позов задоволити частково; визнати право власності на 1/2 спірного нежитлового приміщення площею 3,5 кв.м. за позивачкою, другу половину - за ним, у решті позову просив відмовити та задоволити його зустрічний позов, визнавши за ним право приватної власності на спірну квартиру АДРЕСА_4 . В обгрунтування зустрічних позовних вимог покликається на те, що позивач, заявляючи претензійї на 2/3 спірної нерухомості, вказує на те, що дані приміщення придбані у період шлюбу і вже в силу цієї обставини є спільним майном подружжя. В заяві про уточнення фактичних підстав позову позивач вказує, що брала часткову участь в інвестуванні будівництва квартири, вклавши кошти, які були подаровані її батьками. Однак жодної участі у придбанні квартири позивач не брала. 07.09.2013 він уклав з ПП « ОСОБА_7 » договір про пайову участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку, в якому знаходиться спірна квартира. Позивачка не була стороною даного двостороннього правочину та не виконувала передбачених ним зобов`язань замість інвестора; усі платежі як розрахунок за придбання новозбудованої квартири були сплачені ним. У зв`язку з недостатністю власних коштів для виконання зобов`язань інвестора необхідні грошові суми позичалися його батьком ОСОБА_8 , який постійно мешкає за кордоном. Оскільки майно було придбане за його кошти, воно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, хоча і набуте під час шлюбу. ОСОБА_2 не брала жодної участі у придбанні цієї нерухомості ані фінансово, ані іншим чином. Щодо розподілу нежитлового приміщення, придбаного у період шлюбу в 2016, він не заперечує. Однак категорично проти розподілу цього майна з відступом від рівності часток подружжя. Вимога ОСОБА_2 присудити їй 2/3, а не половину спільного майна не грунтується на праві. Частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ч.3 ст. 70 СК України). Їх син не мешкає з позивачкою. За рішенням органу опіки та піклування №29 від 05.02.2020 дитина 50% часу мешкає з ним, а іншу половину - з ОСОБА_2 , коли син проживає з ним, дитина повністю ним і утримується. А тому підстав для відступу від рівності часток при поділі нежитлового приміщення немає. 12.10.2020 до суду надійшла відповідь на відзив по зустрічному позову , у якій відповідач за первісним позовом зазначає про те, що позивач невірно обчислює строки для його захисту від пред`явлено позову ОСОБА_2 .. Бориславський міський суд Львівської області не є компетентим розглядати дану справу. А тому Пустомитівскьий районний суд Львівської області прийнявши справу до свого розгляду, не визначив йому строку для реалізації способів захисту від позову ОСОБА_2 , а після введення карантину такі строки були продовжені на законодавчому рівні; до закінчення дії обмежувальних заходів, він мав право подати зустрічний позов. Позивач сама порушила усі строки при поданні відзиву на зустрічний позов, жодного разу не з`явилася в підготовче судове засідання. Показання свідків не можуть використовуватися на спростування (заперечення) правочину, який належало вчинити у простій письмовій формі. Жодних обмежень щодо використання будь-яких засобів доказування на підтвердження такого правочину чинне законодавство не містить. Недопустимими у цій справі є докази, які пропонує дослідити суду ОСОБА_2 , відеозапис, який зроблений без його згоди, несанкціоновано та приховано. Крім того, боргова розписка, на яку покликається ОСОБА_2 виконана 20.03.2020, тоді як останній платіж за квартиру мав місце у 2014 році, така розписка повинна б зберігатися у позикодавця, а не у позичальника. Позивач вказувала, що кошти були подаровані її батьками, а натомість є боргова розписка, що суперечить раніше викладеному ОСОБА_2 . Кошти, які позивач оплачувала за спожиті комунальні послуги, він переводив на картку позивачки безпосередньо перед оплатою таких, а тому посилання на те, що це особисті кошти ОСОБА_2 не відповідає дійсності. Син ніколи не жив за адресою, за якою зареєстрований. Малолітній ОСОБА_3 по черзі живе з ним та з ОСОБА_2 , що само по собі виключає відступ від рівності часток на їх спільне майно, якщо б таке було. Спільним для них є лише нежитлове приміщення. Оригінали всіх доказів, на які він покликається, у нього наявні та він готовий їх посвідчити. ОСОБА_2 , надіславши йому відзив, не долучила до нього всіх доказів, на які посилається.

