Справа №489/6476/21
Провадження №2/489/305/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судового засідання - Назаровою С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я та стягнення моральної шкоди

встановив.

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 105 000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що 15.05.2018 він керував маршрутним таксі № 82 та перевозив пасажирів у м. Миколаєві. Біля 13.55 год. він зупинився на зупинці громадського транспорту пл. Перемоги. До нього підбіг відповідач та безпричинно, голосно почав його ображати нецензурною лайкою та при пасажирах став наносити удари кулаками по обличчю. Після чого відповідач витягнув його на зупинку з маршрутного таксі та продовжив ображати на наносити тілесні ушкодження. Він не встигав захищатися. ОСОБА_2 зупинився лише тоді, коли він впав та вдарився потиличною частиною об тротуарну плитку і втратив свідомість. Люди викликати працівників поліції та карету швидкої медичної допомоги. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 844 від 22.08.2018, на ньому встановлені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. через погіршення стану здоров`я, він був змушений залишити роботу водія маршрутного таксі, у зв`язку з чим він та його родина позбулася джерела доходів. На його лікування було витрачено купу грошей та витрачається по сьогоднішній день. Відповідач своєї вини в заподіянні йому тілесних ушкоджень не визнає, не вибачився та не намагається компенсувати ані фізичних, ані моральних страждань, ані матеріальних збитків. До теперішнього часу він не може довго керувати транспортними засобами, зосереджуватися на дорожній ситуації, у нього починаються сильні головні болі. Своїми протиправними діяннями відповідач принизив його на очах оточуючих людей, його честь, гідність, престиж і ділову репутацію як чесної та порядної людини, спричинив йому великих страждань і моральних переживань у зв`язку з ушкодженням і тривалим розладом його здоров`я, порушив його конституційні права на нормальне здорове і повноцінне фізичне і психологічне, в тому числі сімейне і громадське життя, були порушені його нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, були порушені його стосунки з оточуючими людьми, настали інші негативні наслідки.

Від представниці відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що відповідач частково визнає позовні вимоги, не заперечує проти стягнення з нього на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 4815,13 грн., в іншій частині позовних вимог просить відмовити. Зазначає, що 15.05.2018, в обідній час, ОСОБА_2 керував маршрутним таксі № 13 та перевозив пасажирів. На передньому пасажирському сидінні сиділа дружина відповідача, яка перебувала на останньому терміні вагітності. В районі зупинки громадського транспорту вул. Будівельників на пр. Миру, позивач, який керував маршрутним таксі № 82, почав «підрізати» маршрутне таксі, яким керував відповідач, виштовхуючи його на зустрічну смугу, в подальшому, своїм маршрутним таксі безпосередньо на зупинці блокував маршрутне таксі, яким керував ОСОБА_2 , не даючи йому виїхати з зупинки. Вагітна дружина відповідача була дуже наляканою, оскільки через позивача, вони декілька разів ледь не стали учасниками ДТП. На зупинці громадського транспорту пл. Перемоги, маршрутні таксі сторін зупинилися для висадки та посадки пасажирів і ОСОБА_2 пішов до позивача, щоб пояснити, що так їздити не можна. ОСОБА_2 через відкрите скло з боку водія, замахнувся рукою на позивача, позивач виставив кулак. ОСОБА_2 наніс декілька ударів ОСОБА_1 , після чого обійшов маршрутне таксі та підійшов до дверей, через які заходять пасажири, йому на зустріч виходив позивач. Сварка продовжилася на зупинці, в ході якої ОСОБА_2 наніс удар в область голови ОСОБА_1 , останній упав. Конфлікт припинився. Відповідач розуміє та визнає, що у період лікування позивача, останній поніс витрати у розмірі 4815,13 грн. Позивач у своїй позовній заяві просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 105000,00 грн., з яких понесені витрати на лікування 30000,00 грн, однак на підтвердження саме цієї суми шкоди позивачем не надано належних доказів. Також із позову вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача упущену вигоду у розмірі 75000,00 грн., яку він недоотримав через своє лікування. На підтвердження своїх вимог, позивач надав довідку про отримання ним доходів за 4 квартал 2017 року та довідку за 4 квартал 2018 року. З медичної документації вбачається, що позивач лікувався частково в 2 кварталі та частково в 3 кварталі 2018 року. Крім того, позивачем не надано доказів про те, що він офіційно був працевлаштований та отримував заробітну плату. Щодо моральної шкоди, відповідач наполягає на тому, що позивач тривалий час його провокував, створюючи небезпеку для руху його транспортного засобу та для пасажирів, які перебували в маршрутному таксі. Крім того, його вагітна дружина отримала неабиякий стрес від дій позивача, через які ОСОБА_2 ледь не потрапив в ДТП. За такого відповідач не визнає вимогу щодо сплати позивачеві моральної шкоди.

Ухвалою суду від 29.09.2021, забезпечено позов шляхом накладення арешту на автомобіль.

Ухвалою суду від 25.10.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 12.12.2022, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Від представниці відповідач надійшла заява про відкладення судового розгляду у зв`язку з неможливістю бути присутньою у судовому засіданні, при цьому доказів поважності причин неявки суду не надала.

Суд зазначає, що в разі позбавлення можливості учасників справи прибути в судове засідання розгляд справи може відбуватися без присутності учасників справи або в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, або з використанням власних технічних засобів, за допомогою «Підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС», за умови направлення на адресу суду відповідної заяви. Проте, таким правом відповідач та його представниця не скористались.

При вирішенні питання щодо можливості проведення судового розгляду цивільної справи за відсутністю сторін, суд керується тим, що сторони скористались процесуальними правами на подання заяв по суті справи, клопотань про проведення експертизи, витребування доказів, тощо. Також бере до уваги відсутність ухвали про визнання явки сторін обов`язковою, тривалість розгляду, належність повідомлення сторін та учасників справи, необхідність дослідження додаткових доказів, окрім тих, що наявні в матеріалах цивільної справи, допиту свідків, тощо.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи не встановлено, тому судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно приписів ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що 15.05.2018 близько 13 год. 55 хв., ОСОБА_2 , знаходячись на зупинці громадського транспорту «Площа Перемоги», яка розташована навпроти будинку № 55 по вул. Космонавтів в м. Миколаєві, у ході конфлікту наніс ОСОБА_1 3-4 удари кулаком в обличчя, внаслідок чого останній втратив свідомість та впав на тротуар, вдарившись при цьому потиличною частиною голови та отримавши тілесні ушкодження середнього ступеню важкості у вигляді рани у праві потиличній області, забою головного мозку лівої лобної долі з крововиливом під м`які мозкові оболонки.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Поведінка особи визнається протиправною, якщо вона не відповідає вимогам права, вираженим в актах цивільного законодавства або договорі. Недоговірна відповідальність виникає лише у разі завдання шкоди неправомірними діями правопорушника. У разі ж завдання шкоди правомірними діями, цивільна відповідальність не настає.

Таким чином, протиправний характер діяння є універсальною типовою умовою цивільно-правової відповідальності. Якщо порушуються цивільні відносини, які виникають на підставі будь-яких юридичних фактів, крім договору (відповідно при недоговірній відповідальності), протиправним визнається діяння особи, що порушує заборони, а також прямі приписи певної поведінки учасників правовідносин, встановлені в нормах права.

