Справа № 932/7690/21
Провадження № 2/932/1509/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Скрипниченко К.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощенного провадження з повідомленням (викликом) сторін в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

27.09.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що йому на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстровано 7 осіб: позивач зареєстрований з 30.10.1981 року; онук - ОСОБА_3 , 2004 року народження, зареєстрований 17.08.2020 року; дочка ОСОБА_4 , 1976 року народження, зареєстрована 04.12.1992 року; син ОСОБА_5 , 1982 року народження, зареєстрований 10.12.1998 року; донька ОСОБА_6 , 2001 року народження, зареєстрована 10.07.2001 року; онука ОСОБА_7 , 2010 року народження, зареєстрована 02.02.2010 року; ОСОБА_2 , 1982 року народження, зареєстрована 20.10.2003 року.

Позивач у позові вказує на те, що ОСОБА_2 , яка є колішньою дружиною його сина, з якою він розлучився в 2017 році, не проживає без поважних причин понад п`яти років у житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 , вона не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, її особистих речей у будинку немає, будинком вона не цікавиться; перешкод в користуванні жилим приміщенням ні він ні інші члени сім`ї їй не чинили. Зазначає, що факт реєстрації відповідача порушує його право на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості оформити субсідію.

Посилаючись на зазначене, позивач у позовній заяві просить визнати ОСОБА_2 , 1982 року народження, такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2021 року для розгляду справи була визначена суддя Лукінова К.С., яка ухвалою від 13.10.2021 року відкрила провадження у справі та було визначено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до Розпорядження керівника апарату суду від 05.08.2022 року № 446 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2022 року зазначена справа передана в провадження судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О.

Ухвалою від 08.08.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. В подальшому, у наданій суду 16.03.2022 року заяві позивач позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Зважаючи на вказане, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи у даному судовому засіданні здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вислухавши позивача, свідків, дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1-5 ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно до ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 9 Житлового Кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Статтею 71 ЖК України передбачені загальні правила збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами та зазначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст. 73 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.07.2020 року № 215354754.

У відповідності до Довідки № 11863 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 21.09.2021 року, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: позивач ОСОБА_1 зареєстрований з 30.10.1981 року; онук - ОСОБА_3 , 2004 року народження, зареєстрований 17.08.2020 року; дочка ОСОБА_4 , 1976 року народження, зареєстрована 04.12.1992 року; син ОСОБА_5 , 1982 року народження, зареєстрований 10.12.1998 року; донька ОСОБА_6 , 2001 року народження, зареєстрована 10.07.2001 року; онука ОСОБА_7 , 2010 року народження, зареєстрована 02.02.2010 року; ОСОБА_2 , 1982 року народження, зареєстрована 20.10.2003 року.

ОСОБА_2 , 1982 року народження, є колишньою дружиною сина позивача ОСОБА_5 , 1982 року народження, шлюб між ними розірвано рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.07.2017 року.

Встановлено, що ОСОБА_2 не проживає без поважних причин понад п`яти років у житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 , вона не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, її особистих речей у будинку немає, будинком вона не цікавиться; перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач ні інші члени сім`ї їй не чинили.

Непроживання відповідачки за вказаною адресою з 2017 року підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_5

ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 є його колишньою дружиною, з якою вони розлучилися в 2017 році, від шлюбу мають дітей ОСОБА_9 , 2010 року народження, та сина ОСОБА_10 , 2004 року народження. Зазначив, що з дружиною разом вони не проживають приблизно з 2016 року, речей її в будинку АДРЕСА_1 немає.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона давно знайома з ОСОБА_2 , їй відомо, що вона з 2017 року розлучена з ОСОБА_5 , вони разом не живуть приблизно з 2017 року, з цього часу вона не проживає в будинку АДРЕСА_1 , де зареєстрована, перешкоди у проживанні за вказаною адресою їй ніхто не чиним.

Вбачається, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.07.2017 року, ухваленим у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу, встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.09.2003 року, вони припинили шлюбні відносини з 2017 року, спільне господарство не ведуть, сім`я фактично розпалась, мешкають окремо. Вказане рішення вступило в законну силу 18.10.2017 року і встановлені ним обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Відповідно до встановлених судом обставин, зважаючи, що іншого відповідачем не наведено, підстави для користування вказаним будинком, згідно із ч. 3 ст. 810 ЦК України і ст. 158 ЖК УРСР, на умовах договору у відповідача відсутні, а тому належить визнати, що мало місце користування відповідачем житлом за вказаною адресою на праві особистого сервітуту відповідно до ст. 405 ЦК України з наслідками, передбаченими ч. 4 ст. 156, ст. 162 ЖК УРСР.

Наявність реєстрації відповідача за вказаною адресою порушує право позивача на вільне розпорядження і користування належним йому нерухомим майном, а також він позбавлений можливості оформити субсідію.

Зважаючи на встановлені судом обставини, оскільки відповідач відсутній у вказаному будинку більше одного року, не проживає в ньому без поважних причин і не користується ним, тому суд дійшов висновку, що сервітут ним не використовується без поважних причин більше встановленого законом строку, тому на підставі ч. 3 ст. 405 ЦК України сервітут відповідача припинився, а відтак відповідача належить визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по справі сплачений судовий збір в сумі 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 11-13, 81, 141, 209, 265, 268, 280, 282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , понесені судові витрати у сумі 908,00 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Т.О. Кудрявцева