Провадження № 2-во/761/204/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Романишеної І.П.

за участі секретаря Решти Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про виправлення описки у рішенні суду в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява позивача про виправлення описки у рішенні суду, відповідно до якої позивач просить суд:

- внести виправлення в резолютивну частину рішення суду шляхом заміни помилково зазначеного судом "Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 " на вірне "Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є одиноким батьком, який самостійно виховує та утримує дитину без участі матері".

Відповідно до ст.269 ЦПК України, суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

Ухвалою суду від 18.10.2023р. вказану заяву призначено до розгляду без повідомлення сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про безпідставність заяви та відсутність описок в резолютивній частині рішення суду.

Так, рішенням суду від 12.09.2023р. позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини було задоволено та вирішено визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В свою чергу, необхідність виправлення описок заявником обґрунтована тим, що при виготовлені вказаного тексту рішення судом було допущено описки, які унеможливлюють його виконання. Заявник стверджує, що судом було встановлено, що він є одиноким батьком, який самостійно виховує та утримує дитину без участі матері, однак в резолютивній частині рішення помилково не відображено вказаних фактів.

З вказаними твердженнями суд не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер: написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків, арифметичні помилки.

Виходячи з позиції Верховного Суду України (ухвала Верховного Суду України у справі №6-788цс16 від 22.02.2017р.), суд може виправити лише ті описки або арифметичні помилки, яких він сам припустився.

В даному випадку, другий абзац резолютивної частини рішення викладено у точній відповідності до прохальної частини позовної заяви, а тому відповідних описок судом не допущено.

Стосовно наявності у позивача статусу одинокого батька, а також тієї обставини, що ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує дитину без участі матері, то суд зауважує, що в даному цивільному процесі судом не було встановлено тієї обставини, що позивач має статус одинокого батька, а лише зафіксовано зміст висновку органу опіки та піклування.

Суд наголошує увагу на тому, в даній цивільній справі предметом розгляду є визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком, а не встановлення факту того, що позивач є одиноким батьком, який самостійно виховує та утримує дитину без участі матері.

Порядок встановлення правового статусу «одинокого батька» не врегульовано законодавством, однак, в даному випадку підлягає застосовуванню аналогія поняття «одинокої матері», тлумачення якого є у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Так, для набуття статусу «одинокий батько», необхідні дві умови: 1) не перебування у шлюбі; 2) виховання та утримання дитини самим батьком, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини.

Верховний Суд в ухвалі від 27.09.2023р. справа № 201/5972/22 вказав, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Факт самостійного виховання дитини одним із батьків, відсутності участі іншого з батьків у вихованні дитини може бути встановлений у рішенні суду при вирішенні спору щодо позбавлення особи батьківських прав у порядку позовного провадження.

Необхідно наголосити на тому, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_2 було позбавлено батьківських прав стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , а також відповідного рішення суду про встановлення факту, що позивач є одиноким батьком, який самостійно виховує та утримує дитину без участі матері.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20 вказав, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у резолютивній частині рішення у даній справі відсутні описки, а позивач фактично просить змінити зміст рішення суду, доповнивши його новими фактами, що не були предметом розгляду даної цивільної справи, а тому наявні підстави для відмови у задоволенні заяви про виправлення описки.

Керуючись ст.ст. 269, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви позивача про виправлення описки у рішенні суду.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА