Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/786/23

04 серпня 2023 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді Битківського Л.М.,

з участю секретаря Говдяк Д.І.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог виконавчий комітет Старобогородчанської сільської ради як орган опіки та пклування про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги, викладені в позовній заяві та пояснила, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_5 . Дитина народилась із вадами фізичного здоров`я і являється інвалідом дитинства внаслідок дитячого церебрального паралічу. Сімейне життя не склалося, починаючи з 2016 року відповідач залишив сімю і вони припинили спільне проживання, а рішенням суду від 20 лютого 2018 року шлюб за позовом ОСОБА_3 розірвано офіційно. Після розірвання шлюбу малолітній син залишився проживати з нею. Ще за час перебування у шлюбі відповідач не приділяв потрібної уваги піклуванню та вихованню сина. Після розірвання шлюбу він зовсім перестав брати участь у житті дитини, вихованням та утриманням сина не займається. Всі клопоти, пов`язані з утриманням та вихованням дитини, взяла на себе вона. Син, як інвалід дитинства, перебуває на обліку в КНП «Богородчанська центральна лікарня», йому регулярно проводяться амбулаторні огляди, він необноразово лікувався стаціонарно, в тому числі йому проводились хірургічні втручання. Однак усі клопоти по забезпеченню медичної допомоги дитині також лягли на неї. Зважаючи на те, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, жодним чином не намагається підтримувати контакт та зв"язок з дитиною, просить позбавити його батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4 .

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. У зв`язку з цим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Представник органу опіки та піклування - Старобогородчанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області Михайлів Н.Р. в судовому засіданні підтримала висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 . Вказала, що відповідач був поінформований про можливість взяти участь у засіданні комісії з питань захисту прав дитини Старобогородчанської сілської ради, яка вивчала питання доцільності позбавлення батьківських права. Однак, заявивши у телефонному режимі, що не погоджується із такою можливістю, жодних заходів по доведенню своєї позиції не вжив. Детальним досліженням обставин справи встановлено, що відповідач не бере ніякої участі у житті дитини протягом тривалого часу, а тому заслуговує на позбавлення його батьківських прав.

Заслухавши пояснення позивачки, представника органу опіки та піклування, показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, крім іншого, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Виходячи з нормативних вимог Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2013 року. Сімейне життя не склалося і рішенням Богородчанського районного суду від 20 лютого 2018 року шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю і перебуває на повному її утриманні. З часу фактичного привпинення шлюбних стосунків (2016 рік) відповідач не бере участь у вихованні сина, не займається його розвитком, практично не підтримує матеріально. Починаючи з вересня 2018 року відповідач жодного разу не відвідав сина, не проявляв турботи і піклування стосовно його стану здоров`я, життєвих потреб, не брав ніякої участі у вихованні дитини, не займався його розвитком. Вказані обставини в тій чи іншій мірі підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтвердили, що відповідач не підтримує стосунків із сином та не приймає участі у його житті.

Допитані в судовому засіданні як свідки батьки відповідача - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заперечували, що відповідач байдужий до сина, вказали, що з листопада 2022 року відповідач виїхав за межі України, однак не змогли пояснити причин поведінки відповідача, який з вересня 2018 року жодного разу не відвідав сина, а також не змогли навести суду прикладів виявлення відповідачем турботи про дитину та піклування про її інтереси.

Щодо обов`язку забезпечення утримання дитини, відповідач обмежується сплатою аліментів у розмірі, що визначений судом ще у 2016 році. Власної ініціативи до фінансової допомоги дитині, яка має особливі потреби і потребує постійної реабілітаційної підтримки та медичного забезпечення, не проявляв.

Така поведінка відповідача, на думку суду, свідчить про байдуже його ставлення до сина та до виконання своїх батьківських обов`язків.

Згідно з актом обстеження умов проживання №6 від 27 квітня 2023 року ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_4 проживають разом ОСОБА_10 (теперішнім чоловіком позивачки, шлюб з яким зареєстровано 14.02.2023 року) у приватному житловому будинку в АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу профілактичної бесіди з малолітнім ОСОБА_4 , останній вказав, що з батьком не спілкується, той до нього не дзвонить, на його дзвінки не відповідає, не приходить, не вітає з днем народженням.

Згідно з висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , затвердженого рішенням виконкому Старобогородчанської сільської ради від 02 травня 2023 року №64, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а позбавлення його батьківських прав буде відповідати інтересам дитини.

Беручи до уваги сукупність досліджених та перевірених у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських щодо свого сина.

На підставі наведеного, ст.ст.150, 164, 165 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Копію рішення направити органу опіки та піклування Старобогородчанської сільської ради та державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через суд першої інстанції шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Л.М. Битківський