Справа № 464/1375/23 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/811/1029/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 17 березня 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

в березні 2023 року Львівська міська рада звернулася до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

В обгрунтування заяви покликається на те, що Львівською міською радою готується до суду позовна заява до ПП «Темпора», ПП «КГК», ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права власності. Вказує, що реєстрація права власності на об`єкт проведена з порушенням ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» та положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Зазначає, що об`єкт на АДРЕСА_1 є тимчасовою, а не капітальною спорудою, тому згідно закону не підлягає державній реєстрації речових прав на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення. Первинна реєстрація права власності була проведена на підставі ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 24.02.2012 року, однак вказана ухвала постановою Львівського апеляційного суду від 24.11.2022 року у справі №1313/665/2012 скасована, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду. В результаті реєстрації права власності на нежитлове приміщення літ. Б-1 загальною площею 54 кв.м на АДРЕСА_1 Львівська міська рада позбавлена можливості використовувати та розпоряджатися належною їй земельною ділянкою на якій знаходиться тимчасова споруда, що перебуває у власності відповідачів. Стверджує, що 28.12.2022 року ПП «Темпора» в особі директора ОСОБА_1 відчужило на користь ОСОБА_1 1/10 нежитлового приміщення на АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу. Вважає, що існують реальні підстави вважати, що відповідачі можуть розпоряджатися чи відчужити третім особам вищевказане майно з подальшими реєстраційними діями щодо такого, що в свою чергу може ускладнити або зробить неможливим виконання можливого рішення суду, а тому існує необхідність у вжитті судом заходів забезпечення позову. З наведених підстав просить забезпечити позов шляхом заборони вчинення відповідачам Приватному підприємству «Темпора», Приватному підприємству «КГК», ОСОБА_1 , а також будь-яким іншим особам будь-які дії щодо відчуження, здійснення інших юридичних правочинів, реєстрації речових прав щодо об`єкта нерухомого майна: 1/10 нежитлового приміщення літ. «Б 1» на АДРЕСА_1 , загальною площею 54 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060) та нежитлового приміщення літ «Б-1» пл. 54 кв.м. на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 36371588).

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 17 березня 2023 року заяву Львівської міської ради про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено.

Забезпечено позов шляхом заборони вчинення відповідачам Приватному підприємству «Темпора», Приватному підприємству «КГК», ОСОБА_1 , а також будь-яким іншим особам будь-яких дій щодо відчуження, здійснення інших юридичних правочинів, реєстрації речових прав щодо об`єкта нерухомого майна: 1/10 нежитлового приміщення літ. «Б1» на АДРЕСА_1 , загальною площею 54 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060) та нежитлового приміщення літ «Б-1» пл. 54 кв.м. на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 36371588).

Роз`яснено заявнику обов`язок пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову. У випадках неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 ЦПК України, повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі, заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються.

Копію ухвали направлено сторонам для відома, Сихівському відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до виконання.

Роз`яснено, що особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала піддано негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвалу суду оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції всупереч вимогам п.6 ст.186, п.7 ч.1 ст. 255 ЦПК України не дослідив статус відповідача Приватного підприємства «КГК» та задовольнив заяву про забезпечення позову, визначивши при цьому боржником юридичну особу, яка вже близько 10 років як припинене. Вважає, що Львівською міською радою при зверненні до суду з заявою про забезпечення позову не доведено наявності передбачених ч.2 ст. 149 ЦПК України підстав для вжиття таких заходів. Зазначає, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем 1/10 нежитлового приміщення літ. «Б1» на АДРЕСА_1 , загальною площею 54 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060) та відкрито користується ним. Звертає увагу на те, що постановою Верховного Суду від 22 березня 2023 року ухвалу Львівського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження, а відтак на сьогоднішній день є чинним судове рішення, яким було визнано право власності на нежитлове приміщення літ. «Б1» на АДРЕСА_1 , загальною площею 54 кв.м. на підставі якого, у повній відповідності до діючого на той момент законодавства здійснено державну реєстрацію права власності. Вважає, що оскільки в обгрунтування заяви про забезпечення позову Львівська міська рада покликається саме на постанову Львівського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року, відтак відсутні підстави такого забезпечення. Стверджує, що ухвала суду є непропорційним втручанням держави у право власності ОСОБА_1 чим порушується гарантоване Протоколом 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожної особи на мирне володіння своїм майном. Просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про час та дату розгляду справи в судове засідання не з`явились.

