Житомирський апеляційний суд
Справа №295/1867/23 Головуючий у 1-й інст. Єригіна І.М.
Категорія 83 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/1867/23 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Хмельницький) про зняття арешту з майна,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Рябчун Олесі Дмитрівни на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 20 лютого 2023 року, постановлену під головуванням судді Єригіної І.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися із позовом до Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Хмельницький), в якому просили зняти арешт з усього майна ОСОБА_3 , який накладено на підставі постанови про арешт майна боржника б/н від 07.06.2021, оскільки остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а вони не мають можливості оформити своє право на спадщину, яка прийнята після її смерті. Також просили вирішити питання судових витрат.

Позов мотивували тим, що на виконанні Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі знаходилось виконавче провадження № 54489064 по виконанню виконавчого листи № 295/15733/14-ц, виданого 07.07.2017 Богунським районним судом м. Житомира по справі про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТГП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором.

В ході виконавчих дій державним виконавцем Янчинською О.С. 03.01.2020 під час виконання виконавчого провадження винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу, на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із відсутністю у боржниці майна.

16 жовтня 2020 року ОСОБА_3 , а позивачі є її спадкоємцями. 03 червня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із смертю боржниці. Начальником відділу ДВС здійснено перевірку вказаного виконавчого провадження, в результаті якої постанову про закінчення виконавчого провадження від 03.06.2021 скасовано та постановлено вважати чинною постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 03.01.2020. Державним виконавцем Янчинською О.С. 07.06.2021 винесено постанову про арешт майна боржника. На звернення ОСОБА_1 до управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) щодо перевірки дії державного виконавця по виконанню виконавчого провадження № 54489064, була отримана відповідь від 19.04.2022, що при винесені постанови про повернення виконавчого документу стягувачу в рамках виконавчого провадження № 54489064, правові підстави для винесення постанови про зняття арешту з майна ОСОБА_3 відсутні.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 20 лютого 2023 року відмовлено у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою суду, адвокат Рябчун О.Д., діючи в інтересах позивачів, подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а також судом порушені норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. Приймаючи до уваги, що у частині 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено такої підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника, арешт може бути знятий лише за рішенням суду.

Внаслідок відмови судом у відкритті провадження, позивачі, як набувачі права на спадщину, яка відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , позбавлені права оформлення цих прав, оскільки накладений арешт на майно перешкоджає вчиненню нотаріальних дій для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріуса.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Рябчун О.Д., підтримали апеляційну скаргу і надали пояснення, які відповідають її доводам.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи ОСОБА_2 та представник відповідача в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів не погоджуєтьсяіз такими висновками суду першої інстанції мотивуючи таким.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. (ч.1 ст. 19 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у статті 16 ЦК України.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Частиною 2 ст.16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Таким чином, правом звернення до суду із позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів та, відповідно, таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить чинному законодавству, договору та має бути ефективним.

За змістом частини 1 статті 19 Цивільного процесуального України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п.1 частини першої ст.4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За правилами п.1 частини першої ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Матеріалами справи встановлено, що позивачі звернулись з позовом про скасування арешту з усього майна ОСОБА_3 який накладено на підставі постанови про арешт майна боржника б/н від 07.06.2021. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачі є спадкоємцями померлої та фактично прийняли спадщину.

Відповідно до частини 1 статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.1, 2 ст.1268 ЦК України).

З наведеного слідує, що позивачам не потрібно визнавати у судовому порядку право власності на спадкове майно, а накладений арешт перешкоджає отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника виконавче провадження підлягає закінченню.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. (ч.1,2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За приписами частини 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За змістом частин 1, 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною 1, 2, 5 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкоємця на таке майно та перевірки відсутності заборон або арешту цього майна.

Згідно з підпунктом 4.17 пункту 4 глави 10 розділу ІІ вказаного Порядку, якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_3 , до складу якої входять майнові права, позивачі вважаються власниками з моменту її відкриття, однак, у зв`язку з наявністю арешту, позивачі не можуть реалізувати своє право на її оформлення.

Стягувач в подальшому зможе звернутись до позивачів про погашення боргу спадкодавця.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За вказаних обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Рябчун Олесі Дмитрівни задовольнити.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 20 лютого 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 28 квітня 2023 року.