ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року м.Суми

Справа №591/3891/22

Номер провадження 22-ц/816/909/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

у присутності :

представника позивача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Суми - Гути Віталії Ігорівни, ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Суми

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 березня 2023 року в складі судді Шелєхової Г.В., ухвалене в м. Суми, повний текст судового рішення складено 03 квітня 2023 року,

у цивільній справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Суми до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Міністерство оборони України, орган опіки та піклування виконавчого комітету Сумської міської ради про виселення без надання іншого житлового приміщення,

в с т а н о в и в:

01 вересня 2022 року Квартирно-експлуатаційний відділ міста Суми (далі - КЕВ м. Суми) звернувся з вказаним позовом, в якому просив виселити відповідачів зі службової квартири за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Свої вимоги мотивував тим, що однокімнатну квартиру загальною площею 15,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 було розподілено як службову (без зняття з квартирного обліку) ОСОБА_5 зі складом сім`ї одна особа. Вказана квартира відноситься до відомчого житлового фонду Міністерства оборони України. ОСОБА_5 було видано ордер на одну особу. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та його було виключено зі списків особового складу військової частини та знято з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов у зв`язку з його смертю.

19 лютого 2021 року було встановлено, що у квартирі проживають родичі померлого ОСОБА_5 , а саме: колишня співмешканка ОСОБА_2 та її діти: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . За зазначеною адресою місце цих громадян не зареєстровано. Станом на червень 2021 року ОСОБА_2 разом із дітьми та батьком зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана квартира належить їй на праві власності.

В особовій справі ОСОБА_5 зазначений лише він, зміни до складу сім`ї не вносилися. Спірна квартира належить КЕВ, проживання в ній відповідачів порушує право користування та розпорядження майном Міноборони. Відповідачі не мають відношення до військової служби, займають службове житло без достатніх правових підстав, внаслідок чого квартира має бути звільнена шляхом їх виселення без надання іншого житлового приміщення.

Посилаючись на вказані обставини, просить позов задовольнити.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 березня 2023 року в задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Суми відмовлено.

В апеляційній скарзі КЕВ м. Суми, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі; покласти судові витрати на відповідачів.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, та члени їх сімей зобов`язані вивільнити займане ними службове житлове приміщення у двотижневий строк з дня виключення зазначених військовослужбовців зі списків особового складу військової частини.

Суд першої інстанції проігнорував вимоги Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 31 липня 2018 року № 380, які прямо регулюють відносини користування та звільнення службового житла.

Наголошує на тому, що інші особи набувають право тимчасового користування відповідним службовим житлом, наданим у користування військовослужбовцю, за наявності такого правового статусу як член сім`ї лише на час, коли сам військовослужбовець має право користуватися таким житлом.

Зазначає, що суд в рішенні вказав, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 проживає батько відповідачки зі своєю сім`єю, оскільки вона придбана за його кошти, однак вказана обставина не підтверджена жодними належними та допустимими доказами. Суд не надав належної оцінки підтвердженому факту наявності у відповідачки на праві приватної власності житла та можливості проживати у ньому разом з дітьми. Зокрема, судом не враховано, що і місце реєстрації відповідачами обрано саме за адресою квартири, що перебуває у власності ОСОБА_2 , а не у службовому житлі.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Нікітченко Є.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду - залишити без змін. Наголошує на тому, що відповідачка вважає, що вона разом з малолітніми дітьми є членами сім`ї ОСОБА_5 , оскільки діти були зареєстровані до моменту смерті батька за однією адресою та, крім того, постійно проживали всі разом за цією адресою однією сім`єю. На її думку, відповідно до ст. 125 ЖК України відповідачі не можуть бути виселені із службового житла без надання іншого житлового приміщення.

Від Міністерства оборони України надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, вимоги апеляційної скарги КЕВ м. Суми підтримує в повному обсязі.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 06 червня 2023 року залучено орган опіки та піклування виконавчого комітету Сумської міської ради до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників апелянта, як підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 1-кімнатна квартира загальною площею 40,75 кв.м, житловою площею 15,3 кв. м, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , перебуває у власності держави в особі Міністерства оборони України (а.с. 24).