Під шкодою розуміють втрати, яких зазнала потерпіла сторона у формі знищення або пошкодження майна внаслідок протиправної поведінки іншої особи. Шкода у спеціально - юридичному значенні (залежно від правової системи даної країни, конкретної галузі права) - це пряма дійсна шкода (реальна матеріальна шкода) або матеріальна шкода як сукупність реальної шкоди та упущеної вигоди чи шкода як сукупність матеріальної та моральної шкоди; порушення прав, свобод, законних інтересів суб`єктів права, а також, створення ситуації, коли їх неможливо здійснити. Іншими словами, шкода це зменшення кількості майнового блага (внаслідок знищення майна, втрата можливості отримати майно, яке особа неодмінно отримала б за нормального перебігу подій) або погіршення його якості (пошкодження речі, зіпсування, приведення її у стан, у якому вона здатна виконувати всі свої функції).

Шкода у власне етичному (загально-соціальному, загальнолюдському) значенні - це певна шкода суто соціально-моральному характеру, спричинена суцільним відносинам у процесі здійснення суб`єктивного права (шкода з огляду на вимоги до моральності поведінки особи, моральні цінності суспільства).

Зміст збитків як грошової форми шкоди допомагає розкрити стаття 22 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитки включають: 1) реальні збитки, які у свою чергу включають: а)втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі; б)витрати, які особа зробила чи мусить зробити для відновлення порушеного права; 2) упущену вигоду -доходи, які особа могла б одержати за звичайних обставин, якби її право не порушили.

Тобто, збитки це грошова оцінка (еквівалент) заподіяної матеріальної шкоди.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Відповідно до статті 1195ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Ця норма збігається із правилом частини третьої статті 22 ЦК України, яка також передбачає, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

З аналізу вищенаведених цивільно-правових норм можна зробити висновок, що особа, якій заподіяно шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, має право вимагати від фізичної або юридичної особи, яка завдала такої шкоди, відшкодування витрат, у тому числі, й на лікування, в межах витрат, які вона понесла (реальні збитки).

При цьому, пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Згідно висновку експерта № 844 від 22.08.2018, у ОСОБА_1 мали місце тілесні ушкодження у вигляді рани у правій потиличній області, забою головного мозку лівої лобної долі з крововиливом під м`які мозкові оболонки. Дані тілесні ушкодження утворилися внаслідок не менш ніж як від однієї ударної дії тупого твердого предмету в область потилиці з права, не виключено не за довго до звернення у лікарню 15.05.2018. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, що перевищує 21 добу.

З медичної картки стаціонарного хворого № 3840/422 від 02.08.2018, ОСОБА_1 госпіталізовано до лікарні 15.05.2018 о 17.05 год. з травмою голови. Проведено обстеження та призначено медикаментозне лікування.

З виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3840/422, ОСОБА_1 перебував на лікуванні у період з 15.05.2018 по 31.05.2018.

З листків непрацездатності з міської лікарні № 3 серії АДЖ № 132195, серії АДЖ № 133554 та серії АДЖ № 156535, вбачається, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у період з 15.05.2018 по 31.05.2018, та на амбулаторному лікуванні з 01.06.2018 по 06.07.2018 та з 07.07.2018 по 10.08.2018 (а.с. 24-26).

Вказане підтверджено медичною картою амбулаторного хворого ОСОБА_1 (а.с 37-78).

За період перебування на лікуванні, ОСОБА_1 проводилося медикаментозне лікування.

Позивач зазначає, що ним були витрачені грошові кошти за медичне лікування більше ніж 30 000,00 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29.06.2021, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України. Кримінальне провадження закрито. Цивільні позови ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної і моральної шкоди, прокурора в інтересах держави в особі Миколаївської міської лікарні швидкої медичної допомоги про відшкодування витрат на лікування потерпілого - залишено без розгляду.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 28.09.2021, ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2021 року у відношенні ОСОБА_2 , залишено без змін.

Вказане підтверджується матеріалами кримінальної справи № 489/7604/18 (провадження № 1-кп/489/170/21) відносно ОСОБА_2 .

