Справа №489/8097/21
Провадження №2/489/377/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Назаровою С.Д.,

за участю: представниці відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз збут», Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" про захист прав споживачів

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом, яким просили: визнати за позивачами право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи Миколаївгаз»; визнати незаконним та скасувати рішення АТ «Оператор газорозподільної системи Миколаївгаз» про об`єднання споживачів будинку АДРЕСА_1 в єдину групу та включення будинку АДРЕСА_1 до плану розвитку газорозподільної системи міста Миколаєва по встановленню загально будинкового вузла обліку природного газу; визнати, що АТ «Оператор газорозподільної системи Миколаївгаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про комерційний облік природного газу» зобов`язаний за свій рахунок у термін до 01 січня 2022 року здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам позивачам, а саме: ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_5 , ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_6 ; зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи Миколаївгаз» внести зміни до плану розвитку газорозподільної системи міста Миколаєва шляхом включення будинку АДРЕСА_1 до переліку багатоквартирних будинків, де повинні бути встановлені лічильники газу в кожне житлове приміщення побутових споживачів власників житлових приміщень; зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи Миколаївгаз» здійснити демонтаж об`єкта газорозподільної системи вузла обліку газу з допоміжними пристроями та металефою шафою, який встановленій на газовій мережі будинку АДРЕСА_1 ; зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи Миколаївгаз» після демонтажу об`єкту газорозподільної мережі загально будинкового вузла газу обліку газу здійснити роботи по відновленню газопостачання на газовій мережі багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , провівши її у попередній стан, який існував до встановлення загально будинкового вузла обліку газу; зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи Миколаївгаз» провести перерахунок об`єму спожитого природного газу відповідно до норм встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 619 від 08.06.1996 «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» у розмірі 3 м.куб по особовим рахункам побутових споживачів позивачів з квітня 2017 року; зобов`язати ТОВ «Миколаївгаз збут» провести перерахунок плати за спожитий природний газ по особовим рахункам побутових споживачів позивачів з квітня 2017 року, а саме: ОСОБА_2 по особовому рахунку № НОМЕР_1 , ОСОБА_3 по особовому рахунку № НОМЕР_2 , ОСОБА_4 по особовому рахунку № НОМЕР_3 , ОСОБА_5 по особовому рахунку № НОМЕР_4 , ОСОБА_6 по особовому рахунку № НОМЕР_5 . Мотивуючи вимоги тим, що вони, як побутові споживачі природного газу, житлові приміщення яких обладнані лише однією газовою плитою для приготування їжі, споживають та ведуть розрахунки за спожитий газ відповідно до норм встановлених діючим законодавством України, до встановлення в їхніх житлових приміщеннях лічильників газу. З квітня 2017 року з наданих ТОВ «Миколаївгаз збут» платіжних документів вони дізналися про те, що норми споживання природного газу для них та членів їх родин значно зросли. У зв`язку з чим вони усно звернулися до ТОВ «Миколаївгаз збут» та до АТ «Миколаївгаз» щодо незаконного нарахування підвищеної плати за газ. Працівники ТОВ «Миколаївгаз збут» повідомили про те, що визначенням об`єму спожитого газу побутовим споживачам займається АТ «Миколаївгаз», який подає відповідні дані до ТОВ «Миколаївгаз збут» і вони встановлюють рахунки. АТ «Миколаївгаз» повідомив, що на багатоповерховий будинок, в якому мешкають позивачі, встановлено загально будинковий вузол обліку газу, тому відповідна плата за спожитий газ нараховується позивачам на підставі показань загально будинкового вузла обліку газу далі ЗВОГ). Крім цього, на їх питання, на підставі чого на багатоповерховий будинок, в якому вони є власниками житлових приміщень і співвласниками інженерних мереж, несучих стін, конструкцій, встановили ЗВОГ та коли їм встановлять індивідуальні лічильники газу, АТ «Миколаївгаз» повідомив, що відповідно до програми розвитку газорозподільної мережі м. Миколаїв, яка прийнята рішенням ПАТ «Миколаївгаз» і затверджена НКРЕКП, Кодексу ГРМ та Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Закону України «Про ринок природного газу» на їх багатоповерховий будинок було заплановано та встановлено ЗВОГ замість лічильників газу в кожне житлове приміщення. Якщо позивачі хочуть встановити в житлові приміщення лічильники газу, то це можливо зробити за їх кошти. Сам ЗВОГ, який встановлений на багатоквартирний будинок, де вони є власниками житлових приміщень, складається з металевої фари, яка анкерними болтами скріплена до стіни багатоквартирного будинку та вузла обліку газу з додатковими пристроями. Крім цього, при встановлені даного ЗВОГ АТ «Миколаївгаз» повністю змінив конструкцію інженерної мережі газопостачання (газову трубу). Позивачі зверталися до АТ «Миколаївгаз» з заявами про скасування відповідних нарахувань та проведення перерахунку, однак їх вимоги не були задоволенні. Ніякго рішення загальними зборами щодо надання дозволу на встановлення ЗВОГ АТ «Миколаївгаз» на багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 не приймалося.

Від представника АТ «Оператор газорозподільної системи Миколаївгаз» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що особливості встановлення лічильників газу споживачам визначаються Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». За адресою: АДРЕСА_1 В 21 грудня 2017 року АТ «Миколаївгаз» було встановлено загально будинковий лічильник газу. Вищевказаним Законом України не врегульовано, які саме типи лічильників природного газу слід встановлювати в багатоквартирних будинках: індивідуальні чи загально будинкові лічильники. Доводи позивачів з приводу незаконності встановлення загально будинкового лічильника природного газу є безпідставними та не заслуговують на увагу. На момент встановлення будинкового вузла обліку природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , діяв Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 01.10.2015, яка не передбачала встановлення загально будинкового лічильника газу лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному ст.. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Між тим, наступні зміни до вказаного Закону набрали чинності 19.01.2018. Аргументи позивачів з приводу виключного та безумовного обов`язку АТ «Миколаївгаз» за власні кошти обладнати їхні житлові приміщення індивідуальними газовими лічильниками є безпідставними. Порядок і розміри компенсації витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу фізичних осіб (населення) встановлюється Кабінетом Міністрів України. Доводи позивачів з приводу незаконності нарахування їм плати за природний газ на підставі показань загально будинкового вузла обліку газу є безпідставними.

Від представника ТОВ «Миколаївгаз збут» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказує, що АТ «Миколаївгаз», як ліцензіат зобов`язаний здійснювати облік газу, що надходить до газорозподільних мереж ліцензіата відповідно до укладених Договорів. Враховуючи норми ліцензійних умов та кодексу газорозподільних систем, саме АТ «Миколаївгаз», як оператор ГРМ, є відповідальним за облік природного газу у побутових споживачів та визначені ним обсяги природного газу є обов`язковими для постачальника ТОВ «Миколаївгаз збут» у взаємовідносинах із споживачем. Таким чином, нарахування суми до сплати за послуги з газопостачання здійснюються постачальником на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначених споживачем та оператором ГРМ за підсумками місяця. Далі, відповідно до розділу ІІІ Правил постачання, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору є сплачених споживачем рахунок постачальника за поставлений природний газ. У разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного у встановленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Такої заяви від позивачів не надходило, встановлено фактичне споживання природного газу та оплати відповідних рахунків, що свідчить про заочне приєднання позивачів до умов договорів постачання та розподілу природного газу побутовим споживачам. За указаними позивачами адресами відкрито особові рахунки, відповідно до даних якого за місцем споживання природного газу щомісяця надходять рахунки на оплату за спожитий газ із зазначенням: об`єму відповідно до показів лічильника споживача, коефіцієнту приведення до стандартних умовах та його вартості, а також плати за розподіл (доставку) природного газу. Оператором ГРМ за адресою відповідача є АТ «Миколаївгаз», який відповідає за облік природного газу у побутових споживачів, та згідно наявних матеріалах справи квитанцій отримує плату за розподіл природного газу, саме до компетенції АТ «Миколаївгаз» відноситься вирішення питань щодо здійснення нарахування за фактичними показниками лічильника, які заявлені позивачами у позовній заяві. Тож, ТОВ «Миколаївгаз збут» як сторона договору постачання природного газу побутовому споживачу, здійснює лише обчислення, тобто математичні рахунки з наданими йому числовими значеннями об`єму спожитого газу, що визначені оператором ГРМ АТ «Миколаївгаз» обсяги природного газу, які є обов`язковими для нього, як постачальника у взаємовідносинах із споживачем.

