Провадження №2/523/459/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення трьох процентів річних та індексу інфляції,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення трьох процентів річних у розмірі 5114,05 грн. та індексу інфляції у розмірі 34792,80 грн., всього у розмірі 39906,85 грн.

Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що на виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 березня 2015 року позивачка дійшла з відповідачкою згоди про продаж останньою належної їй частки домоволодіння на користь батька позивачки - ОСОБА_1 , при цьому сплативши їй 3000 доларів США у якості авансу у рахунок купівлі частки відповідачки, проте ОСОБА_3 ухилялася від укладення правочину, при цьому гроші не повертала, у зв`язку з чим за позовом ОСОБА_1 рішенням Суворовського районного суду м. Одеси з відповідачки було стягнуто 78468,60 грн за нікчемною угодою та 784,69 грн. судового збору. Оскільки відповідачка грошове зобов`язання за рішенням суду не виконала, позивачка звернулася до суду із позовом про стягнення з неї трьох відсотків річних та суми індексу інфляції за період з 17 червня 2017 року по 01 лютого 2021 року, який був задоволений та постановою Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2022 року стягнуто з ОСОБА_3 14676,57 грн. Отже, сума коштів, які заборгувала відповідачка складає: 78468,60 грн. - за нікчемною угодою та 14676,57 грн. - три відсотки річних та сума індексу інфляції, а всього 93145,17 грн.

Розрахунок трьох відсотків річних позивачка проводила з 01 лютого 2021 року по 30 листопада 2022 року за 668 днів, що склали 5114,05 грн., інфляційні нарахування з 01 січня 2021 року по 31 жовтня 2022 року, що склали 34792,80 грн., а у загальній сумі складає 39906,85 грн., які позивачка просила стягнути на її користь з відповідачки.

22 грудня 2022 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Відповідачка в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подала до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Враховуючи неявку відповідачки в судове засідання, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд, за згодою позивачки, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи .

За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Заслухавши позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 25 березня 2015 року у справі 523/13631/14-ц було задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні спільною власністю, виділ частки у спільній частковій власності в натурі, про визнання права власності та поділ об`єкту нерухомості житлового будинку по АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Після набрання рішенням суду законної сили позивачка дійшла згоди з відповідачкою щодо продажу нею на користь батька позивачки - ОСОБА_1 її частини домоволодіння та, взявши майнові витрати на себе, сплатила ОСОБА_3 в якості авансу у рахунок купівлі її частки домоволодіння 3000 дол. США, про що відповідачка склала відповідну розписку від 08 червня 2017 року.

Проте ОСОБА_3 від укладання правочину ухилялася, а кошти, отриманні в якості авансу, не повертала.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 523/7925/18 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину було задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 78468,60 грн. за нікчемною угодою та 784,69 грн. судового збору. Рішення суду набрало законної сили 02 червня 2020 року.

Проте відповідачка ухилялася від сплати коштів за рішенням суду, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідачки за порушення виконання грошового зобов`язання трьох відсотків річних та суми індексу інфляції за період з 17 червня 2017 року по 01 лютого 2021 року. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2022 року її позов був задоволений та стягнуто з відповідачки грошові кошти у розмірі 14823,33 грн., яке постановою Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2022 року змінено та зменшено суму стягнення трьох відсотків річних та індексу інфляції до 14676,57 грн.

Проте і дане рішення суду відповідачка не виконує і борг не повертає.

У звязку з ухиленням від виконання зобов`язань за рішенням суду у справі № 523/7925/18, та порушенням права кредитора на своєчасне отримання грошових коштів, постановою Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2022 року були стягнуті з відповідачки грошові кошти за невиконання грошового зобов`язання за період з 17 червня 2017 року по 01 лютого 2021 року у розмірі 14676,57 грн.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Частиною другою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування суми боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржників за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018року у справі №686/21962/15-ц.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення грошових коштів, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Таким чином, з ухваленням судом рішення про стягнення з відповідачки грошових коштів за нікчемною угодою не припинилося та триває до моменту фактичного виконання нею грошового зобов`язання. Відтак, позивачка має право на стягнення з відповідачки сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги недопустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язання, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення трьох відсотків річних та індексу інфляції є законною.

Разом з тим, суд вважає що заявлений розмір трьох відсотків річних та індексу інфляції не відповідає вимогам закону.

У даному позові позивачка ставить вимогу про стягнення трьох відсотків річних та суми індексу інфляції за період з 01 лютого 2021 року по 30 листопада 2022 року.

За наданим позивачкою розрахунком 3% річних за користування грошовими коштами за 668 днів склали 5114,05 грн. (93145,17 х 3%:365), а розрахунок інфляційних нарахувань за період з 01 січня 2021 року по 30 листопада 2022 року на заборгованість у розмірі 93145,17 грн., складає 34792,80 грн. При цьому, позивачка вклачає до суми боргу 14676,57 грн. стягнутих за постановою Одеського апеляційного суду лише 07.10.2022 р.

Як було з`ясовано основний борг за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 523/7928/18 складає 78468,60 грн., тому за період з 01 лютого 2021 року по 30 листопада 2022 року, що складає 668 днів, три відсотки річних дорівнюють 4308,24 грн (78468,60 х 3%=235405,80 х 668 днів : 365 днів : 100%).

Оскільки за постановою Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2022 року були стягнуті з відповідачки грошові кошти за невиконання грошового зобов`язання за період з 17 червня 2017 року по 01 лютого 2021 року , тому інфляційні нарахування необхідно розраховувати за період з 01 лютого 2021 року по 30 листопада 2022 року на заборгованість у розмірі 78468,60 грн., що склали 18918,59 грн. (78468,60 грн. х 1,24109755 індекс = 97387,187 78468,60 = 18918,59).

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідачки також підлягають стягненню на користь позивачки сплачений нею і документально підтверджений судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 12,13,76, 81, 89, 95,141, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 354-355 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення трьох процентів річних та індексу інфляції задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (іпн: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (іпн: НОМЕР_2 ) три проценти річних у сумі 4308,24 грн., інфляційні втрати в сумі 18918,59 грн., та судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив за заявою відповідачки поданою протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Суддя

Повний текст рішення складено 24.03.2023 р.