Справа № 242/532/23
Провадження № 2/242/404/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Гречка К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Косенок Олександр Михайлович, до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно матеріалів кримінального провадження №0001266 від 24.07.2017 року за ознаками ч.1 ст.122 УК України 23 липня 2017 року близько 23- 00 години у дворі будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на грунті несподівано виниклих неприязних стосунків виникла сварка. Під час сварки ОСОБА_2 умисне, з метою спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим наміром, завдав 4 удари кулаком правої руки в ділянку обличчя ОСОБА_1 . В результаті злочинних дій ОСОБА_2 позивачу були заподіяні тілесні ушкодження, які описані в діагнозі: «ЗЧМТ. Струс головного мозку. Закритий перелом кісток носу. Гематома повік OS. Закритий перелом верхньої щелепи зі зміщенням та скуленої кістки зліва зі зміщенням. Закритий перелом нижньої та медіальної стінок лівої орбіти з незначним зміщенням». Згідно висновку СМЕ №92 від 12.10.2017 року, виявлені тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень легкого і середнього ступеня тяжкості. Відносно ОСОБА_2 було відкрито кримінальне провадження №0001266 від 24.07.2017 року, йому повідомлено про підозру по ст.122 УК України, а після закінчення досудового слідства матеріали справи із обвинувальним актом спрямовані до Селидівського міського суду, де розглядались по суті разом із поданим мною цивільним позовом. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 16 лютого 2023 року закрито кримінальне провадження № 0001266 від 24.07.2017 року на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_2 , звільнено обвинуваченого ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та цивільний позов ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, залишено без розгляду. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями позивач тривалий час проходив медикаментозне стаціонарне лікування в різних медичних установах. За період лікування позивачем були зроблені грошові витрати на придбання ліків, які були призначені лікарями. За весь час лікування на придбання лікарських препаратів позивачем витрачено 11359,09 грн. Крім того, для проведення операційного лікування в медичному закладі м. Харков, до місця лікування позивача доставила на особистому автомобілі його дружина, тому що пересування у громадському транспорті за станом здоров`я було виключене. Також за період проходження лікування, у зв`язку з необхідністю здійснення поточного догляду за позивачем, необхідністю регулярного придбання для нього призначених ліків та продуктів харчування дружина позивача ОСОБА_3 вимушена була періодично приїзжати до позивача на особистому автомобілі. Такі поїздки були вимушені, тому що їй необхідно було повертатися до дітей 5 та 12 років. Інколи дружина вимушена була залишатися в м. Харків для догляду за позивачем та наймати готель у зв`язку з відсутністю можливості залишатися у лікарні в нічний час. Все це приводило до додаткових витрат. На придбання пального було витрачено 15237,58 грн. на оренду готелю 2070,00 грн. З метою отримання правової допомоги у вирішенні питання про представництво у кримінальному процесі та підготовки позову про відшкодування матеріального і морального збитку, заподіяного злочином, 20 вересня 2017 року між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Адвокатська контора № 1" був укладений договір на надання адвокатських послуг. Згідно п. 6.1 вказаного договору і додаткової угоди, позивачем була зроблена передоплата у розмірі 3000,00 грн, що підтверджується відповідною квитанцією. Таким чином, позивачем була витрачена загальна сума у розмірі 31666,67 грн. Всі ці витрати є матеріальним збитком, заподіяним позивачу відповідачем вчиненим злочином. В результаті отриманих тілесних ушкоджень, позивач як у момент отримання, так і в період лікування, у тому числі оперативного, переносив больові відчуття. Лікування носило тривалий характер, у зв`язку з чим він вимушений був призупинити свою підприємницьку діяльність і значну частину часу витрачати на лікування. Невизначеність з приводу терміну і остаточного результату лікування призводило до серйозних переживань. Крім того, у серпні 2017 року позивач планував разом з сім`єю виїхати на відпочинок