Ухвала

06 червня 2023 року

м. Київ

справа № 552/5456/20

провадження № 61-7463ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 02 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком і знесення капітальної господарської будівлі, що є об`єктом самочинного будівництва,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила зобов`язати відповідачку власними силами або за власний рахунок демонтувати:

- частину навісу капітальної господарської будівлі (гаражу під літ. «Г» в технічному паспорті за адресою: АДРЕСА_1 ), яка знаходиться на земельній ділянці домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 ;

- стіну капітальної господарської будівлі (гаражу під літ. «Г» в технічному паспорті за адресою: АДРЕСА_1 ),

яка побудована вздовж межі земельної ділянки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , з порушенням вимог пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування та забудова території».

Київський районний суд міста Полтави від 07 вересня 2022 року

(у складі судді Шаповал Т. В.) позов ОСОБА_1 задовольнив.

Зобов`язав ОСОБА_2 власними силами або за власний рахунок демонтувати частину навісу капітальної господарської будівлі (гаражу

під літ. «Г» в технічному паспорті за адресою: АДРЕСА_1 ), яка знаходиться на земельній ділянці домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 ).

Зобов`язав ОСОБА_2 власними силами або за власний рахунок демонтувати стіну капітальної господарської будівлі (гаражу під літ. «Г» в технічному паспорті за адресою: АДРЕСА_1 ), яка побудована вздовж межі земельної ділянки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , з порушенням вимог пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2.-12:2019 «Планування та забудова території».

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Полтавський апеляційний суд своєю постановою від 11 квітня 2023 року

(у складі колегії суддів: Одринської Т. В., Панченка О. О., Пікуля В. П.) рішення Київського районного суду міста Полтави від 07 вересня 2022 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду

із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь судові витрати у розмірі

20 261,20 грн.

Полтавський апеляційний суд додатковою постановою від 02 травня

2023 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 15 261,20 грн.

Верховний Суд своєю ухвалою від 16 травня 2023 року (у складі колегії суддів: Коротенка Є. В., Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.) відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 вересня 2022 року

та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року

у вищевказаній справі, у зв`язку з тим, що таку скаргу подано на судові рішення, ухвалені у справі незначної складності, яка не підлягає касаційному оскарженню (провадження № 61-6772ск23).

19 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду

з касаційною скаргою на додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 02 травня 2023 року, в якій заявниця просить скасувати додаткову постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення про відмову

у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, ухвалене у справі незначної складності, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду

на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є вимоги про усунення перешкод у користуванні житловим будинком і знесення частини стіни та навісу капітальної господарської будівлі, що є об`єктом самочинного будівництва.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Отже, справа № 552/5456/20 є незначної складності та не належить

до винятків з цієї категорії спорів, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Зважаючи на те, що заявниця оскаржує додаткове судове рішення щодо вирішення процесуального питання - розподілу судових витрат, проте рішення судів по суті спору у справі № 552/5456/20 не підлягають касаційному оскарженню, додаткова постанова є складовою частиною рішення суду з приводу суті вирішення спору, Верховний Суд не встановив підстав для відкриття касаційного провадження на судове рішення щодо розподілу судових витрат.

Аналогічні висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 04 липня 2022 року у справі 466/4762/17 (провадження № 61-5583ск22) та 26 квітня 2023 року у справі № 326/862/18 (провадження № 61-5907ск23).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у справі незначної складності, підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, ухвалене у справі незначної складності, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання заявниці про зупинення виконання додаткової постанови Полтавського апеляційного суду від 02 травня

2023 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389,

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 02 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком і знесення капітальної господарської будівлі, що є об`єктом самочинного будівництва.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. В. Сердюк

В. А. Стрільчук