СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/7303/23

пр. № 2/759/2975/23

03 серпня 2023 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Шум Л.М. розглянувши у спрощенному позовному провадженні (без виклику сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ТАС" про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 24.11.2022 р. приблизно о 6:50 у м. Київ, Харківське шосе 56 відбулася дорожньо -транспортна пригода, в якій автомобіль марки "Mitsubishi", р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , здійснив наїзд на пішохода

ОСОБА_3 . Внаслідок даної ДТП ОСОБА_3 від отриманих

травм помер в КМКЛШМД.

В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, сину загиблого,

ОСОБА_1 було завдано значну та непоправну шкоду, яка проявилась у

моральній шкоді.

Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну,

здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором

обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних

транспортних засобів №212001117, який діяв на момент настання ДТП станом на

24.11.2022 року.

24.11.2022 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000890 з кваліфікацією

по статті 286 КК України та розпочато досудове розслідування.

На момент подачі позовної заяви досудове розслідування кримінального

провадження № 0000890 не завершено та розслідується ГУНП у м. Києва.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність водія, пов`язана з

експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "Mitsubishi", р.н. НОМЕР_2 ,

була застрахована у Відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування

цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів

№212001117, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ

(витяг додається).

Відносини, які виникли між позивачем та відповідачем першочергово регулюються

Законом України «Про ОСЦПВВНТЗ».

Як вбачається із Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», підставою виплати страхового

відшкодування є обґрунтованість вимог заявника і подія підпадає під ознаки

страхового випадку. Будь-яких інших вимог, для того щоб виплачувати страхове

відшкодування, законодавець не передбачає.

Таким чином, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки

"Mitsubishi", р.н. НОМЕР_1 , настає незалежно від його вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність

шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між

протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається.

Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за

випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі

непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути

підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика

про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуюче вищевикладене, страховик вправі визнати позовні вимоги відповідно до

статті 36 Закону № 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності

заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування

позивачу, оскільки цивільно-правова відповідальність власника джерела підвищеної

небезпеки настає не залежно від наявності криманольної відповідальності.

Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим

особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у

місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового

випадку, і виплачується рівними частинами.

Станом на момент ДТП, до складу сім`ї загиблого

ОСОБА_3 входили: дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_1 , мати загиблого ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько загиблого ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної

шкоди у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , є: дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_1 .

На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України "Про Державний

бюджет України на 2022 рік" встановлено з 01.10.2022 року мінімальну заробітну

плату у місячному розмірі: 6 700,00 грн.

З урахуванням викладеного загальний розмір страхового відшкодування моральної

шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 80400,00 грн, що становить 40

200,00 грн. (1/2 частки моральної шкоди), який визначається шляхом поділу

загального розміру страхового відшкодування моральної шкоди на двох осіб

(80400 / 2 = 40 200,00), яку він просить стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 25.04.2023р. відкрито провадження по справі. Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними доказами.

12.05.2023 року до суду надійшов відзив по справі від відповідача, згідно якого останній просить відмовити в задоволенні позову, оскільки кримінальне провадження №0000890 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, не завершене по даній справі відсутній вирок суду, який набрав законної сили, що унеможливлює встановлення факту настання цивільно-правової відповідальності внаслідок ДТП, обставини ДТП, в порядку п.36.2, ст.36 ЗУ "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а отже з боку АТ "СГ "ТАС" (приватне) відсутній факт порушення строків на виплату страхового відшкодування в зв"язку з чим вимога позивача є передчасною та необгрунтованою, яка грубо порушує норми матеріального права.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Також, відповідачем надано клопотання про зупинення провадження до часу набрання законної сили вироком суду по кримінальному провадженню № 24.11.2022 р., яке, на думку суду, задоволенню не підлягає через те, що на даний момент досудове слідство по зазначеному кримінальному провадженню триває, обвинувальний акт до суду не надходив.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справіDelcourt v. BelgiumСуд зазначив, що„у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справіBellet v. FranceСуд зазначив, що„стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки". Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі"Странніков проти України", де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі „розумності строку".

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 24.11.2022 р. приблизно о 6:50 у м. Київ, Харківське шосе 56 відбулася дорожньо -транспортна пригода, в якій автомобіль марки "Mitsubishi", р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , здійснив наїзд на пішохода

ОСОБА_3 . Внаслідок даної ДТП ОСОБА_3 від отриманих

травм помер в КМКЛШМД. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу на дату дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в АТ «СГ ТАС» (приватне), поліс № 212001117.

Вказана обставина сторонами не заперечується.

За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000890 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Станом на 03.08.2023 року у суду відсутні відомості, що приймалось рішення про закриття кримінального провадження або направлення його до суду з обвинувальним актом.