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 14 серпня 2018 року № 425 вказана квартира за клопотанням КЕВ м. Полтава від 21 червня 2018 року № 2373 та клопотання Сумського гарнізону від 05 липня 2018 року № 828 включена до числа службових приміщень (а.с. 115).

Наказом начальника Науково-дослідного центру ракетних військ і артилерії від 18 червня 2018 року № 72 розподілено службову квартиру без зняття з квартирного обліку ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 42).

ОСОБА_5 вселився до вказаної квартири згідно ордеру № 1759, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради № 497 від 11 вересня 2018 року, у складі сім`ї - 1 особа (а.с. 36).

Згідно довідки про перевірку житлових умов ОСОБА_5 , який проживає в квартирі у АДРЕСА_1 , яка належить КЕВ м. Суми (службова квартира), склад сім`ї: 1 особа, встановлено, що ОСОБА_5 потребує поліпшення житлових умов (а.с. 38).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 43).

Наказом начальника Науково-дослідного центру ракетних військ і артилерії від 24 грудня 2020 року № 187 ОСОБА_5 у зв`язку зі смертю виключено зі списків особового складу Науково-дослідного центру ракетних військ і артилерії та всіх видів забезпечення (а.с. 44), а наказом від 30 грудня 2020 року - його знято з квартирного обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов з 30 грудня 2020 (а.с. 45).

З довідки про склад сім`ї від 02 жовтня 2019 року № 14.03-08/46501, виданої ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що до складу сім`ї ОСОБА_5 входять: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 91, на звороті).

Відповідно до інформації наданої Управлінням «ЦНАП у м. Суми» від 01 серпня 2022 року у вказаній квартирі місце проживання фізичних осіб не зареєстровано (а.с. 26).

Актом комісії від 19 лютого 2021 року встановлено, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 проживають родичі померлого ОСОБА_8 , а саме: співмешканка ОСОБА_2 та її спільні з ОСОБА_5 малолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . За зазначеною адресою місце проживання цих громадян не зареєстровано (а.с. 46).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 травня 2021 року у справі № 591/1311/21 встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу у період з травня 2011 року по 24 грудня 2020 року (а.с. 88).

Відповідачі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с. 87).

За ОСОБА_2 з 19 квітня 2004 року зареєстровано право власності на однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 39 кв. м, житловою площею 19,4 кв. м (а.с. 32-33).

Згідно довідки про склад сім`ї від 30 червня 2021 року № 14.03-08/81773, виданої власнику ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , до складу сім`ї/зареєстрованих/ входять: ОСОБА_4 - дочка, ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 - син, ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_2 - заявник, ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_9 - батько, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 25).

КЕВ м. Суми неодноразово зверталося до ОСОБА_2 з вимогою вивільнення спірної квартири ( а.с. 54-55).

Рішенням житлової комісії від 15 липня 2021 року № 3 залишено на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов з 04 вересня 1998 року (відповідно до вимог п. 20 розділу VI наказу МОУ № 380 від 21 липня 2018 року та рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 травня 2021 року № 591/1311/21) ОСОБА_2 як особу, яка спільно проживала однією сім`єю з померлим військовослужбовцем ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу зі складом сім`ї 3 особи: вона, син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В м. Суми прописана за адресою: АДРЕСА_2 . Фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 90).

Наказом начальника Науково-дослідного центру ракетних військ і артилерії від 16 липня 2021 року № 63 затверджено вказане вище рішення об`єднаної житлової комісії; залишено на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов з 04 вересня 1998 року ОСОБА_2 , як особу, яка спільно проживала однією сім`єю з померлим військовослужбовцем ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу зі складом сім`ї 3 особи: вона, син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 89).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачів рішенням житлової комісії залишено на квартирному обліку, як осіб, які потребують поліпшення житлових умов зі збереженням попереднього часу перебування на обліку, що також свідчить про відсутність у ОСОБА_2 та її дітей іншого житла, крім того, в якому вони фактично проживають, тобто житлова комісія дійшла висновку про наявність у відповідачів права на поліпшення житлових умов. Крім того, суд вказав, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе лише за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену п.2 ст.8 ЄСПЛ, та є необхідним у демократичному суспільстві. Тому дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (стаття 379 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 118 ЖК України встановлено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення (частина перша статті 122 ЖК України).