Ухвалою суду від 09.12.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 25.01.2022, відзив на позовну заяву ТОВ «Миколаївгаз збут» повернуто без розгляду.

Ухвалою суду від 15.11.2022, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_6 на підставі договору купівлі продажу квартири від 06.03.2017, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ємельяновою Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 440, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 06.03.2017.

З свідоцтва про право власності на житло від 12.12.1996, вбачається, що ОСОБА_5 , ОСОБА_7 належить на праві спільної часткової власності квартира АДРЕСА_5 .

ОСОБА_4 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі продажу від 21.11.2014, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченко І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2098, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 21.11.2014.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно,Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 08.04.2021, вбачається, що ОСОБА_3 належить на праві спільної часткової власності частки квартири АДРЕСА_3 на підставі договору дарування від 05.06.2015, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 546.

ОСОБА_2 належить на праві власності квартира АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.09.2017, виданого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-718.

З розрахункової книжки по оплаті за природний газ, вбачається, що особовий рахунок споживача ОСОБА_6 є № НОМЕР_5 .

Судом встановлено, що позивачі зверталися до АТ «Миколаївгаз» з заявами щодо демонтажу загально будинкового лічильника газу та безкоштовного встановлення індивідуального газового лічильника в кожне окреме житлове приміщення.

Згідно листів відповідей позивачам, АТ «Миколаївгаз» не вбачає підстав для розгляду отриманих претензій по суті, оскільки, зокрема, в письмових звернень не зазначено місця проживання заявників, не підписане авторами, а також є такими, з яких неможливо встановити авторство, визначається анонімним і розгляду не підлягає.

Позивачі звернулися до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) з заявами щодо встановлення індивідуального лічильника обліку природного газу.

Як вбачається з листів - відповідей Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), надало роз`яснення позивачам щодо встановлення індивідуальних лічильників природного газу за рахунок газорозподільного підприємства.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відносини між споживачами та оператором газорозподільних систем регулюються укладеним між ними Типовим договором, затвердженим постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015 року.

Згідно ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу`по відношенню до побутового споживача ТОВ «Миколаївгаз-збут» є постачальником, а АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» - розподільником, оператором газорозподільної мережі.

Встановлення загальнобудинкових вузлів обліку передбачено Кодексом газорозподільних систем, затвердженим НКРКП, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, а порядок проведення розрахунків встановлений Постановою Кабінету Міністрів від 27.01.2016 р. №46.

Відповідно до пункту 33 ч.1 ст.1 Закону України від 09 квітня 2015 року №329-VIII» Про ринок природного газу» ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG (зріджений природний газ).

Ця система правовідносин може бути представлена як сукупність договорів різного виду, які укладаються суб`єктами ринку природного газу. Права та обов`язки суб`єктів ринку природного газу як сторін відповідних договорів визначаються безпосередньо зазначеним Законом.

Серед споживачів окреме місце займають побутові споживачі - фізичні особи, які придбавають природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок природного газу»).

Серед принципів функціонування ринку природного газу пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про ринок природного газу» першочергово визначає забезпечення високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу, у тому числі забезпечення першочергового інтересу безпеки постачання природного газу, зокрема шляхом диверсифікації джерел надходження природного газу.

Серед прав споживача передбачено право на отримання природного газу належної якості та кількості, фізико-хімічні показники якого відповідають встановленим нормам, відповідно до умов укладених договорів, крім випадків припинення (обмеження) постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів, а також безоплатне отримання інформації про обсяги та інші показники власного споживання природного газу (пункти 4, 5 частини першої статті 13 Закону України «Про ринок природного газу»). Аналогічні права визначені у типовому договорі постачання природного газу споживачам, затвердженому постановою Національної комісії,що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015року №2500 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1386/27831).

З метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання здійснюється приладовий облік природного газу (частина перша статті 18 Закону України «Про ринок природного газу»).

За частиною четвертою статті 18Закону України «Про ринок природного газу» держава заохочує впровадження новітніх систем, у тому числі апаратних засобів, обліку природного газу, зокрема тих, що забезпечують можливість споживача активно управляти власним споживанням.

Таким чином, приладовий облік споживання природного газу розглядається з позицій забезпечення державних гарантій прав споживачів, у тому числі побутових споживачів природного газу.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Стаття 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 21 грудня 2017 року визначає, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку, зокрема, для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2021 року.

Тобто після зазначених дат постачання цим категоріям споживачів мало здійснюватися за умови комерційного обліку лічильниками газу, до їх настання - незалежно від наявності газових лічильників.

Відповідно до приписів частини другої статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 20 січня 2018 року загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

До 20 січня 2018 року питання встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу не було врегульоване на рівні закону, а регламентувалося підзаконними нормативно-правовими актами.

Приписами абзаців третього-п`ятого пункту 4 Тимчасового положення у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46) передбачено, що:

- ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи;

- встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем. Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку;

- власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 1 глави 5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або оператора газорозподільної системи та за їх рахунок у багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких у повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору газорозподільної системи в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

З наведених положень вбачається, що до 20 січня 2018 року оператор газорозподільної системи мав право встановити загальнобудинковий лічильник природного газу, врегулювавши з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку, а також забезпечити можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку.

Отже для встановлення загальнобудинкового лічильнику природного газу оператор газорозподільної системи не міг діяти в односторонньому порядку оскільки повинен був в договірному порядку врегулювати з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку.

21 грудня 2017 року представниками АТ «Миколаївгаз» на житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , було встановлено загально будинковий лічильник газу. Вузол обліку прийнято до експлуатації.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, становить частину спільного майна багатоквартирного будинку.

У свою чергу, таке майно є спільною сумісною власністю власників квартир та нежитлових приміщень будинку (частина друга статті 382 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частина перша статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Таким чином, будь-яке втручання у належні до багатоквартирного будинку інженерні мережі (незалежно від місця їх розташування - всередині чи за межами будинку) є діями, які вчиняються щодо майна, належного співвласникам такого будинку на праві спільної сумісної власності.

Встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу не є винятком з цього загального висновку, адже здійснюється з безпосереднім втручанням в інженерні мережі будинку, а сам прилад обліку, будучи приєднаним до мереж будинку, стає невід`ємною складовою частиною останніх, перестає існувати як окрема річ і бути об`єктом права власності оператора газорозподільної системи. Об`єкт же права власності співвласників багатоквартирного будинку зазнає фізичних змін. За відсутності згоди співвласників такі зміни можуть кваліфікуватися або як правопорушення, або як допустиме обмеження права власності.

Разом з тим відповідно до однозначних приписів частини сьомої статті 319 та частини другої статті 321 ЦК України обмеження права власності можуть бути запроваджені виключно законом.

Тобто з урахуванням положень абзацу другого частини другої статті 4 ЦК України такі обмеження можуть бути встановлені виключно нормативно-правовим актом, що має юридичну силу закону України. Зазначене кореспондується із приписами пункту 7 частини першої статті 92 Конституції України, відповідно до яких правовий режим власності визначається виключно законами України.

Відтак суд вважає, що до та після 20 січня 2018 року першочергово слід враховувати, що втручатися у газові мережі, що складають спільне майно багатоквартирного будинку, можна лише за згодою власників такого майна, яка мала бути надана в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (якщо в такому будинку створене об`єднання співвласників - у порядку статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»). У свою чергу, будь-які підзаконні нормативно-правові акти не могли встановлювати інший порядок вирішення цього питання і тим більше надавати оператору газорозподільної системи право в односторонньому порядку втручатися в газові мережі багатоквартирного будинку для встановлення загальнобудинкового лічильника.