Представник Львівської міської ради звернулася до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з її перебуванням у відпустці, а відтак не має можливості взяти участь у розгляді даної справи.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.

З огляду на те, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення судового рішення, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Львівська міська рада має намір звернутися до суду з позовними вимогами немайнового характеру (скасування реєстрації права власності та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою), судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

З огляду на викладене, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з цим, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питання про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Підставність заяви про забезпечення позову повинна бути доведена заявником, з врахуванням вимог ст. 12 ЦПК України.

При цьому, адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Стаття 149 чинного ЦПК України передбачає, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Види забезпечення позову, які можуть застосовуватися судом, визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

При цьому, згідно із п. 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, колегія суддів вважає, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного виду забезпечення позову.

Так, при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Як вбачається з матеріалів заяви, Львівська міська рада має намір звернутися до суду із позовною заявою до ПП «Темпора», ПП «КГК», ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права власності.

Так, у заяві про забезпечення позову зазначено, що позовна заява обґрунтована тим, що реєстрація права власності на об`єкт, що знаходиться на АДРЕСА_1 , проведена з порушенням вимог ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Зокрема, об`єкт на АДРЕСА_1 є тимчасовою, а не капітальною спорудою, а згідно із законом не підлягають державній реєстрації речові права на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення.

Враховуючи вищенаведене, по своїй суті майбутній позов в даному випадку слід вважати майновим та таким, що спрямований на захист права власності та повернення земельної ділянки у комунальну власність територіальної громади.

Крім того, на обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову Львівська міська рада звертає увагу на те, що після скасування Львівським апеляційним судом ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 24 лютого 2012 року, ПП «Темпора» в особі директора ОСОБА_3 28.12.2022 року відчужило 1/10 частини нежитлового приміщення на АДРЕСА_1 ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу 1/10 частки нежитлового приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Папайло Н.Є., а тому такі дії відповідачів свідчать про спроби чинити перешкоди Львівській міській раді в поновленні її порушених прав.

Враховуючи майбутні матеріально-правові вимоги позивача, обставини справи, які повідомлені заявником у заяві про забезпечення позову, вимоги заяви щодо вжиття заходів забезпечення позову з огляду на потенційну неможливість виконання позитивного рішення суду, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про вжиття заходів забезпечення позову.

Крім цього, запропонований позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки лише обмежується можливість подальшого вирішення юридичного статусу майна, при цьому власник не позбавлений права користування таким.

Наведене дає також підстави для висновку про те, що заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції всупереч вимогам п.6 ст.186, п.7 ч.1 ст. 255 ЦПК України не дослідив статус відповідача Приватного підприємства «КГК» та задовольнив заяву про забезпечення позову, визначивши при цьому боржником юридичну особу, яка вже близько 10 років як припинене не заслуговують на увагу, оскільки питанням, які стосуються визначення статусу ПП «КГК» чи безпідставності позовних вимог до такого відповідача буде надана відповідна правова оцінка у межах розгляду справи по суті.

Оскільки вид забезпечення позову, який просить застосувати Львівська міська рада, відповідає положенням ст. 150 ЦПК України, є співмірним з позовними вимогами, стосується спірного майна, не порушує права інших осіб, наявні потенційні загрози для виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову, враховуючи, що заявником обґрунтовано наведено припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про забезпечення позову та призвести до порушення прав та законних інтересів позивача.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 17 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 17 серпня 2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк