БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/2567/21
провадження № 2/361/389/23
РІШЕННЯ

Іменем України

22 травня 2023 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого суддіПетришин Н.М.,
за участю секретаря Мищенко С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Дочірнього підприємства «Житло» Орендного підприємства «Броварипромжитлобуд» до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги,-

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача

У березні 2021 року до суду надійшла вищевказана позовна заява ДП «Житло» ОП «Броварипромжитлобуд». В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 13 липня 2020 року Броварським міськрайонним судом Київської області виданий судовий наказ про стягнення боргу з відповідача у розмірі 9 821, 61 грн. за період: червень 2017 р. лютий 2020 р. Вказаний судовий наказ скасовано на підставі заяви ОСОБА_1 . Оскільки, боржник ОСОБА_1 користувався послугами, що надавав позивач, та не оплатив їх, скарг щодо неналежної якості та кількості наданих послуг від відповідача не надходило. Виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 є позивач. Згідно розрахунку боргу, у відповідача виникла заборгованість за період із червня 2017 року по лютий 2020 року в розмірі 9 821, 62 грн. З огляду на викладені обставини, позивач просить стягнути із відповідача на свою користь вищевказану заборгованість та судові витрати по оплаті судового збору.

Позиція відповідача на заявлені вимоги

23 липня 2021 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Зазначає, що договір про надання житлово-комунальних послуг між сторонами не укладено. Наданий позивачем до суду договір на утримання будинку та прибудинкової території є недійсним, оскільки у 2004 році він розірваний за ініціативою відповідача. Вказує, що позивач ніяких послуг відповідачу не надає. Вважає, що позов не доведений, та задоволенню не підлягає, просив застосувати строки позовної давності.

Заяви, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2021 року подальший розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказав, що позивачем не доведено факту надання послуг.

Обставини справи, що встановлені судом

13 листопада 2012 року рішенням виконкому Броварської міської ради за №526 визначено ДП «Житло» виконавцем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, у тому числі по будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності б/н від 22.01.2003 року належить квартира АДРЕСА_2 .

Відповідно до договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 20.01.2004 року між позивачем та відповідачем виникло зобов`язання, згідно якого позивач надає житлово-комунальні послуги, а відповідач ними користується та зобов`язаний їх оплачувати.

Згідно рішення виконкому Броварської міської ради «Про встановлення економічно обґрунтованих тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій для ДП «Житло» від 28.03.2017 року № 208 тариф на послуги з утримання будинку і прибудинкової території становив 3,59 грн. за 1 м.кв.

Рішенням виконкому Броварської міської ради №238 від 10.04.2018 р. встановлений тариф на послуги 4,90 грн. за м?.

Відповідно до рішення виконкому Броварської міської ради Київської області №322 від 15.05.2018 року тариф на послуги з утримання прибудинкової території становив 5, 24 грн. за 1 м?.

Із розрахунків суми боргу, наданих «Броварипромжитлобуд», вбачається, що у ОСОБА_1 виникла заборгованість перед позивачем за надані житлово-комунальні послуги, з червня 2017 року по лютий 2020 року, яка становить 9 821, 62 грн.

13 липня 2020 року Броварським міськрайонним судом Київської області виданий судовий наказ про стягнення боргу із відповідача у розмірі 9 821, 61 грн. за період: червень 2017 р. лютий 2020 р.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2021 року скасовано судовий наказ в справі №361/4057/20, провадження №2-н/361/442/20, виданий Броварським міськрайонним судом Київської області 13 липня 2020 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь Дочірнього підприємства «Житло» орендного підприємства «Броварипромжитлобуд» заборгованості за надані послуги з утримання будинку і прибудинкової території за період з червня 2017 року по лютий 2020 року в сумі - 9 821 грн. 62 коп. (дев`ять тисяч вісімсот двадцять одна гривня) 62 коп. та судового збору в сумі - 210 грн. (двісті десять гривень) 20 коп.

До матеріалів справи долучено копії договорів та актів укладених між ДП «Житло» ОП «Броварипрожитлобуд» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ФОП ОСОБА_6 , ТОВ Селтік, ТОВ Салютсервіс, ПБП Укргефест, ТОВ УМПК-Київська, ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ТОВ Лед Плюс, ТОВ Тера-Енерго, відповідно до яких надавались послуги з утримання прибудинкової території та утримання будинку.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини

На час виникнення спірних правовідносин діяв Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року, який втратив чинність 1 травня 2019 року.

Згідно зі статтею 1 вищевказаного Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги, зокрема, поділяються на послуги з утримання будинків і прибудинкової території (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи; третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник (споживач) зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

У рішенні Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 зроблено правовий висновок щодо застосування положень пункту 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносно відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати житлово-комунальних послуг та роз`яснено, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати за надані послуги. При відсутності договірних відносин, але у разі існування прострочки виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

З 01.05.2019 року почав діяти Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 9 листопада 2017 року.

У статті 1 вищевказаного Закону № 2189-VIII також визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно статі 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно із частиною 1 статті 9 вищевказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами (стаття 67 ЖК УРСР).

Статтею 68 ЖК УРСР встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Матеріалами справи встановлено, що 20.01.2004 року між сторонами у даній справі укладений договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території. Посилання відповідача на те, що вказаний договір розірваний за його ініціативою, жодними доказами не підтверджені.

Також установлено, що Закон України «Про житлово-комунальні послуги», який набрав чинності 30.07.2004 року (на даний час втратив чинність), у Розділі VIII «Прикінцеві положення» передбачав, що договори про надання житлово-комунальних послуг, укладені до набрання чинності цим Законом, мають бути приведені у відповідність із ним до 1 січня 2006 року. Договори, що не приведені у відповідність із цим Законом у зазначений строк, втрачають чинність.

Отже, після набрання чинності вищенаведеним Законом, сторони не укладали ніяких договорів.

Разом з тим, судом встановлено, що рішенням виконкому Броварської міської ради від 13.11.2012 року за №526 виконавцем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, у тому числі по будинку АДРЕСА_1 , визначено ДП «Житло».

На підтвердження факту надання житлово-комунальних послуг з утримання будинку АДРЕСА_1 і прибудинкової території у період із жовтня 2017 року по 01.01.2020 року позивач надав суду копії договорів та актів укладених між ДП «Житло» ОП «Броварипрожитлобуд» та ОСОБА_3 (роботи по розчищенню снігу та ін.), ОСОБА_10 (косіння трави, прибирання), ОСОБА_4 , ОСОБА_11 (прибирання), ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , ТОВ «Селтік» (вивезення сміття, відходів), ТОВ «Салютсервіс» (технічне обслуговування та ремонт ліфтів), ПБП «Укргефест» (обслуговування та ремонт ліфтів), ТОВ УМПК-Київська (дезінфекція, дератизація), ФОП ОСОБА_7 (дезінфекція, дератизація), ФОП ОСОБА_8 (перевірка димових та вентиляційних каналів), ОСОБА_9 , ТОВ Лед Плюс (обслуговування електрообладнання), ТОВ Тера-Енерго (обслуговування електрообладнання).

Отже, заперечення відповідача, про те, що йому не надавались послуги позивачем спростовуються вищенаведеними доказами.

Аргументи відповідача про те, що тарифи на утримання будинку та прибудинкової території не відповідають вартості фактично наданих послуг є безпідставними, оскільки такі тарифи затверджені рішеннями органу місцевого самоврядування, є чинними, відповідачем не оскаржувались.

Крім того, заперечуючи проти доводів позову, відповідач посилається на те, що прибудинкова територія, яку обслуговує позивач, не виділена та не оформлена у встановленому законом порядку, позивач самостійно визначив розмір прибудинкової території, який нічим не підтверджений.

Разом з тим, з рішеннями виконавчого комітету Броварської міської ради №208 від 28.03.2017 року, №238 від 10.04.2018 року та №322 від 15.05.2018 року встановлено економічно обґрунтовані тарифи на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій ДП «Житло» ОП «Броварипромжитлобуд», де встановлено фіксовану вартість послуги «прибирання прибудинкової території», яка входить до загального тарифу послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій.

Вищенаведені рішення органу місцевого самоврядування не є предметом даного спору, відповідно відсутні підстави для перевірки порядку па підстав визначення позивачем розміру прибудинкової території, яка перебувала на обслуговуванні позивача.

Отже, з огляду на те, що докази відмови відповідача від отримання житлово-комунальних послуг у встановленому законом порядку у матеріалах справи відсутні, а також те, що відповідач користувався даними послугами, однак не здійснив їх оплату, у зв`язку із чим утворилася заборгованість, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Щодо строків позовної давності.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За частинами першою, другою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року (№ 6-931цс15).

Із вищевикладеного вбачається, що за судовим наказом № 361/4057/20 (провадження № 2-н/361/442/20) Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2020 року стягнено із ОСОБА_1 на користь ДП «Житло» Орендного підприємства «Броварипромжитлобуд» борг за надані послуги з утримання будинку і прибудинкової території за період з червня 2017 року по лютий 2020 року, тому з цього часу позовна давність перервана.

Однак, ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2021 року вищевказаний судовий наказ скасовано, тому суд вважає, що саме з цього часу почався перебіг строків позовної давності, оскільки за наслідками скасованого судового наказу порушено право позивача на отримання плати за надані ОСОБА_1 послуги з утримання будинку і прибудинкової території за період з червня 2017 року по лютий 2020 року. Позов до суду подано 29.03.2016 року, отже, суд вважає, що строки позовної давності позивачем не пропущено.

Таким чином, доводи відповідача про минування строків позовної давності є безпідставними та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Щодо клопотання відповідача про постановлення окремої ухвали, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Окрема ухвала суду - це процесуальне судове рішення, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає.

Згідно з ч. 5 ст. 262 ЦПК України, в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 262 ЦПК України не встановлено процесуального обов`язку суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для окремої ухвали.

Відповідачем ОСОБА_1 у заявленому клопотанні, на переконання суду, не наведено достатніх підстав та аргументів для постановлення окремої ухвали, а обставини, вказані у клопотанні, не є предметом дослідження судом під час розгляду даного спору.

Судом не встановлено достатніх даних для висновку про наявність порушень законодавства, які містять ознаки кримінального правопорушення.

Крім цього, відповідач не позбавлений права самостійно звернутись до органів поліції з відповідною заявою про вчинені, на його думку, кримінальні правопорушення.

Щодо судових витрат.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 2 270 грн.

На підставі викладеного та керуючись ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 525, 526, 610 ЦК України, ст.ст. 141, 273, 274, 280-284, 352 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги Дочірнього підприємства «Житло» Орендного підприємства «Броварипромжитлобуд» до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дочірнього підприємства «Житло» Орендного підприємства «Броварипромжитлобуд» борг за надані послуги з утримання будинку і прибудинкової території за період з червня 2017 року по лютий 2020 року у розмірі 9 821 (дев`ять тисяч вісімсот двадцять одна) гривня 62 копійки та судовий збір у розмірі 2 270 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: Дочірнє підприємство «Житло» Орендного підприємства «Броварипромжитлобуд», , адреса місцезнаходження: вул. Героїв України, буд. 10-А, м. Бровари, Київська область, 07400.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Н.М. Петришин