ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Халаджи О.В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2022 року у цивільній справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про стягнення боргу ( суддя першої інстанції Мовчан Д.В.),

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про стягнення боргу, в якому просило стягнути на свою користь з відповідачів заборгованість за Угодою № 311188 від 26.02.2010 року у розмірі 143 668 грн. 51 коп. та судовий збір у розмірі 2111,36 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2022 року позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про стягнення боргу задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» заборгованість за Угодою № 311188 від 26.02.2010 року у загальному розмірі 143 668 грн. 51 коп., яка складається із заборгованості по оплаті послуг у розмірі 32 100 грн. 42 коп. та заборгованості по сплаті чистих внесків у розмірі 111 568 грн. 09 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» судовий збір у розмірі 703.79 грн з кожного.

Із вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 , та через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що не була належним чином повідомлена про розгляд вказаною справи, процесуальні документи на її адресу не надходили, на ті адреси на які суд направляв кореспонденцію вона не мешкає.

Також наголошує на тому, що 06.01.2017 року та 05.02.2017 року позивач повідомляв про необхідність сплатити заборгованість, в повідомленні від 02.03.2017 року позивач повторно надіслав вимогу, вказує на те, що Товариством пропущено строк позовної давності.

Звертає увагу суду, що крім вимог від 2017 року чергову вимогу було отримано в лютому 2020 року, тобто позивач змінив строк виконання основного зобов`язання, договором не було встановлено строку чинності поруки.

Також відповідачка просила застосувати строки позовної давності.

ОСОБА_2 просив рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Від ТОВ «Авто Просто» надійшов відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що рішення ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

ТОВ «Авто Просто» просило оскаржуване рішення залишити без змін.

Від інших учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить, 143668,51 гривень. тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму(2684*100=268400), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.02.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» та ОСОБА_3 (далі Відповідач-1) було укладено Угоду № 311188 та підписано Додатки № 1 та № 2 до неї, які є невід`ємними частинами Угоди, предметом якої є надання учаснику послуги по придбанню автомобіля через систему придбання у групах «Авто Так» (далі Угода).

Згідно положень вказаної Угоди ОСОБА_3 зобов`язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 120 щомісячних повних внесків (Додаток №1 до Угоди).

Статтею 3 Угоди передбачено зобов`язання ТОВ «Авто Просто» щодо організації та створення умов для придбання автомобілів учасниками програми «АвтоТак» здійснення адміністративних процедур, необхідних для сплати та передачі автомобіля учаснику.

Додатком № 1 до Угоди № 311188 передбачено, що розмір вступного внеску становить 3 % + ПДВ, щомісячний цілий Чистий внесок - 0,8333 %, щомісячний Внесок в оплату послуг - 0,38 % + ПДВ, плата за послуги, пов`язані з видачою автомобіля за системою - 3 % + ПДВ.

За умовами пункту 7.3 Додатку № 2 до Угоди, якщо обрана Учасником марка та/або модель коштує дешевше, ніж модель Автомобіля, зазначена в Додатку №1 до Угоди, Учасник може зробити вибір із наступного: 1) Зарахувати різницю між цінами Автомобілів для послідовного скасування несплачених Повних внесків, які передбачені Графіком внесків цього Учасника, у зворотному порядку, починаючи з останнього Повного внеску. В подальшому такий Учасник повинен сплачувати майбутні Повні внески відповідно до Поточної ціни Автомобіля, вказаного в Додатку №1 до Угоди. Якщо зарахування різниці скасує сплату всіх Повних внесків Учасника, і залишиться грошове сальдо на користь Учасника, ТОВ «Авто Просто» зобов`язується повернути Учаснику таке сальдо протягом 30 (тридцяти) банківських днів від дати надання ним банківських реквізитів для перерахування відповідної суми; 2) Зарахувати різницю між цінами Автомобілів, розподіливши її на всі наступні несплачені Повні внески з метою пропорційного зменшення розміру Повних внесків, які залишаються до завершення Графіку внесків.

09.07.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 було укладено Договір поруки, відповідно до умов якого поручителі зобов`язалися відповідати перед товариством у разі невиконання ОСОБА_3 зобов`язань за укладеною ним Угодою.

Як вбачається з договору застави від 21.07.2010 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» та ОСОБА_3 , ОСОБА_3 передав в заставу для забезпечення вимог заставодержателя до заставодавця щодо виконання останнім своїх зобов`язань передбачених Угодою № 3111880 від 26.02.2010 року, Додатком №1 від 26.02.2010 року, Додатком №2 від 26.02.2010 року, Додатком № 3 від 26.02.2010 року до Угоди, автомобіль «JAC HFC102KП-1-1, кузов НОМЕР_1 , 2008 року випуску, колір червоний, д/н НОМЕР_2 , зареєстрований: Дніпропетровським відділом ВРЕР УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області 21.07.2010 року, який належить на праві власності заставодавцеві на підставі свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 , виданого 21.07.2010 року. Загальна вартість предмета застави на момент укладання договору складає 84 566 грн. 40 коп.

Із матеріалів справи вбачається, що листом дистриб`ютор автомобіля «Chery Eastar» повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про припинення виробництва автомобіля «Chery Eastar». Керуючись положенням п.9.1 ст. 9 Додатку № 2 до Угоди, у липні 2010 року позивач здійснив заміну автомобіля ««Chery Eastar» на автомобіль «KIA RIO».

Із матеріалів справи також вбачається, що 21.07.2010 року ОСОБА_3 отримав у власність автомобіль «JAC HFC102KП-1-1, кузов НОМЕР_1 , 2008 року випуску, колір червоний, д/н НОМЕР_2 , і зареєстрував його на своє ім`я у Дніпропетровському відділені ВРЕВ УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , д/н НОМЕР_2 .

Листом від 24.03.2010 року дистриб`ютор автомобіля «Chery» (ТОВ «Сі Ей Автомотів») повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про відсутність в його мережі автомобіля марки «Chery Eastar». Керуючись положенням п. 9.1 ст. 9 Додатку № 2 до Угоди, у березні 2010 року позивач здійснив заміну автомобіля «Chery Eastar» на автомобіль «KIA RIO», який найбільш подібний за ціною та технічними характеристиками.

Судом встановлено, а стороною відповідачів не спростовувалась та обставина, що починаючи з липня 2020 року ОСОБА_3 припинив сплачувати щомісячні внески.

Отже, предметом спору в даній справі є солідарна відповідальність боржника та поручителів за неналежне виконання умов договору у частині сплати внесків у зазначеному розмірі.

У зв`язку із чим, та станом на день подання позовної заяви, тобто, 21.12.2020 року позивач вважає, що за відповідачами внаслідок невиконання договірних зобов`язань за вказаною угодою утворилась заборгованість у розмірі 143 668 грн. 51 коп., яка складається із заборгованості по оплаті послуг у розмірі 32 100 грн. 42 коп. та заборгованості по сплаті чистих внесків у розмірі 111 568 грн. 09 коп.

Оскільки відповідачі свої договірні зобов`язання не виконують належним чином, у позасудовому порядку не здійснюють погашення заборгованості, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб`єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов`язок боржника за договором.

Правила частини четвертої статті 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов`язання встановлений не був.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов`язання за договором поруки у зв`язку з припиненням такого зобов`язання поручителя.

Виходячи із положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановлення кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Правова природа зобов`язання у всіх випадках, передбачених статтею 559 ЦК України, є тотожною.

Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобов`язання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобов`язань та настання строку виконання основного зобов`язання.

Виходячи з тотожної природи зобов`язань, які регулюються реченнями першим і третім частини четвертої статті 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію частини четвертої статті 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобов`язань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки пред`явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов`язання.

Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом.

Отже, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

З матеріалів справи вбачається, що між Товариством та ОСОБА_3 26.02.2010 року було укладено Угоду № 311188.

Також з матеріалі в справи вбачається, що між Товариством та ОСОБА_1 та ОСОБА_4 09.07.2010 року було укладено договір поруки.

До апеляційної скарги було долучено копії вимог від 06.01.2017 року, 02.03.2017 року та від 07.02.2020 року про погашення заборгованості які були направлені на адресу ОСОБА_3 (а.с.190-193).

Вказаними повідомленнями позивач змінював строк виконання зобов`язання від 26.02.2010 року, до 16.01.2017 року, 12.03.2017 року та 17.02.2020 року.

Згідно поштового конверта, позивач звернувся з позовом до суду 11 грудня 2020 року (а.с.25).

Таким чином, в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є припиненою.

Такого правового висновку про припинення поруки дійшов Верховний Суд у справі №205/10677/14-ц від 26 вересня 2019 року, ухваленої за наслідком розгляду справи за позовом ТОВ Авто Просто до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення боргу (провадження 61-27785св18).

Вказані обставини справи та норми закону залишились поза увагою суду першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення спору.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що після направлень повідомлень ОСОБА_3 про повернення коштів, позивач не звертався до поручителів у шестимісячний строк, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 заборгованості та судового збору підлягає скасуванню із відмовою у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем пропущено строк для звернення із вказаним позовом, що є підставою для відмовою у задоволенні позову є безпідставними, оскільки як вбачається, з статті 7 Угоди № 311188 від 26.02.2010 року. угода набирає чинності з моменту її підписання обома сторонами і діє до моменту виконання обома сторонами всіх зобов`язань, передбачених Угодою.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що між позивачем та ОСОБА_3 було погоджено строк виконання угоди, а тому доводи в цій частині є безпідставними.

Щодо доводів заявниці, про не повідомлення про розгляд справи та про не отримання нею процесуальних документів слід зазначити наступне.

З договору поруки від 09.07.2010 року вбачається, що ОСОБА_1 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

З наявною довідки в матеріалах справи виданою ДМС вбачається, що місце реєстрації ОСОБА_1 з 04.04.2018 року за адресою: АДРЕСА_2 .

До апеляційної скарги відповідачкою було долучено копію свого паспорту, з якої вбачається, що з 14 квітня 2021 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК Україниу разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не було порушено норми процесуального права, а саме в частині належного направлення документів на адресу відповідачки, оскільки як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції направляв кореспонденцію за місцем реєстрації, яка була відома на день відкриття провадження, а тому доводи відповідачки про неналежне повідомлення є безпідставними.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, та частковим скасуванням оскаржуваного рішення, підлягає перерозподілу судовий збір.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 боргу та судового збору скасувати.

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про стягнення боргу відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2111,37 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська