Справа № 487/3901/22
Провадження № 2/487/876/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2023 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складів головуючого судді Карташевої Т.А., за участю секретаря Мізюк А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на підставі рішення Братського районного суду Миколаївської області від 29.11.2016 року у справі №471/1118/16-ц на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на корить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП не відомий, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), з 1/4 на 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення донькою повноліття.

В судове засідання, призначене на 23.03.2023 року, відповідач не з`явилася, від її представника - адвоката Мірошниченка О.В. 20.03.2023 до суду надійшло клопотання, сформоване в системі «Електронний суд», в якому вона просила передати цивільну справу за підсудністю до Братського районного суду Миколаївської області. Клопотання обґрунтоване тим, що відповідач та її малолітня донька з 24.02.2022 року проживають в с. Братське Вознесенського району Миколаївської області, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, а тому вона не має можливості прибути до м. Миколаєва для участі у розгляді справи та надати відзив на позовну заяву, вимоги якої вона не визнає.

Позивач та його представник в судовому засіданні не були присутніми, представник позивача адвокат Луконіна Н.В. надала до суду заперечення, відповідно до яких просила відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про передачу справи за підсудністю до Братського районного суду Миколаївської області, з посиланням на те, що передача справи до іншого суду призведе до безпідставного затримання розгляду справи та дисбалансу процесуальних прав сторін, завдасть суттєвої шкоди позивачу.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до такого висновку.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6 ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. ст. 2, 4, 5 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Положення про підсудність справ врегульовано у главі 2 розділу I ЦПК України.

Згідно з нормами процесуального закону завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого і правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб`єктів права.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За загальним правилом про підсудність відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Заявлені позивачем вимоги не включені до переліку позовних вимог, встановленого ст. 28 ЦПК України, при зверненні з якими у позивача виникає можливість обрати суд за власним вибором. При пред`явленні вказаних вимог не застосовуються і правила виключної підсудності, визначені у ст. 30 ЦПК України.

З матеріалів справи слідує, що позивач у позовній заяві зазначила місце проживання відповідача ОСОБА_2 : АДРЕСА_3 .

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 зі змінами затверджено перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окуповані Російською Федерацією. Так, відповідно до вказаного наказу, Миколаївська міська територіальна громада, де і проживає відповідач, віднесена до території актових бойових дій - з 26.02.2022 до 11.11.2022, а з 11.11.2022 і по теперішній час до території можливих бойових дій.

Згідно довідки від 24.02.2022 року №4812- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 фактичним місцем її проживання/перебування є АДРЕСА_4 .

Відповідно до довідки від 29.03.2022 року №4812- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_4 фактичним місцем її проживання/перебування є АДРЕСА_4 .

У статті 1 ч.1 абз.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 вказаного Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 Закону, на момент їх виникнення (стаття 4 ч.1, 2 Закону).

Частиною першою статті 5 Закону визначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №509, зі змінами, регулює як механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, так і облік даних про внутрішньо переміщених осіб, включених до Єдиної інформаційної бази, у тому числі, містить дані про фактичне місце проживання/перебування таких особи, які по суті являють собою реєстрацію фактичного місця проживання/перебування цих особи у зв`язку із тимчасовою окупацією частини території України, на якій була проведена реєстрація місця проживання/перебування осіб до їх переселення до інших регіонів країни.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад" прийнятий Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), згідно пункту 4 якого визначено, що особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Відповідно до п. 16 вказаної Постанови місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини.

З огляду на викладене, переселенці, які покинули домівки внаслідок бойових дій та окупації місць їх постійного проживання, та які отримали довідку про взяття на облік, місцем проживання/перебування такої особи є місце фактичного проживання, зазначене у довідці.

А за такого, суд приходить до висновку, що довідки, видані ОСОБА_2 та її неповнолітній дитині ОСОБА_3 як внутрішньо переміщеним особам є належними документами, які підтверджують місце проживання/перебування такої особи в розумінні статті 27 ЦПК України.

Доводи представника позивача про підсудність справи саме Заводському районному суду м. Миколаєва, оскільки позов подано за зареєстрованим місцем проживання відповідача, а передача справи до іншого суду призведе до порушення прав позивача є безпідставними, оскільки вони суперечать положенням статті 3 Конвенції про права дитини, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, яка проживає разом з матір`ю відповідачем по справі ОСОБА_2 .

Крім того, суд зауважує, що неправильне визначення підсудності є підставою для подальшого скасування рішення суду першої інстанції з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, що призведе до ще більшого затягування строків розгляду справи та порушення прав сторін.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що клопотання представника відповідача про передачу справи за підсудністю до Братського районного суду Миколаївської області підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.2, 4, 5, 27, 30, 31, 369 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мірошниченко Олени Василівни про передачу справи за підсудністю задовольнити.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів передати на розгляд Братському районному суду Миколаївської області.

Роз`яснити сторонам, що передача справи здійснюється не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження ухвали суду, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Копію ухвали надіслати сторонам.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст узвали складено 23.03.2023.

Суддя Т.А.Карташева