за межі України по туристичній путівці. З туристичним агентством був укладений договір на туристичне обслуговування від 18.07.2017 року, відповідно до умов договору, передбачалося придбання туру з 02.08.2017 року по 09.08.2017 року. Проте, у зв`язку з подіями, що сталися, позивач вимушений був проходити тривале лікування, яке на першій стадії не завершилося одужанням, але у будь-якому випадку не дозволило йому реалізувати свої сімейні плани. Без відпочинку залишилася і його сім`я, оскільки на період лікування позивач потребував конкретної допомоги і підтримки. Негативні наслідки від отриманих тілесних ушкоджень зажадали додаткового лікування, у тому числі оперативного. З урахуванням характеру і об`єму негативних наслідків, а також особистих переживань у зв`язку з подіями, що сталися, серйозним ушкодженням здоров`я з урахуванням сумнівних перспектив повного одужання, істотною зміною способу життя на період лікування, необхідності значну частину часу приділяти лікуванню, позивачу було заподіяно моральний збиток у розмірі 200 000 грн. Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 31 666 грн. 67 коп., моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн. та розподілити судові витрати згідно ст. 88 ЦПК України.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 15.05.2023 року відкрито провадження по справі та призначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, надали суду заяву, в якій просять суд слухати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день слухання справи, надав суду відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. 16.02.2023 року ухвалою Селидівського міського суду Донецької області кримінальна справа № 245/5111/18 за обвинувачення ОСОБА_2 за ст. 122 ч. 1 КК України (де потерпілим є позивач ОСОБА_1 ) закрита у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження діями ОСОБА_1 23.07.2017 року приблизно в 23:00 при сваркі, яку ОСОБА_4 спровокував в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_2 згідно акту СМЕ було завдано тілесні ушкодження та з цього факту відкрито в поліції кримінальне провадження. Акт СМЕ та витяг з ЄРДР приєднані до зазначеної закритої судової справи. В матеріалах судової справи № 242/5111/18 при вивченні обставин скоєного правопорушення та відповідних доказів встановлено, що ОСОБА_4 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, разом з своїм товаришем, при моральній підтримці останнього, спровокував між нами сварку, першим спричинив ОСОБА_2 тілесні ушкодження, погрожував фізично та діяв занадто агресивно, в результаті чого відповідач був змушений захищати себе та свою машину. Протиправні дії ОСОБА_4 знайшли своє підтвердження з боку допитаних свідків в судовому засіданні. Аналіз протиправних дій ОСОБА_4 та дії відповідача щодо свого захисту чітко та однозначно вказують, що дії ОСОБА_2 вчинив з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, і при цьому з боку ОСОБА_2 не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Таким чином, шкода, заподіяна позивачу, була здійснена при самозахисті від протиправних дій ОСОБА_1 , тому така шкода не підлягає відшкодуванню. Просить суд дослідити в судовому засідання докази з матеріалів судової справи № 242/5111/18, зокрема акт СМЕ про наявність у нього тілесних ушкоджень за фактом сварки з ОСОБА_1 , витяг з ЕРДР за цим фактом та покази свідків, допитаних судом і відеоматеріали; визнати його дії по відношенню до позивача правомірними в стані самозахисту та необхідної оборони без перевищення її меж, та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з урахуванням ст. 1169 ЦК України.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно постанови Селидівського міського суду Донецької області від 16.02.2023 року клопотання захисника Козел В.М. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_2 про закриття кримінального провадження № 0001266 від 24.07.2017 року на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності задоволено. Звільнено обвинуваченого ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження №0001266 від 24.07.2017 року відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України закрито. Цивільний позов ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, залишено без розгляду. Роз`яснено ОСОБА_1 право на звернення з позовом у порядку цивільного судочинства.

Згідно висновку експерта № 92 від 10.10.2017 року Селидівського відділення Донецького обласного бюро судмедекспертизи, тілесні ушкодження ОСОБА_1 відносяться до легких та середньої ступені тяжкості.

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2988, ОСОБА_1 з 23.03.2017 року по 03.08.2017 року проходив лікування в Селидівській ЦПМСД за діагнозом: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Закритий перелом кісток носу. Гематома повік OS. Закритий перелом верхньої щелепи зі зміщенням та скуленої кістки зліва зі зміщенням. Закритий перелом нижньої та медіальної стінок лівої орбіти з незначним зміщенням. Подряпини обох колінних суглобів. Алкогольне сп`яніння. Медичне лікування: аналгін, кеталонг, димедрол, цефтріаксон, лідокаїн, Л-лізін, армаді, тіоцетам, гліцисед.

Згідно виписки із медичної карти №20846 стаціонарного хворого, ОСОБА_1 з 09.08.2017 року по 18.08.2017 року знаходився на лікуванні в Харківській міській клінічній лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. Мещанінова Міський центр щелепо - лицевої та реконструктивної хірургії, основний діагноз: перелом лівої скулової кістки зі зміщенням; перелом кісток носа; ЗЧМТ; струс головного мозку; полісегментарний остеопороз; ротаційний підвивих СІ; ретролістез СІІ. Лікуваліні рекомендації: гель Ліотон -1000; каплі в ніс Пінасол.

Згідно відповіді на адвокатський запит КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради вказано, що ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в Міському центрі щелепо -лицевої та реконструктивної хірургії з 09.08.2017 по 18.08.2017 року. Основний діагноз: перелом лівої скулової кістки зі зміщенням; перелом кісток носу; ЗЧМТ; струс головного мозку; полісегментарний остеопороз; ротаційний підвивих СІ; ретролістез СІІ. Пройдено курс протизапальної, симптоматичної терапії наступними препаратами: зінацеф 0,75 -15 фл.; орнізол 100,0 - 3 фл.; фіз. р-р 200,0 4 фл.; еуфілін 2% -5,0 4 амп.; дексаметазон 8 амп.; трісоль 200,0 3; реосорбілакт 200 3 фл; кетанов 1,0 2 амп.; система п/к 4 шт.; шприц 10,0 38 шт., 5,0 2 шт.

Згідно відповіді на адвокатський запит КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради вказано, що ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в Міському центрі щелепо -лицевої та реконструктивної хірургії з 23.01.2018 по 30.01.2018 року. Основний діагноз: загострення хронічного періодонтіта 26,27; стан після МОС лівої скулової кістки; хронічний лівосторонній одонтогений гайморит. Пройдено курс протизапальної, симптоматичної терапії наступними препаратами: зінацеф 0,75 -11 фл.; орнізол 100,0 - 4 фл.; фіз. р-р 200,0 4 фл.; еуфілін 2% -5,0 4 амп.; дексаметазон 4 амп.; трісоль 200,0 4 фл.; нік. к-та 1,0 4 амп.; кетанов 1,0 4 амп.; система п/к 4 шт.; шприц 10,0 30 шт., 5,0 9 шт.

Згідно висновку Медичного діагностичного центру від 25.07.2017 року, ОСОБА_1 обстежили головний мозок, заключення: КТ-ознак оболонкових та внутрішньомозкових гематом, очагів ударів, дислокації, набряку головного мозку, переломів склепіння та снування черепа на момент дослідження не виявлено. Оскольчатий перелом верхньої щелепи зліва, лівої орбіти, скулової кістки зі зміщенням уламків, гемосинус верхньощелепної пазухи; перелом носових кісток зі зміщенням. Екстраконіальна гематома лівої орбіти, екзофтальм лівого ока. Емфізема м`яких тканин обличчя.

Згідно копій чеків та квитанцій з ТОВ ЗТФ «Арніка», ТОВ «Дніпродзержинська фармац. компанія»,ТОВ «Фармакор -2015» аптечний пункт № 1, КП «Муніціпальна аптека», ТОВ «Ваша аптека «Аптечний пункт № 11», ТОВ «Фарма-Кит», ФОП ОСОБА_5 , позивачем були придбані медичні препарати, ліки за призначенням на загальну суму 9 851 грн. 09 коп.

Згідно копії чеку ТОВ «Медичний центр «МДЦ» від 25.07.2017 року здійснено оплату за КТ ГМ без контр. на загальну суму 850 грн. 00 коп.

Згідно копії чеку ТОВ «ЦІТ «Планета Стоматології» загальна вартість лікування в стаматологічній клініці складає 550,00 грн.

Згідно копії рахунків та фіскальних чеків ПАТ «Готель «Мир» від 09.08.2017 року та 16.08.2017 року ОСОБА_3 здійснила оплату за проживання на загальну суму у розмірі 2070 грн. 00 коп.

Відповідно договору на туристичне обслуговування № 18/07 від 18.07.2017 року, ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_3 уклали договір на туристичні послуги Туреччина (Аланія), дата туру 02.08.2017 по 09.08.2017 року, загальна сума послуг у розмірі 42 000 грн. 00 коп.

Згідно копії товарного чеку № 18/07 від 18.07.2017 року сплачено пакетний тур Туреччина 4 особи на суму 42 000 грн. 00 коп.

Вирішуючи спір в частині стягнення матеріальної шкоди, суд встановив наступне.

Частиною першою статті 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 (абз. 5) постанови від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Кримінальним Кодексом.

Інститут звільнення від кримінальної відповідальності не означає декриміналізації діяння, а звільняє конкретних осіб від відповідальності за злочин, що ними було вчинено. Відтак звільнення від кримінальної відповідальності не означає виправдання особи чи визнання її невинуватою.

При цьому, нормами КПК України не передбачено вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні під час закриття провадження у справі.

Разом з тим, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому в такому разі потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної злочином шкоди в порядку цивільного судочинства, бо за змістом статті 49 КК України, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину

Відповідний висновок виклав Верховний Суд в постановах від 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к, провадження № 51-1491км19, від 17 листопада 2020 року у справі №333/6733/16-к, провадження № 51-4179км20, ухвалах від 02 грудня 2020 року у справі №509/4247/17, провадження №51-5696ск20, від 27 січня 2021 року у справі №140/1547/15-к, провадження №51-336ск21, від 19 березня 2021 року у справі №451/1380/17, провадження №51-1253ск21.

Так, згідно частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Звільнення від кримінальної відповідальності з підстав ч. 1 ст. 49 КПК України не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, що кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 1177 ЦК України та ч. 1, 7 ст. 128 КПК України. Водночас за змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України, не лише вирок, але і ухвала про закриття кримінального провадження із звільненням від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду у цивільному провадженні виключно в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Судом встановлено, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_2 було закрито не з причин відсутності події або складу злочину, а саме через збіг строків притягнення до кримінальної відповідальності за діяння, передбачені ч. 1 ст. 122 КК України.

Таким чином, закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п.1 ч.2 ст. 284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодування заподіяної її діяннями шкоди. Враховуючи вищенаведене суд критично сприймає пояснення відповідача, що шкода, заподіяна позивачу, була здійснена ним при самозахисті.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності (делікту) є склад цивільного правопорушення, необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань встановлено статтею 1166 ЦК України.

Згідно з положеннями статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір, оскільки у деліктних зобов`язаннях діє презумпція вини, а відповідач не довів свою невинуватість.

Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.

Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76, частини першої статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом встановлено та перевірено надані позивачем виписки із медичних карток хворого із зазначенням діагнозу, призначеного лікування та рекомендацій лікарів щодо подальшого лікування, копії чеків на придбання медичних препаратів.Також судом досліджені письмові докази на підтвердження понесених позивачем матеріальних витрат, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

Позивачем надано до суду на підтвердження позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, а саме придбання медичних препаратів та ліків, копії чеків та квитанцій ТОВ ЗТФ «Арніка», ТОВ «Дніпродзержинська фармац. компанія»,ТОВ «Фармакор -2015» аптечний пункт № 1, КП «Муніціпальна аптека», ТОВ «Ваша аптека «Аптечний пункт № 11», ТОВ «Фарма-Кит», ФОП ОСОБА_5 , а також ТОВ «ЦІТ «Планета Стоматології» та ТОВ «Медичний центр «МДЦ» ( за здіснення КТ та лікування в стоматологічній клініці) на загальну суму 11 251 грн. 09 коп.

Отже, суд вважає, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, а саме витрат на лікування підлягають частковому задоволенню у розмірі 11 251,09 грн., оскільки саме цей розмір підтверджується копіями квитанцій про купівлю медикаментів та документами медичних закладів про необхідність лікування цими медичними препаратами.

Надані позивачем чеки щодо оплати пального, на підтвердження витрат, пов`язаних з доставкою потерпілого до КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради та відвідування його дружиною в період з 23.03.2017 року по 03.08.2017 року, та з 23.01.2018 по 30.01.2018 року, судом не можуть бути прийняті до уваги з огляду на відсутність у відповідних документах інформації щодо платника. Також, позивачем не доведено належними та допустимими доказами витрачання пального саме на поїздки до лікарень, на доставку потерпілого до медичного центру. Суд не приймає до уваги копії рахунків, які долучені до справи на підтвердження проживання в готелі дружини потерпілого ОСОБА_3 як підтвердження понесених позивачем матеріальних витрат, оскільки позивачем не доведено, що він потребував постійного стороннього догляду з боку інших осіб.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд керується тим, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду необхідно встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Судом встановлено, що позивач зазнав душевних страждань та інших негативних явищ, у нього погіршився стан здоров`я, внаслідок вчинених відповідачем злочинних дій.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4(з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Людина, її життя і здоров`я, недоторканість та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, даний постулат визнано нормою основного закону держави Конституцією України.