Судом встановлено, що позивач станом на 03.05.2023 року не звертався до АТ «СГ «ТАС» (приватне) для отримання страхового відшкодування в порядку, передбаченому законодавством, внаслідок чого, питання про виплату страхового відшкодування не розглядалося, а отже звернення позивача до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів с безпідставним, оскільки факту порушення, невизнання, або оспорювання прав, свобод чи інтересів з боку АТ «СГ «ТАС» (приватне) не було.

На даний час АТ «СГ «ТАС» (приватне), відповідно до чинного законодавства України, не має підстав для здійснення виплати страхового відшкодування, оскільки позивачем не дотриманий передбачений законодавством порядок отримання страхового відшкодування та не надано доказів виникнення цивільно-правової відповідальності застрахованої особи, тобто вироку суду по кримінальному провадженню.

Відповідно до п. 2.1., ст. 2 Закон № 1961-ІУ: «Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону».

Згідно ст.6 Закону № 1961-ІУ страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-ІУ у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 33-1.1. статті 33-1 Закону № 1961-ІУ особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Згідно п. 35.1. статті 35 Закону № 1961-ІУ для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися:

а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;

б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;

в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;

г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;

ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Згідно п. 35.2. статті 35 Закону № 1961-ІУ до заяви додаються:

а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;

ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника:

є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування.

Згідно п.3 ч.І ст.988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до п.36.2. ст.36 Закону № 1961-ІУ страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг нього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Позивач в порушення ст. 33-1 та ст. 35 Закону № 1961-IV не надав страховику всі документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, також не надав документального підтвердження того, що по справі спірного ДТП завершене кримінальне провадження № 0000890 та прийняте рішення яке набрало законної сили.

За обставин даної справи, кримінальне розслідування за фактом спірного ДТП ще триває та особу винну у скоєному ДТП не встановлено.

Суд звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон № 1961-IV є спеціальніші нормативно-правовим актом. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Закон № 1961-IV визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів.

Відсутність інформації про набрання законної сили рішення у кримінальній справі щодо спірного ДТП зумовлює припинення перебігу строку прийняття страховиком рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, тобто на момент розгляду даної справи позбавляє обов`язку страхову компанію провести страхову виплату.

На даний час АТ «СГ «ТАС» (приватне), відповідно до чинного законодавства України, не має підстав для здійснення виплати страхового відшкодування, оскільки позивачем не дотриманий передбачений законодавством порядок отримання страхового відшкодування та не надано доказів виникнення цивільно-правової відповідальності застрахованої особи, тобто вироку суду по кримінальному провадженню № 0000890.

Згідно п. 23.1 ст. 23 Закону № 1961 -IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону № 1961-IV визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Згідно п.27.1 ст. 27 Закону № 1961-IV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Для вирішення питання чи є смерть потерпілого прямим наслідком спірної ДТП виникає потреба у спеціальних знаннях, які інші засоби доказування замінити не можуть.

Згідно п.5 ч.З ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги: зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Пунктом 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.б ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Згідно ч.б ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншіши засобами доказування.

Таким чином, оскільки факти, встановлені під час розгляду кримінальної справи, щодо наявності чи відсутності вини водія, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем, у скоєнні спірної ДТП, та настання смерті потерпілої особи внаслідок вказаної ДТП в тому числі буде залежати наявність або відсутність обставин, що є підставами для задоволення або відмови в задоволенні позовних вимог у даній справі.

Згідно ч.б ст.82 ЦПК України преюдиціальне значення надається лише вироку суду у кримінальному провадженні, ухвалі про закриття кримінального провадження.

Надані позивачем докази не замінюють собою вирок суду у кримінальному провадженні або ухвалу про закриття кримінального провадження.

Верховний Суд відзначив, що витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів, оскільки реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року по справі № 333/6816/17 (провадження № 14-87цс20) зроблено висновок, що «Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим».

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що наразі відсутні підстави стягнення з відповідача страхового відшкодування на користь позивача згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з відсутністю вироку суду в кримінальному провадженні № 0000890 або ухвали про закриття кримінального провадження, які набрали законної сили та вказували, що смерть потерпілого є прямим наслідком спірної ДТП.

Виходячи з вищенаведеного, оскільки кримінальне провадження № 0000890 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не завершене по даній справі відсутній вирок суду, який набрав законної сили, що унеможливлює встановлення факту настання цивільно-правової відповідальності внаслідок ДТП, обставини ДТП, в порядку п. 36.2, ст. 36 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ", а отже з боку АТ «СГ «ТАС» (приватне) відсутній факт порушення строків на виплату страхового відшкодування у зв`язку з чим вимога позивача є передчасною.

Керуючись 264, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ТАС" про відшкодування моральної шкоди- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Л.М. Шум