Таким чином, слід вважати, що оператор газорозподільної системи, який в односторонньому порядку встановив для багатоквартирного будинку загальнобудинковий лічильник природного газу, як до 20 січня 2018 року, так і після цієї дати діяв з порушенням вимог законодавства.

Під час ухвалення рішення суд у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України повинен вирішити чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що на підставі Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494 (зокрема, пункту 5 глави 3 розділу VI цього Кодексу).

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору розподілу природного газу затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2498 від 30.09.2015, цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС.

Судом встановлено, що позивачі приєдналися до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частиніпершій статті626ЦК Українивстановлено,що договоромє домовленістьдвох ібільше сторін,спрямована навстановлення,зміну абоприпинення цивільнихправ та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Оскільки позивачі виконували свій обов`язок зі сплати отриманих послуг, у тариф яких включено і вартість та роботи зі встановлення індивідуальних лічильників газу населенню, частково такі роботи відповідачем були здійснені, суд вважає, що вимоги статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» мають вищу юридичну силу, ніж рішення Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до гл. 5 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або оператора газорозподільної системи та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору газорозподільної системи в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок оператора газорозподільної системи. У разі наявності вузла обліку природного газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення обєму спожитого природного газу мешканцями зазначених обєктів здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року №620.

Газопостачання є видом комунальної послуги за змістом ч. 1 ст. 1 та п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а засіб обліку визначає кількісні та або якісні показники такої послуги, і саме для споживача встановлено обов`язок забезпечувати доступ до свого приміщення для огляду засобу обліку положеннями.

Встановлення замість індивідуальних (квартирних) лічильників за змістом п.5 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку передбачає інший порядок визначення обсягів споживання розподілу плати згідно з показами загальнобудинкового лічильника пропорційно між споживачамив залежності від кількості зареєстрованих в квартирі осіб, що за відсутності згоди кожного із споживачів на такий розрахунок не тільки порушує приписи ч.3 ст.18 Закону України «Про ринок природного газу», але й є несумісним із встановленим п.5 ч.1 ст.30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» принципом відповідності оплати житлово-комунальної послуги її кількості.

Таким чином встановлення загальнобудинкового вузлу обліку газу в процесі споживання газу не відображає фактичного споживання газу кожним споживачем багатоквартирного будинку окремо, що породжує нарахування сум за споживання обєму газу, який насправді не використовувався споживачем. У випадку не встановлення у побутового споживача індивідуального лічильника відбувається математичний розрахунок спожитого газу між споживачами у яких є квартирні лічильники газу та у яких немає таких лічильників, а отже неможливо встановити та перевірити правильність такого розрахунку.

Відповідно до п.п. 3, 4, 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та повязаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому випадку порушеними, якщо виконавець послуги навязує такі умови отримання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

За вказаних обставин суд встановлює порушення прав позивачів, як споживачів з боку відповідача в частині встановлення загальнобудинкового вузлу обліку газу, оскільки його односторонні дії зі встановлення загальнобудинкового вузлу обліку газу без погодження зі споживачами призводять до невідповідності умов договору на постачання природного газу між споживачем та постачальником, в той час коли кошти мають сплачуватися споживачем тільки за той газ, який дійсно був спожитий.

В статті 15ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтею 16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З наведеного слідує, що суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 26 жовтня 2021 року (справа № 212/5836/17, провадження № 14-11цс21) в аналогічній справі дійшла наступних висновків.

У питанні правомірності встановлення загальнобудинкового лічильника газу можна виокремити такі режими регулювання:

- до 20 січня 2018 року - за письмовою згодою споживачів відповідно до Тимчасового положення (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 р. № 620) та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а також за умови укладення договору щодо зняття показань з будинкового вузла обліку та квартирних лічильників газу з власником (власниками) будинку (будинків) (квартир), експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо;

- з 20 січня 2018 року - загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку відповідно до чинної редакції Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Тому для застосування такої санкції, як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, має бути встановлений факт відмови споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок оператора ГРМ.

Таким чином, у разі не встановлення населенню у строки, зазначені у частині першій статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу (до 01 січня 2021 року) на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України.

Втручатися у газові мережі, що складають спільне майно багатоквартирного будинку, до та після 20 січня 2018 року можна було лише за згодою власників такого майна, що мала бути надана в порядку, визначеному статтею 10Закону України«Про особливостіздійснення прававласності убагатоквартирному будинку» (якщо в такому будинку створене об`єднання співвласників - у порядку статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»). У свою чергу, будь-які підзаконні нормативно-правові акти не могли встановлювати інший порядок вирішення цього питання і тим більше надавати оператору газорозподільної системи право в односторонньому порядку втручатися в газові мережі багатоквартирного будинку для встановлення загальнобудинкового лічильника.

Односторонні дії газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу необхідно кваліфікувати не тільки в контексті застосування попередньої та чинної редакцій Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», а також у контексті норм про зміст, допустимі обмеження та непорушність права власності (Конституція України, ЦК України, Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Односторонні дії газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу без згоди на це співвласників відповідного багатоквартирного будинку слід кваліфікувати як протиправні незалежно від того, вчинені вони до 20 січня 2018 року чи після цієї дати.

Дії газорозподільної організації щодо визначення обсягів спожитого природного газу до 01 січня 2021 року на підставі показників загальнобудинкового лічильника газу будуть правомірними за одночасного дотримання таких умов: у споживачів не встановлені індивідуальні лічильники обліку газу; загальнобудинковий лічильник газу встановлений з дотриманням положень законодавства, зокрема за наявності згоди на це співвласників відповідного багатоквартирного будинку.

За відсутності хоча б однієї з указаних умов дії газорозподільної організації щодо визначення обсягів спожитого природного газу до 01 січня 2021 року на підставі показників загальнобудинкового лічильника газу суперечитимуть як Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», так і приписам законодавства про зміст, допустимі обмеження та непорушність права власності (Конституція України, ЦК України, Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Законодавство передбачає два механізми визначення обсягу спожитого споживачами газу до встановлення індивідуальних лічильників: за показаннями загальнобудинкового лічильника та за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Якщо з будь-яких причин установити загальнобудинковий лічильник природного газу у певний проміжок часу з дотриманням вимог чинного законодавства (зокрема, внаслідок відсутності згоди співвласників будинку) не виявляється можливим, то визначення обсягу спожитого споживачами газу до встановлення індивідуальних лічильників має відбуватися за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення спору в умовах відсутності юридичної визначеності у правовому регулюванні щодо застосовних норм споживання природного газу суд повинен застосовувати останні норми споживання природного газу, які затвердив Кабінет Міністрів України (незалежно від втрати чинності відповідною постановою, зокрема від визнання її нечинною чи скасування), до затвердження нових норм споживання природного газу».

З огляду на викладене, суд вважає правильним обраний спосіб захисту позивачами щодо демонтажу загальнобудинкового вузлу обліку газу як припинення дії, що порушує права позивачів та відновлення становища, що існувало до порушення.

Щодо вимог позивачів про визнання незаконними та скасування рішень та дій відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» про об`єднання споживачів будинку АДРЕСА_1 до плану розвитку газорозподільної системим по встановленню загальнобудинкового вузла обліку природного газу, за свій рахунок у термін до 01.01.2022 року здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальних газових лічильників, внести зміни до плану розвитку газорозподільної системи міста Миколаєва, шляхом включення будинку АДРЕСА_1 до переліку багатоквартирних будинків, де повинні бути встановлені лічильники газу в кожне житлове приміщення побутових споживачів власників житлових приміщень; здійснити демонтаж об`єкта газорозподільної системи вузла обліку газу з допоміжними пристроями та металевою шафою, який встановлений на газовій мережі будинку АДРЕСА_1 ; після демонтажу об`єкту газорозподільної мережі загальнобудинкового вузла обліку газу здійснити роботи по відновленню газопостачання на газовій мережі багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , привівши її у попередній стан, який існував до встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу) суд вважає необхідним відмовити в цій частині, оскільки такий спосіб захисту передбачений у ч.2 ст.16ЦПК України може бути застосований по відношенню до рішень та дій органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, до яких відповідач не відноситься.

Вимоги щодо скасування вказаних рішень відповідача та зобов`язання відповідача внести зміни до плану розвитку газорозподільної системи міста Миколаєва буде втручанням у господарську діяльність господарюючого суб`єкта та не відповідатиме вимогам закону, в зв`язку із чим в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Звертаючись до суду, позивачі просили здійснити перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого газу з квітня 2017 року на підставі норм, які встановлені Постановою Кабінету Міністрів України № 203 від 23.03.2016 р. «Про норми споживання природного газу населенням в разі відсутності газових лічильників», а в подальшому просили здійснити такий перерахунок з урахування постанови Кабінету Міністрів України №143 від 27.02.2019р.

Проте, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 травня 2018 року в справі №826/2507/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2018 року, постановою Верховного Суду від 27 листопада 2018 року, визнано протиправною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників»; визнано протиправним та нечинним пункт 1 переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 204.

Постанова Кабінету Міністрів України № 203 від 23.03.2016 р. «Про норми споживання природного газу населенням в разі відсутності газових лічильників» втратила чинність 08.02.2019 року.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 30 січня 2019 року «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами» (в редакції від 30.03.2019 року), норми споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу втратили чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №143 від 27.02.2019 року.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 266 від 13 лютого 2019 року, яка набула чинності 30 березня 2019 року «Про відновлення дії постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 р. №609», відновлено дію постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 р. №609 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 143 від 27 лютого 2019 року, яка набула чинності 07 березня 2019 року «Питання споживання природного газу» затверджено норми споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу згідно з додатком. Установлено, що застосування норм споживання природного газу побутовими споживачами у разі відсутності лічильників газу, затверджених пунктом 1 цієї постанови, здійснюється з 9 серпня 2018 року; не допускається нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 р. № 237 «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» (Офіційний вісник України, 2015 р., № 36, ст. 1075) та від 23 березня 2016 р. № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» (Офіційний вісник України, 2016 р., № 24, ст. 958).

З огляду на викладене суд вважає, що вищевказані позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме підлягають задоволенню вимоги про визнання неправомірними дій АТ «Миколаївгаз» щодо збільшення об`ємів (обсягів) розподіленого газу з квітня 2017 року, а також вимоги про зобов`язання АТ «Миколаївгаз» здійснити перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого газу у помешканнях - квартирах позивачів за період з 01.04.2017 року, але такий перерахунок необхідно здійснити відповідно до норм споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу, які були встановлені Кабінетом Міністрів України у відповідний період з врахуванням вищезазначених вимог законодавства.

Також судом встановлено, що згідно з постановою НКРЕКП від 28.05.2015р. №1652, ТОВ «Миколаївгаз збут» в установленому порядку отримало ліцензію на постачання природного газу за регульованим тарифом з 01.07.2015 р., тому на даний час, а також на час виникнення спірних правовідносин, є постачальником газу, зокрема, для побутових споживачів, які проживають на території м. Миколаєва.

АТ «Миколаївгаз» забезпечує розподіл природного газу, а ТОВ «Миколаївгаз збут» - постачання природного газу.

Оскільки позивачам нараховується оплата за природний газ саме постачальником в особі ТОВ «Миколаївгаз збут» і суд, вирішуючи дану справу, прийшов до висновку про необхідність проведення перерахунку об`ємів (обсягів) розподіленого газу у помешканнях позивачів відповідно до норм споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу, які були встановлені Кабінетом Міністрів України у відповідний період, то підлягають задоволенню і позовні вимоги, заявлені до відповідача ТОВ «Миколаївгаз збут» щодо перерахунку плати за спожитий газ за послуги газопостачання відповідно із діючих протягом вказаних періодів норм споживання газу для громадян для приготування їжі, в квартирах, в яких не встановлені індивідуальні газові лічильники.

Таким чином вимоги позивачів до ТОВ «Миколаївгаз збут» про проведення перерахунку плати за спожитий природний газ за вказаний вище період, тобто з 01.04.2017р. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи вимоги позивачів про визнання за ними права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками та зобов`язання АТ «Миколаївгаз» встановити в їх квартирах індивідуальні лічильники газу, суд виходить з наступного.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року (справа №214/2435/17, провадження №14-347цс18) дійшла висновку, що відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. Волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 212/5836/17.

Зміст статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» свідчить про наявність безумовного обов`язку відповідних суб`єктів господарювання - газорозподільних організацій забезпечити встановлення лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення, у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування приладів та робіт, які підлягають встановленню, або забезпечувати цими приладами відповідних суб`єктів господарювання.

Стаття 6 Закону визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Отже на відповідача АТ «Миколаївгаз» покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку не споживачів є неправомірним.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відмова АТ «Миколаївгаз» від свого обов`язку встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів.

Визначаючи спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що право на встановлення індивідуальних лічильників газу побутовим споживачам газу у їх квартирах встановлено законодавством, додаткового визнання цього права судовим рішенням не потребується, а тому суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивачів в даному випадку буде зобов`язання відповідача АТ «Запоріжгаз» за свій рахунок здійснити встановлення індивідуальних газових лічильників в квартирах позивачів.

На думку суду такий спосіб захисту не суперечить закону, відповідає інтересам позивачів, змісту порушеного права, характеру його порушення, дозволяє забезпечити реальне поновлення порушених прав.

Водночас вимога позивачів щодо встановлення індивідуальних лічильників газу із визначенням дати, а саме до 01.01.2022 року на вимогах закону не ґрунтується, так як статтею 18 ЦПК України передбачена обов`язковість виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France»), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява " № 20372/11).

На підставі викладеного позовні вимоги позивачів підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі

Позивачі з позовною заявою до суду звернулись 03.12.2021, а тому судовий збір має розраховуватись, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2021 року. (2270,00 грн.).

Згідно з пп.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру судовий збір становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 908,00 грн.

Згідно з ч.3 ст.6 вказаного Закону, у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно зі ст.7 Закону, у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

Відповідно доч.6 ст.141ЦПК України,якщо сторону,на користьякої ухваленорішення,звільнено відсплати судовихвитрат,з другоїсторони стягуютьсясудові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивачі у справах про захист прав споживачів звільнені від сплати судового збору, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в дохід держави пропорційно задоволеної частини вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_8 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз збут», Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» здійснити демонтаж обєкта газорозподільної системи вузла обліку газу з допоміжними пристроями та металевою шафою, який встановлений на газовій мережі багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .

Зобов`язати АТ«Оператор газорозподільноїсистеми «Миколаївгаз» після проведеного демонтажу об`єкту газорозподільної системи загальнобудинкового вузла обліку газу- здійснити роботи по відновленню газопостачання на газовій мережі багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , привівши її у попередній стан, який існував до встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Операторгазорозподільної системи «Миколаївгаз» здійснити за свій рахунок встановлення індивідуальних газових лічильників в квартирах побутових споживачів:

- ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 ;

- ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_3 ;

- ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_4 ;

- ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_5 ;

- ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_6 .

Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» провести перерахунок об`єму спожитого природного газу по особовим рахункам побутових споживачів, а саме: ОСОБА_2 по особовому рахунку № НОМЕР_1 , ОСОБА_3 по особовому рахунку № НОМЕР_2 , ОСОБА_4 по особовому рахунку № НОМЕР_3 , ОСОБА_5 по особовому рахунку № НОМЕР_4 , ОСОБА_6 по особовому рахунку № НОМЕР_5 .

В задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаззбут» - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» в дохід держави судовий збір у розмірі 4540 грн. 00 коп. (п`ятдесят тисяч чотириста сорок вісім гривень 00 копійок).

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивачі:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_6 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_7 ;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_8 ;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_10 ;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_11 , РНОКПП НОМЕР_9 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївгаз збут», юридична адреса: м. Миколаїв, вул. 7 Слобідська, 70 В/1, .

Відповідач: Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз", юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Погранична, 159, .

Повний текст судового рішення складено «29» березня 2023.

Суддя Н.О. Рум`янцева