Відповідно до положень ст.23, ст.280, ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, в зв`язку з чим суд виходить з того, що задоволення позовних вимог повинно відповідати як заподіяній моральній шкоді, так і критерію справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Судом встановлено, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, позивач зазнав моральні страждання, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього в результаті злочину, моральна шкода, спричинена позивачу полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_2 призвело до моральних страждань позивача, неможливості нормально жити, позивач вимушений бува докладати додаткові зусилля для організації нормального укладу свого життя.

Суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що в результаті скоєння злочину потерпілому спричинена матеріальна шкода, а також спричинені моральні переживання та страждання, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер винних дій відповідача, ступінь наставших негативних явищ в житті позивача, тривалість строку порушення його законних прав, розмір матеріальних витрат, вважає, що позовні вимоги потерпілого в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути 10 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, саме вказана сума є об`єктивною та достатньою для відшкодування моральної шкоди, що була спричинена відповідачем.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування сум за надання правової допомоги, суд встановив наступне.

Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України. За приписами статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною має бути документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат.

Суд встановив, що позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу, що становлять 3 000, 00 грн. під час розгляду кримінального провадження, в якому позивач є потерпілим, на підтвердження зазначених витрат позивачем надано до суду: договір доручення на закінчення юридичних (адвокатських) послуг від 20.19.2017 року укладений АО «Адвокатська контора № 1» в особі представника Косенок О.М. та Мамічевим О.М.; додаткова згода до договору доручення на здійснення адвокатських послуг від 20.09.2017 року, укладений АО «Адвокатська контора № 1» в особі представника Косенок О.М. та Мамічевим О.М., відповідно до п.п. 1.1.1 загальна вартість по договору складає 3000,00 грн.; квитанція № 0.0.856433130.1 від 29.09.2017 року ОСОБА_1 сплатив юридичні послуги АО «Адвокатська контора № 1» у розмірі 3000 грн. 00 коп.

З огляду на викладене, вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Крім того, витрати на правову допомогу в межах розгляду даної цивільної справи в сумі 3 000, 00 грн. також знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а саме: ордером на надання правничої (правової) допомоги від 22.03.2023 року, договором доручення на здійснення юридичних (адвокатських) послуг від 22.03.2023 року укладеного АО «Адвокатська контора № 1» в особі представника Косенок О.М. та ОСОБА_1 ; квитанцією від 22.03.2023 р.

З огляду на викладене, суд вважає, що зазначені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позову до суду судовий збір за стягнення матеріальної шкоди не сплачувався, оскільки відповідно до п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, від сплати судового збору звільняються.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», якою закріплені ставки судового збору, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Також за подання немайнового характеру судовий збір становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В даному випадку судовий збір за позовні вимоги майнового характеру становить 1073,60 грн., та за позовні немайнового характеру становить 1073,60 грн.

Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь держави судовий збір за позовні вимоги майнового характеру- відшкодування матеріальної шкоди, з урахуванням пропорційності до задоволеної частини позовних вимог, а саме у сумі 381 грн. 45 коп., та за позовні вимоги немайнового характеру відшкодування моральної шкоди, з урахуванням пропорційності до задоволеної частини позовних вимог, а саме у сумі 53 грн. 68 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.15, 16, 23, 25, 1166, 1167, ст.ст. 12,13,76,81,133,141,258,259,263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ), в інтересах якого діє адвокат Косенок Олександр Михайлович (місцезнаходження:85400 АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_4 ) про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_2 ), матеріальну шкоду у розмірі 11 251 (одинадцять тисяч двісті п`ятдесят одна) грн. 09 коп., та моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь держави судові витрати у розмірі 435 (чотириста тридцять п`ять) грн. 13 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 18.08.2023 року.

Суддя І.М. Владимирська