Суд вважає, що окрім пояснень наданих у відзиві, відповідач жодними належними та достатніми доказами не довів відсутності його вини у заподіяні позивачу тілесних ушкоджень. Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності не є реабілітуючими обставинами. Вина ОСОБА_2 підтверджується встановленими обставинами кримінального правопорушення, висновком експерта, призначеннями лікаря та документами , які підтверджують витрати на лікування. Тому суд приходить до висновку про наявність причино-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненою позивачу матеріальної шкоди пов`язаної з проходженням лікування.

В обґрунтування позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на лікування, отриманих ним тілесних ушкоджень, позивач надав копії чеків на придбання відповідних ліків та інших товарів, проходження медичного огляду, виписки з медичних карт стаціонарного хворого з призначеним лікуванням.

Дослідивши копії чеків, наданих позивачем, суд приходить до висновку, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 15.05.2018 з вини ОСОБА_2 позивачу - ОСОБА_1 заподіяна матеріальна шкода, яка полягає у витратах на придбання ліків та медичних препаратів, що підтверджуються чеками, на суму 4854,06 грн. При цьому, судом не брались до уваги та не враховувались у дану суму чеки, з копій яких взагалі не зрозуміло, що придбавалось, оскільки такі є нечитабельними, а тому не можуть вважатись належними доказами у справі (дві квитанції по 750,00 грн.).

У зв`язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 4854 грн. 06 коп.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача упущеної вигоди у розмірі 75 000,00 грн., суд приходить до наступного.

У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин, що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Як зазначено вище, збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.07.2019 року у справі № 910/15865/14 та від 30.09.2021 року у справі № 922/3928/20.

При цьому протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Відповідно до статті 22 ЦК України, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків і причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Неодержаний дохід (упущена вигода)це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим, у тому числі суб`єктом господарювання, грошових сум (чи інших цінностей), якби інший учасник відносин у не допустив правопорушення.

Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи наслідком такої протиправної поведінки.

Водночас пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У виді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18).

Доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.12.2019 року у справі № 908/2486/18, від 15.10.2020 року у справі № 922/3669/19 та від 16.06.2021 року у справі № 910/14341/18).

Позивач в своєму позові зазначає, що згідно офіційних даних податкової служби, він втратив значну частину доходів через протиправну поведінку відповідача ОСОБА_2 , яку він оцінює у розмірі 75000,00 грн.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 17.07.2021, ОСОБА_1 за 4 квартал 2017 року отримав дохід у загальному розмірі 320000,00 грн. та за 4 квартал 2018 року отримав дохід у загальному розмірі 245000,00 грн. (а.с 8-11).

Перебування на лікарняному підтверджуються листками непрацездатності.

Надані позивачем відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2017 та 2018 рр., не можуть бути доказами заподіяння збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки з вказаних відомостей вбачається, що сума в розмірі 320000,00 грн. та 245000,00 грн. внесена на підставі Податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи. Тобто, з вказаних відомостей не вбачається, що вищезазначені кошти отримані саме за роботу в маршрутному таксі. Сама лише наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для його стягнення.

Крім того, позивачем не доведено, що за період між перебуванням на лікарняному, останній не здійснював свою діяльність, яка полягала в роботі на маршрутному таксі.

Отже, ОСОБА_1 не довів факт спричинення збитків у вигляді упущеної вигоди, не обґрунтував їх розмір, не довів безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача упущеної вигоди є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн., суд приходить до наступного.

Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої і душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна (п. 2, 3 частини друга статті 23 Цивільного кодексу України).

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95№ 4 «Про судову практику у справах про відшкодування матеріальної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На підставі наведеного, беручи до уваги характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням вини ОСОБА_2 у вчиненні тілесних ушкоджень, та інших обставин, зокрема, - характеру і тривалості страждань позивача, істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у сумі 5000,00 грн.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 141, п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати по оплаті судового збору у сумі 908 грн..

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 4854 грн. 06 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено «17» серпня 2023 року.

Суддя Н.О. Рум`янцева