Справа № 740/37/23
Провадження № 2/740/293/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2023 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Зінич А. С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі ГУ ПФУ в Чернігівській області, управління) до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії,

установив:

У січні 2023 року ГУ ПФУ в Чернігівській області звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 переплату пенсії в розмірі 170 262,00 грн та 2553,93 грн судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 отримує довічне грошове утримання судді у відставці, призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі № 620/4669/20 зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 як судді у відставці перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області (далі ТУ ДСА у Чернігівській області) від 21.02.2020 № 03/36-730 про розмір суддівської винагороди станом на 01.01.2020 у розмірі 90 % від суддівської винагороди, починаючи з 19.02.2020, з урахуванням фактично проведених за цей період виплат. Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 01.04.2021 у справі № 620/4669/20 залишив без змін рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.12.2020.

На виконання вказаного судового рішення відповідачці проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020. Згідно з довідкою ТУ ДСА України в Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-730 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці станом на 01.01.2020 суддівська винагорода, яка враховується при визначенні перерахунку щомісячного довічного утримання суддям у відставці, складає 115 408,20 грн. Загальний стаж заявниці становить 45 років 8 місяців 20 днів, у тому числі як судді 35 років 7 місяців 13 днів. Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на 19.02.2020 становив 102 157,20 грн, а саме: 102 157,20 113 508,00 грн розмір суддівської винагороди, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного утримання суддям у відставці х 90 %. Перерахований розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на виконання постанови суду виплачувався ОСОБА_1 з травня 2021 року.

Верховний Суд постановою від 06.07.2022 у справі № 620/4669/20 скасував рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2021 у частині зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання відповідно до довідки ТУ ДСА України у Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-730 про розмір суддівської винагороди станом на 01.01.2020 у розмірі 90 % від суддівської винагороди, починаючи з 19.02.2020, з урахуванням фактично проведених за цей період виплат, та прийняв у цій частині нове судове рішення, яким зобов`язав ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 як судді у відставці перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання відповідно до довідки ТУ ДСА України у Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-730 про розмір суддівської винагороди станом на 01.01.2020 у розмірі 90 % від суддівської винагороди, починаючи з 19.02.2020, з урахуванням фактично проведених на цей період виплат відповідно до Закону № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

Рішенням ГУ ПФУ в Чернігівській області від 22.07.2022 № 92 на виконання вказаної постанови Верховного Суду проведено перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці з 19.02.2020. Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на 19.02.2020 становить 90 806,40 грн, а саме: 90 806,40 грн 113 508,00 грн розмір суддівської винагороди, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного утримання суддям у відставці х 80 % (згідно із ч. 3 с. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Перерахований розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на виконання постанови суду виплачується ОСОБА_1 із серпня 2022 року.

Внаслідок виконання постанови Верховного Суду від 06.07.2022 виникла переплата в сумі 170 262,00 грн з 01.05.2021 по 31.07.2022. Відповідачці направлялось повідомлення про необхідність добровільного повернення бюджетних коштів у вказаному розмірі, але на час звернення до суду з цим позовом кошти не повернуті, тому управління звернулося до суду з цим позовом.

У відзиві на позов відповідачка просила відмовити у задоволенні позову, оскільки постановою Верховного Суду, на яку вказує позивач як підставу позову, в неї боргу перед позивачем немає, а навпаки позивач має перед нею борг. Погодилася з тим, що за період з 01 травня 2021 року по 31 липня 2022 року їй переплачено 170 262,00 грн, але за період з 19 лютого 2020 року по травень 2021 року Пенсійний фонд України заборгував їй 571 258,36 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року, зокрема, зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 як судді у відставці перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання відповідно до довідки ТУ ДСА у Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-730 про розмір суддівської винагороди станом на 01.01.2020 у розмірі 90 % від суддівської винагороди, починаючи з 19.02.2020 з урахуванням фактично проведених за цей період виплат.

Постановою Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 620/4669/20 задоволено частково касаційну скаргу ГУ ПФУ в Чернігівській області, скасовано рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2021 у частині зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання відповідно до довідки ТУ ДСА України у Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-730 про розмір суддівської винагороди станом на 01.01.2020 у розмірі 90 % від суддівської винагороди, починаючи з 19.02.2020, з урахуванням фактично проведених за цей період виплат, та ухвалено у цій частині нове рішення, яким зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 як судді у відставці перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання відповідно до довідки ТУ ДСА України у Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-730 про розмір суддівської винагороди станом на 01.01.2020 у розмірі 90 % від суддівської винагороди, починаючи з 19.02.2020, з урахуванням фактично проведених на цей період виплат відповідно до Закону № 1402-VIII.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4.

Згідно із п. 3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім`ї, тощо.

Зміст наведених норм свідчить про те, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані відповідачем за умови зловживань з боку пенсіонера, зокрема, в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, або подання страхувальником недостовірних даних.

Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії (довічного грошового утримання) є вичерпним.

Згідно зі статтею 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Тобто, виходячи з викладених норм, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

При цьому обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вищевказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

В українському законодавстві відсутнє визначення поняття «рахункова помилка». Однак у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що лічильна (рахункова) помилка це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період.

Отже, за відсутності рахункової помилки та зловживань з боку відповідача, стягнення надміру виплачених сум довічного грошового утримання не допускається.

На сьогодні у праві існують три основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права, подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію «поза розумним сумнівом».

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011).

Також суд ураховує усталену практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити колишню «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, n. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13.12.2007, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11.06.2009).

Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії» (постанова від 05.02.2018 року в справі № 556/1231/17).

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що з авданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, з дійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За правилами ст. 89 ЦПК України с уд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов недоведеним, необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Суд вважає, що позивачем не доведено, що переплата пенсії (довічного грошового утримання) відповідачці була здійснена внаслідок рахункової помилки та/або недобросовісності відповідачки, а саме зловживань або будь-якої недобросовісної поведінки з її боку, подання нею недостовірних відомостей, які призвели або могли призвести до виникнення переплати на вказану позивачем суму.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог.

При ухваленні рішення суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 753/15556/15.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст. 2, 5, 12, 13, 76 81, 89, 263 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко