Справа № 188/1472/22
Провадження № 2/188/219/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі судового засідання Могиленко Т.С.,

розглянувши у підготовчому засіданні в смт Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області (далі відповідач) про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Миколаївка Синельниківського району Дніпропетровської області померла її баба по лінії батька ОСОБА_2 (далі спадкодавець).

На час відкриття спадщини спадкодавцю належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкодавець 13.10.2020р. склала заповіт, згідно з яким на випадок смерті заповіла усе своє майно, майнові права та обов`язки у власність позивачу.

Позивач для оформлення спадщини за заповітом звернулася за місцем смерті спадкодавця до приватного нотаріуса Синельниківського районного нотаріального округу Мирної А.М. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, але нотаріус, вивчивши надані документи, постановою від 03.11.2022р. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через те, що позивачем не надано оригінал правовстановлюючого документа на спірний житловий будинок, що і стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про визнання права власності на зазначене спадкове майно.

Посилаючись на норми ст.ст. 328, 392, 1216, 1217, 1268 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) України, позивач просить суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, зазначеними у технічному паспорті БТІ на будинок садибного типу від 28.07.2022р., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 12.12.2022 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання на 12.01.2023 та витребувано від нотаріуса завірені копії матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2

12.01.2023р. судове засідання не відбулося у зв`язку з ненадходженням від приватного нотаріуса Мирної А.М. завірених копій матеріалів спадкової справи та було відкладено на 09.03.2023 р. Станом на 09.03.2023 р. до суду надійшли належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи №181/2021, заведеної після смерті ОСОБА_2 .

Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, про дату час та місце його проведення повідомлений належним чином. Відповідач 20.02.2023р. направив до суду заяву про розгляд справи без участі його представника, позовні вимоги визнав у повному обсязі за умови залишення судових витрат за позивачем.

У підготовче засідання 09.03.2023р. позивач та його представник ОСОБА_3 не з`явились. Представник позивача 09.03.2023р. подав до суду заяву, у якій прохає розглянути справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Статтею ст. 200 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3).

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу (ч. 4).

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи визнання відповідачем позову, суд відповідно до цих норм процесуального права у підготовчому засіданні ухвалив рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось.

Вивчивши надані позивачем докази, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК України.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача по лінії батька ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 17.05.2021р. серії НОМЕР_1 , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкодавець склала заповіт, посвідчений 13.10.2020р. секретарем виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за № 142, згідно з яким усе належне їй майно та майнові права на випадок смерті заповіла у власність позивачу.

Згідно з довідкою виконкому Миколаївської сільської ради від 24.10.2022р. за № 1643 спадкодавець на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом зі спадкодавцем на дату смерті була зареєстрована позивач ОСОБА_1 та її донька (правнучка спадкодавця) ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч. 2).

Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Позивач спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини за заповітом до приватного нотаріуса Синельниківського районного нотаріального округу Мирної А.М., що підтверджується копією вказаної заяви від 21.10.2021р.

Після подання позивачем заяви про прийняття спадщини за заповітом була заведена спадкова справа № 181/2021, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21.10.2021р.

Інші спадкоємці, крім позивача, які прийняли спадщину після смерті спадкодавця, відсутні, оскільки єдиний син спадкодавця (батько позивача) ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено копіями витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, яким містить актовий запис від 05.06.1951 про його народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , де матір`ю зазначено ОСОБА_2 , та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

Прийняття спадщини тільки позивачем підтверджується копіями документів, доданих до позову: заяви позивача про прийняття спадщини за заповітом, поданої 21.10.2021, довідки виконкому Миколаївської сільської ради від 24.10.2022р. за № 1643, постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.11.2022р. Крім того, позивач після смерті ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю, про що отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16.12.2021.

Цивільне законодавство України не містить строку для отримання свідоцтва про право на спадщину у разі прийняття спадщини спадкоємцем.

03.11.2022 позивач звернулася до приватного нотаріуса Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Мирної А.М., за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок, але нотаріус постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.11.2022р. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок у зв`язку з ненаданням оригіналу правовстановлюючого документа на це майно.

Також нотаріус у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії роз`яснила позивачу про право на звернення до суду для визнання права власності на спадкове майно.

Пунктом 4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

У абзаці 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» міститься роз`яснення, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, позивач спадщину після смерті спадкодавця прийняла, але не може розпоряджатися цим майном у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та неможливості їх оформлення через органи нотаріату.

Частиною 1 ст. 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття - орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Згідно з ч. 3 ст. 1277 ЦК України спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, позивачем правомірно залучено у якості відповідача у цій справі Миколаївську сільську раду Синельниківського району Дніпропетровської області, на території якої розташоване спірне нерухоме майно.

Спірне спадкове майно складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, зазначеними у технічному паспорті на будинок садибного типу від 28.07.2022р., виготовленому колективним підприємством «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Павлоградське МБТІ»), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з по господарською книгою № 13 об`єкта по господарського обліку № 1180-1 спірний житловий будинок належить на праві власності спадкодавцю. Вказана обставина підтверджується довідкою виконкому Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 24.10.2022р. за № 1644.

Згідно з довідкою КП «Павлоградське МБТІ» від 28.07.2022р. право власності на будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано. На підставі рішення виконкому Миколаївської сільської ради № 104 від 26.12.1996р. було визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , але власник не звернувся для оформлення свідоцтва про право власності.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 24.12.2021р. за № 275 житловому будинку, що належить померлій ОСОБА_2 , присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 , що підтверджено вказаною довідкою та витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Земельні ділянки за вказаною адресою для будівництва та обслуговування житлового будинку, а також для ведення особистого селянського господарства не приватизовані, що підтверджується довідкою виконкому Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 25.10.2022р. за № 413 та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Садибою згідно з статтею 381 ЦК України є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

ЦК України не містить визначення такого об`єкта права власності як домоволодіння.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який прийнято 01.07.2004, набрав чинності 03.08.2004, в редакції від 04.07.2012, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. за № 24-753/0/4-13 є таке роз`яснення: «Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо».

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року).

Таким чином, спірний житловий будинок - це окремий об`єкт нерухомого майна з адресою, у вигляді садиби: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими на земельній ділянці, наданій у користування, що підтверджується технічним паспортом від 28.07.2022р.

Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» ліквідовано Петропавлівський район і утворено Синельниківський район, до складу якого увійшла, крім інших, Миколаївська сільська територіальна громада.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і приймається судом, та встановлення судом факту, що спадщина у вигляді житлового будинку по АДРЕСА_1 , право власності на який було набуте спадкодавцем відповідно до діючого на час набуття цього права законодавства, прийнята позивачем, яка не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказане майно внаслідок відсутності оригіналу правовстановлюючого документу, позов підлягає задоволенню.

Згідно зі звітом про оцінку майна від 30.11.2022р., зробленим ФОП ОСОБА_6 , оціночна (ринкова) вартість спірного житлового будинку складає 95 005,00 грн.

Виходячи з цієї ціни позову та вимог пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 992,40 грн, про що до позову додана квитанція банку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позовних вимог покладається на відповідача.

Однак, у прохальній частині позовної заяви позивач просила залишити за нею витрати по сплаті судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, тому суд вважає за можливе клопотання позивача задовольнити та залишити судові витрати на них.

На підставі викладеного, ст. ст. 328, 392, 1216, 1218, 1220, 1223, 1268, 1269 ЦК України, керуючись статтями 4, 13, 76-81, 141, 200, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 до Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, місцезнаходження: 52744, вул. Першотравнева, буд. 182, с. Миколаївка Синельниківського району Дніпропетровської області, про визнання права власності на спадкове майно задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 як спадкоємцем за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами згідно з технічним паспортом на будинок садибного типу від 28.07.2022р., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати по справі залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя П. О. Бурда