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом просив відмовити у позовних вимогах ОСОБА_2 та задоволити його зустрічні позовні вимоги з вищевикладених підстав.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

20.01.2020 ухвала Бориславського міського суду Львівської області про відкриття провадження; 10.02.2020 заява про доповнення підстав позову; 11.02.2020 заява відповідача про передачу справи за підсудністю; 11.02.2020 ухвала про передачу справи на розгляд Пустомитівському районному суду Львівської області; 11.03.2020 ухвала про прияняття справи до провадження та призначення підготовчого засідання; 23.04.2020 зустрічний позов; 24.04.2020 клопотання відповідача про відкладення розгляду справи; 25.05.2020 клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 17.06.2020 клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 31.07.2020 клопотання позивача про відкладення розгляду справи; 03.08.2020 заява відповідача про закриття підготовчого судового засідання; 03.08.2020 ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду, прийняття зустрічного позову; 03.08.2023 ухвала про об`єднання позовів; 05.10.2020 клопотання про відкладення дати судового засідання для забезпечення явки свідків; 05.10.2020 відзив на зустрічний позов; 12.10.2020 відповідь на відзив по зустрічному позову; 26.10.2020 заява позивача про долучення документів до матеріалів справи; 13.01.2021 заява позивача про долучення документів; 20.01.2021 клопотання представника позивача про відкладення судового засідання; 01.03.2021 клопотання відповідача про відкладення розгляду справи; клопотання відповідача про виключення з числа доказів технічного носія з записами, який долучений позивачкою; 26.05.2021 протокольна ухвала про відмову у задоволенні клопотання відповідача про залишення первісного позову без руху; про відмову виключення з числа доказів носія інформації, як такого що подано передчасно; 02.07.2021 клопотання відповідача про відкладення розгляду справи; 10.11.2021 клопотання представника позивача про розгляд справи у відсутності сторони позивача; 09.11.2021 клопотання відповідача про відкладення розгляду справи; 10.11.2021 ухвала про відкладення розгляду справи; 15.12.2021 клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи; 15.12.2021 протокольна ухвала про відкладення розгляду справи; 03.02.2022 клопотання позивача про розгляд справи у вісутності сторони позивача; 03.02.2022 клопотання відповідача про відкладення розгляду справи; 04.02.2022 ухвала про відкладення розгляду справи; 29.03.2022 протокол повторно автоматизованого розподілу судової справи між суддями (закінчення терміну повноважень судді, розпорядження №41 від 29.03.2022); 18.05.2022 клопотання відповідача про відкладення розгляду справи; 22.06.2022 клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 24.06.2022 ухвала про відкладення судового засідання; 02.11.2022 ухвала про відкладення розгляду справи; 12.06.2023 ухвала про відкладення судового засідання.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 (до розірвання шлюбу ОСОБА_9 ) та відповідач ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з13.08.2011, який було розірвано рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 12.11.2019, яке набрало законної сили 13.12.2019. Позивачу ОСОБА_9 відновлено дошлюбне прізвище - « ОСОБА_10 ».

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки №193111721 від 15.12.2019, 06.01.2016 за відповідачем ОСОБА_1 зареєстровано на праві приватної власності нежитлове приміщення LХІІІ, загальною площею 3,5 кв.м.за адресою: АДРЕСА_2 ; та за реєстраційним номером 36 від 20.06.2014 - квартира загальною площею 64,3 кв.м., яка складається з двох кімнат та кухні за адреслю: АДРЕСА_1 .

Таким чином, дані об`єкти нерухомості були набуті за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 СК України, Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

Згідно з положенням ч. ч. 1-2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норми ст.ст. 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Також, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.09.2013 було укладено Інвестиційний договір про пайову участь у бідвництві багатоквартирного житлового будинку між приватним підприємством ПП «ОСОБА_7» та ОСОБА_1 , предметом якого була квартира в будинку за адресою: АДРЕСА_5 .

Згідно додатку №2 до даного договору затверджено графік внесення коштів за об`кт продажу, зокрема, встановлено суми внесків та терміни таких: 135192 грн., що еквівалентно 16588 дол США - до 30.09.2013; 101394 грн., що еквівалентно 12441 дол. США - на момент отримання декларації про здачу в експлуатацію будинку; 101394 грн., що еквівалентно 12441 дол. США - на момент видачі документів на право власності на квартиру.

У прибуткових касових ордерах №78 від 09.09.2013 на суму 8150,00 грн., від 30.09.2013 на суму 127060,00 грн., від 30.04.2014 - на суму 101875,00 грн., від 11.07.2014 - на суму 156288,00 грн. платником таких коштів на користь ПП «ОСОБА_7» вказується ОСОБА_1 .

Як зазначила позивач ОСОБА_2 кошти на придбання квартири частково були надані її батьками та передавалися відповідачу для внесення як оплати за інвестиційним договором, який було укладено на його ім`я.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , батько позивачки за первісним позовом, підтвердив, що вони з дружиною у 2013 році надавали кошти доньці ОСОБА_2 , яка перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 , на придбання квартири в АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила, що кошти на квартиру вони з чоловіком давали доньці ОСОБА_2 .