У відповідності до статті 123 ЖК України порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється, зокрема, цим Кодексом та іншими актами законодавства. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно із статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК України, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Порядок забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей жилими приміщеннями визначаються постановою Кабінету Міністрів України, зокрема, постановою від 03 серпня 2006 року № 1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» (далі - Порядок), «Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом Міністра оборони України № 380 від 31.07.2018 (далі - Інструкція).

За приписами п. 23 Розділу IV Інструкції військовослужбовці та члени їх сімей зобов`язані вивільнити займане ними службове житлове приміщення або службову жилу площу у двотижневий строк з дня виключення із списків особового складу військової частини.

Згідно положень п. 26 Інструкції особи, звільнені з військової служби, які були забезпечені службовим жилим приміщенням, жилою площею у гуртожитку (сімейному гуртожитку) та залишені на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, не підлягають виселенню до забезпечення їх встановленим порядком постійним житлом.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення (стаття 124 ЖК України).

З приписів ст. 125 ЖК України вбачається, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено сім`ї військовослужбовців.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997, закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Правова позиція Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі, крім інших прав, право на повагу до її житла. Це право охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).

Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції.

У §§ 40-44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (Заява № 30856/03) зазначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Прокопович проти Росії" (Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, п. 36, ECHR 2004-XI (витяги).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 року у справі "МакКенн проти Сполученого Королівства" (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, § 50).

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві" (див. рішення від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, § 47).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

В даній справі позивачем не заперечується, що відповідачі ОСОБА_2 та малолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично мешкають у спірній квартирі. Однак, на думку позивача, оскільки військовослужбовець ОСОБА_5 , якому ордер на вселення у дану службову квартиру видавався на одну особу та відповідачка ОСОБА_2 не була включена ним до складу його сім`ї, помер та був виключений зі списків особового складу військової частини і знятий з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, то відповідачі не мають права користуватися зазначеним житловим приміщенням та підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення.

Скаржник зазначає, що в особовій справі ОСОБА_5 зміни до складу сім`ї не вносилися. Проте, як вже зазначалося вище, рішенням Зарічного районного суду від 18 травня 2021 року у справі № 591/1311/21 було встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу у період з травня 2011 року по 24 грудня 2020 року, тобто і в період, коли ОСОБА_5 отримав ордер на вселення у спірну квартиру. Отже, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 проживали однією сім`єю, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є їхніми малолітніми дітьми, відповідно відповідачі у справі є членами сім`ї військовослужбовця ОСОБА_5 . Отже, вони вселилися до спірної квартири на законних підставах, як члени сім`ї ОСОБА_4 .

Стосовно доводів скаржника, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 47 ЖК України норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Частиною 2 ст. 50 ЖК України передбачено, що при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя.

Дійсно ОСОБА_2 на праві власності належить однокімнатна квартира за вказаною адресою, загальною площею 39 кв. м, житловою площею 19,40 кв. м. В даній квартирі зареєстрований також батько ОСОБА_2 - ОСОБА_9 .

Отже, враховуючи житлову площу вказаної квартири, обставину того, що діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 різної статі, а також те, що у вказаній квартирі проживає ОСОБА_9 , то площа даної квартири не є достатньою для забезпечення їх мінімальною жилою площею у розумінні ст.ст. 49, 50 ЖК України. Також слід зазначити, що рішенням житлової комісії від 15 липня 2021 року № 3 відповідачів залишено на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов з 04 вересня 1998 року ( дня постановки на квартирний облік померлого ОСОБА_4 ), що також підтверджує, їх потребу на поліпшення житлових умов.

За встановлених обставин справи, з врахуванням приписів п. 26 Інструкції та ст. 125 ЖК України, оцінивши в контексті положень статті 8 Конвенції пропорційність можливого виселення відповідачів зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення відповідній легітимній меті, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни постановленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Суми залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 серпня 2023 року .

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова