Справа № 700/382/23
Провадження № 2/700/139/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року Лисянський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,

віповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка справу №700/382/23 провадження № 2/700/139/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРАГРОІНВЕСТ» про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Смільчинці помер її батько ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої ввійшло право власності на земельну ділянку площею 1,31 га. Розташовану в адмінмежах Смільчинецької сільської ради. Позивач фактично прийняла спадщину, є спадкоємцем першої черги за законом, так як є донькою спадкодавця. На день смерті батька ОСОБА_2 була неповнолітньою 12 років. Крім позивача спадкоємцем за законом також була дружина померлого, мати позивача ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Про наявність спадкового майна позивач дізналася у 2019 році. Для оформлення спадщини ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса, який вказав на необхідність надання правовстановлюючого документа на спадкову масу.

Звернувшись до відділу Держгеокадастру у Лисянському районі з проханням надати державний акт належний спадкодавцю, позивачу стало відомо, що за життя згідно рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 21.11.2007 року право власності на земельну ділянку належну спадкодавцю перейшло, шляхом визнання права власності, до ОСОБА_1 . Проте, Лисянським районним судом Черкаської області 16.07.2019 року було видано довідку, згідно якої зазначалося, що у 2007 році матеріали справи за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку не надходили. Згідно архівних даних Лисянського районного суду Черкаської області, відомості про реєстрацію та розгляд такої справи відсутній.

Таким чином, ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку належну ОСОБА_3 на підставі правового акту, який не відповідає законові і порушує права власників.

У зв`язку з вищевикладеним, 27.11.2019 року було винесено рішення Лисянським районним судом Черкаської області у справі №700/1061/19, згідно якого було визнано незаконним та вирішено скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №630408, зареєстрований 30.11.2007 року та виданий ОСОБА_1 на підставі неіснуючого рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 21.11.2007 року.

У подальшому звернувшись з даним рішенням до центру надання адміністративних послуг їй ОСОБА_2 було відмовлено у виконанні рішення суду так як в Державному реєстрі речових прав виявлено запис про зареєстроване інше речове право (оренди) за №17.08.2016 року між ТОВ «ІНТЕРАГРОІНВЕСТ» та ОСОБА_1 , предметом якого є передача в оренду земельної ділянки з кадастровим номером: :03:001:0079, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,31 га, яка розташована в с.Смільчинці Лисянського району Черкаської області, орган, що здійснив державну реєстрацію права оренди : Виконавчий комітет Верхняцької селищної ради Христинівського району Черкаської області.

Враховуючи вищевикладене, відповідач не мав законних підстав як для реєстрації земельної ділянки у свою власність, так і не мав права, не був уповноваженим розпоряджатися нею шляхом передачі в оренду, у зв`язку з чим земля має бути повернута власнику.

З огляду на викладене просить витребувати у ОСОБА_1 земельну ділянку під кадастровим номером: :03:001:0079 та повернути земельну ділянку у її власність.

Позивач у судове засідання не з`явилася, просила про розгляд справи без її участі.

Відповідач у судовому засіданні вказав, що проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.206 цього ж Кодексу.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Смільчинці помер батько позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 10.08.2004 року. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої ввійшло право власності на земельну ділянку площею 1,31 га. розташовану в адмінмежах Смільчинецької сільської ради.

Позивач фактично прийняла спадщину, є спадкоємцем першої черги за законом, так як є донькою спадкодавця. На день смерті ОСОБА_2 позивач була неповнолітньою (12 років). Крім позивача спадкоємцем за законом також була дружина померлого, мати позивача ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 22.01.2013 року).

Про наявність спадкового майна позивач дізналася у 2019 році. Для оформлення спадщини ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса, який вказав на необхідність надання правовстановлюючого документа на спадкову масу.

Звернувшись до відділу Держгеокадастру у Лисянському районі з проханням надати державний акт належний спадкодавцю, позивачу стало відомо, що за життя згідно рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 21.11.2007 року право власності на земельну ділянку належну спадкодавцю перейшло, шляхом визнання права власності, до ОСОБА_1 .

Лисянським районним судом Черкаської області 16.07.2019 року було видано довідку, згідно якої зазначалося, що у 2007 році матеріали справи за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку не надходили. Згідно архівних даних Лисянського районного суду Черкаської області, відомості про реєстрацію та розгляд такої справи відсутній.

Таким чином, ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку належну ОСОБА_3 на підставі правового акту, який не відповідає законові і порушує права власників.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 27.11.2019 року у справі №700/1061/19 було визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №630408, зареєстрований 30.11.2007 року та виданий ОСОБА_1 на підставі неіснуючого рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 21.11.2007 року. Рішення набрало законної сили 08.01.2020 року.

Між тим, в Державному реєстрі речових прав наявний запис про зареєстроване інше речове право (оренди) за №17.08.2016 року між ТОВ «ІНТЕРАГРОІНВЕСТ» та ОСОБА_1 , предметом якого є передача в оренду земельної ділянки з кадастровим номером: :03:001:0079, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,31 га, яка розташована в с.Смільчинці Лисянського району Черкаської області, орган, що здійснив державну реєстрацію права оренди: Виконавчий комітет Верхняцької селищної ради Христинівського району Черкаської області.

Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 3 ст.78 та ч.1 ст.84 Земельного Кодексу України встановлено, що земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності, при цьому у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Відповідно до ст.317 ЦК України, право володіння,користування та розпорядження своїм майном належить власнику цього майна.

Вимогами ст.371 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 319 ЦК України визначено, що лише власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Крім того, відповідно до ст.386 ЦК України, власник має право на захист права власності.

Відповідно до статті 152 Земельного Кодексу України, власник земельної ділянки чи землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а також на відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

При цьому за змістом частини третьої статті 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Згідно положень ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.334 ЦК України, ст.ст.125,126 ЗК України право власності на земельну ділянку, у тому числі у власність в порядку безоплатної приватизації, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація є лише офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення прав на нерухоме майно, проте не є підставою виникнення цивільних прав, зокрема набуття, зміни або припинення прав на нерухоме майно.

Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для винесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Таким чином, передання відповідачем спірної земельної ділянки у користування, а попередньо реєстрація права власності на нього ж відбулося з порушенням норм ч.2 ст.19 Конституції України, ч.ч.1,5 ст.116, ст.ст.120,141, ч.3 ст.142 ЗК України.

Враховуючи вищевикладене, відповідач не мав законних підстав як для реєстрації земельної ділянки у свою власність, так і не мав права, не був уповноваженим розпоряджатися нею шляхом передачі в оренду, у зв`язку з чим земля має бути повернута власнику.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З урахуванням вищенаведеного та враховуючи, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, вимоги позивача про витребування майна з чужого незаконного володіння підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 330, 334, 386, 387, 388, 393, ЦК України, ст.ст.4,5,12,13, 19, 81, 82, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст.19,41 Конституції України, ст.ст.78, 84, 152 ЗК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРАГРОІНВЕСТ» про витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0079, що розташована в адмінмежах Смільчинецької сільської ради Звенигородського району Черкаської області та повернути її у власність ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 18 серпня 2023 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Н. В. Бесараб