Допитана в статусі свідка ОСОБА_2 , яку було попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих та за відмову від дачі показань, пояснила, що перший внесок 1000 доларів США дали батьки, а потім дали ще 30000 доларів США на придбання спірної квартири.

Як вбачається з довідки АТ «Банк Форвард» від 23.09.2019 про рух коштів та стан депозитного рахунку на депозитному рахунку ОСОБА_5 станом на 29.11.2013 було 10000 доларів США.

Крім того на депозитному рахунку ОСОБА_5 станом на 24.09.2013 наявні кошти в розмірі 160000,00 гривень, які зняті 24.09.2013.

Розпискою про отримання ОСОБА_2 25.03.2013 від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 коштів в розмірі 10000 доларів США на купівлю квартири в АДРЕСА_1 , які ОСОБА_2 зобов`язується повернути по вимозі, підтверджується факт передачі 10000 доларів США.

Допитаний як свідок ОСОБА_1 в суді пояснив, що кошти у розмірі 42000 доларів США на придбання квартири його батько позичив у ОСОБА_11 , який є цивільним чоловіком сестри ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_11 у суді пояснив, що позичав кошти батькові відповідача ОСОБА_1 , однак пояснити походження та підтвердити наявність таких коштів не зміг.

Свідок ОСОБА_12 пояснив у судовому засіданні, що у 2013 році працював юристом ПП " ОСОБА_7 ". Квартиру він показував ОСОБА_1 , який був з другом. Оскільки минуло багато часу з моменту укладення договору, то він детально все не пам`ятає. У більшості випадків була практика, що договір укладався з тою особою, яка зверталася щодо оформлення документів. Здійснювалося будівництво будинку та оплата проводилася у кілька етапів, перший внесок здійснив ОСОБА_1 , а хто вносив інші два платежі - він не пригадує.

Покликання відповідача за первісним позовом на те, що дані кошти належали особисто йому, оскільки вносились саме ним як оплата за інвестиційним договором про пайову участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку від 07.09.2013, не може братися до уваги судом, оскільки наявність та офіційне походження таких коштів відповідачем не доведено.

Натомість стороною позивачки підтверджено факт надання частини коштів для придбання спірної квартири її батьками.

А тому, суд приходить до переконання, що спірна квартира за адресою АДРЕСА_1 була придбана сторонами у шлюбі за їх спільні кошти, для їх проживання.

Підстав для визнання за відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом права приватної власності на спірну квартиру суд не вбачає.

Спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому розділяє спільну квартиру на дві рівні частини, визнавши за позивачкою право власності на 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Покликання сторони позивачки за первісним позовом на необхідність відступу від рівності часток та визнання за нею права вланості на 2/3 квартири та нежитлового приміщення не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до ч.3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як вбачаєтьсяз матеріалів справи, рішення Бориславського міського суду Львівської області від 19.05.2022 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_13 , про стягнення аліментів, яким частково задоволено позов, скасовано постановою Львівського апеляційного суду від 05.09.2022 та відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Згідно ухвали Бориславського міського суду Львівської області від 07.03.2023 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, - орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Львівської районної державної адміністрації Львівської області про визначення місця проживання дитини; зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Львівської районної військової адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, служба у справах дітей Львівської районної військової адміністрації, комісія у справах дітей Солонківської сільської ради Львівського району про встановлення місця проживання дитини та визнання протиправним і скасування рішень органу опіки та піклування затверджено мирову угоду, за умовами якої малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рівну кількість часу по черзі проживатиме разом з своїм батьком - Відповідачем по справі - та матір`ю - Позивачем у справі. Усі витрати, пов`язані з утриманням дитини, її навчанням, харчуванням, розвитком, дозвіллям тощо у повному обсязі нестиме та сторона, з якою дитина у відповідний момент проживає. Усі додаткові витрати на дитину покриваються однією зі сторін за домовленістю між ними.

Таким чином, наведені позивачкою за первісним позовом підстави для відступлення від принципу рівності часток у спільному майні подружжя не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом.

Щодо нежитлового приміщення LХІІІ, загальною площею 3,5 м.кв., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , то відповідач за первісним позовом не заперечував щодо визнання за позивачкою права власності на 1/2 даного приміщення.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 69-71 СК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя- задоволити частково.

Визнати двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , спільним майном подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення АДРЕСА_2 .

В решті позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 3153 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 21.07.2023.

СуддяД. А. Кукса