Справа №200/8237/19
Провадження № 4с/932/60/22
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2023 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Овчиннікової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Киричок Л.А.,

скаржника не з`явився,

представника скаржника адвоката Дрожак Ю.М.,

державного виконавця Данченка О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за скаргою представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на дії державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) Данченка Олега Миколайовича, стягувач ОСОБА_3 , про визнання бездіяльності неправомірною, визнання розрахунку заборгованості неправомірним, зобов`язання вчинити дії, скасування постанов про арешт коштів боржника, про накладення тимчасових обмежень, виключення відомостей про боржника з Єдиного державного реєстру боржників,

ВСТАНОВИВ:

28.11.2022 року представник скаржника адвокат Дрожак Ю.М. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) Данченка Олега Миколайовича, заінтересована особа стягувач ОСОБА_3 , по виконавчому провадженні № 59482341 з примусового виконання виконавчого листа № 200/8237/19, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , починаючи з 03 червня 2019 року, в якій просила суд визнати неправомірними дії державного виконавця щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 08.11.2022 року у виконавчому провадженні ВП № 59482341; визнати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 08.11.2022 року у виконавчому провадженні неправомірним; зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості за аліментами боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні ВП № 59482341; визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Данченка О.М. щодо не скасування арештів з коштів боржника ОСОБА_1 та не скасування всіх інших заходів процесуального виконання, які застосовані до боржника у виконавчому провадженні № 59482341; зобов`язати державного виконавця Данченка О.М. зняти арешт з коштів боржника, який був накладений постановою від 11.07.2022 року, скасувати зазначену постанову, скасувати всі інші заходи процесуального виконання, які застосовані до боржника у зв`язку з виникненням заборгованості по даному виконавчому провадженні, про що винести постанови та надати представникові ОСОБА_2 ; виключити відомості про ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру боржників.

В обґрунтування скарги зазначено, що в рамках зазначеного виконавчого провадження представником ОСОБА_2 спрямовувалися заяви щодо перерахунку заборгованості з виплати аліментів, оскільки боржник ОСОБА_1 не погоджується з даними сумами заборгованості. З урахуванням квитанцій про сплату заборгованості по аліментах за липень-листопад 2022 року, у ОСОБА_1 відсутня заборгованість зі сплати аліментів, тому є підстави для скасування вжитих державним виконавцем тимчасових обмежувальних заходів до боржника ОСОБА_1 . Скаржником в добровільному порядку сплачувались кошти стягувачу на утримання сина ОСОБА_5 , що безпідставно було залишено державним виконавцем без належної уваги.

Посилаючись на викладене, представник скаржника вказує, що внесення про ОСОБА_1 відомостей до Єдиного реєстру боржників є безпідставним, передчасним та здійснене всупереч визначеного порядку виконання виконавчого документу у виконавчому провадженні з урахуванням особливостей виконання рішень про стягнення аліментів, а тому підлягає скасуванню, як і накладені арешти на кошти та майно та вжиті тимчасові обмеження щодо боржника ОСОБА_1 , в зв`язку з чим представник скаржника вимушений звернутись до суду із даною скаргою.

В судове засідання представник скаржника ОСОБА_2 не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату та місце судового розгляду, надала письмове клопотання про розгляд скарги за її відсутності та її довірителя ОСОБА_1 , скаргу підтримала, на її задоволенні в повному обсязі наполягала.

Державний виконавець Данченко О.М. в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, пояснив, що на виконанні перебуває зазначене виконавче провадження № 59482341 з примусового виконання судового наказу № 200/8237/19 щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходів) на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 , починаючи з 29.05.2019 року і до досягнення повноліття. 08.07.2019 року відкрито виконавче провадження. Станом на 08.11.2022 року зроблений розрахунок заборгованості, яка складає 2922,99 гривень. Тому підстав для скасування арешту майна, коштів, тимчасових обмежень, виключення відомостей з Єдиного державного реєстру боржників станом на момент виконання розрахунку 08.11.2022 року не було встановлено. Просив в задоволенні скарги відмовити за безпідставністю.

Стягувач в судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву, в якій проти задоволення скарги заперечувала через наявну заборгованість боржника ОСОБА_1 з виплати аліментів.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути скаргу за наведеної явки сторін.

Суд, вислухавши пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали справи, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначає обсяг процесуальних прав і обов`язків державного виконавця, які мають здійснюватися лише в межах виконавчого провадження і у точній відповідності до Закону, щоб не допускати у своєї діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що в провадженні державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) Данченка Олега Миколайовича, заінтересована особа стягувач ОСОБА_3 , знаходиться виконавче провадження № 59482341 з примусового виконання виконавчого листа № 200/8237/19, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , починаючи з 29 травня 2019 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України Про виконавче провадження. Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Відповідно ч. ч. 1, 3 ст. 6 Закону України Про виконавче провадження, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені обов`язки і права державного виконавця, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Положеннями ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі, зокрема, виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, подання заяви стягувачем або боржником. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, тимчасове обмеження у праві полювання, тимчасове обмеження у праві користування зброєю, тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Виходячи з наведеного, суд, дослідивши надані матеріали виконавчого провадження ВП № 59482341, не встановив обґрунтованих підстав для винесення державним виконавцем 11.07.2022 року постанов про встановлення тимчасових заходів примусового виконання (тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, тимчасового обмеження у праві полювання, тимчасового обмеження у праві користування зброєю, тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами), оскільки станом на липень 2022 року жоден з розрахунків заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця не підтверджує наявності сукупної заборгованості за чотири місяці ( 3620грн (щомісячна сума, що підлягає стягненню) х 4 = 14480 грн.) боржника ОСОБА_1 . В постановах про накладення тимчасових обмежень від 11.07.2022 року зазначено суму заборгованості 12476,38 гривень, що недостатньо для вжиття зазначених примусових заходів виконання судового рішення. Більше того, в постановах вказано, що ця сума перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, хоча законом передбачено наявність заборгованості за чотири місяці.

Зазначені розрахунки заборгованості зі сплати аліментів , що містяться в матеріалах виконавчого провадження, взагалі містять різні суми сукупної заборгованості ОСОБА_1 у ВП № 59482341 за липень 2022 року: 8135,2 гривень (а.с.197), 7711,29 гривень (а.с.222), 7698,79 гривень (а.с.21), але не більше, ніж сукупно за два місяці.

Більш того, з письмових пояснень стягувача ОСОБА_3 (а.с.54057) встановлено, що боржник ОСОБА_1 майже щомісяця сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_5 з листопада 2019 року.

Також судом встановлено, що у виконавчому провадженні є підтвердження сплати ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 в період з травня 2019 по вересень 2019 року (а.с. 115-116), копії квитанції про сплату аліментів підтверджують факти сплати ОСОБА_1 в цей період.

Отже, судом встановлено, що державним виконавцем безпідставно винесено постанови від 11.07.2022 року про накладення тимчасових обмежень на ОСОБА_1 , оскільки наявність сукупної заборгованості зі сплати аліментів більше, ніж 14480 гривень документально не підтверджується.

Щодо наявності заборгованості по аліментах ОСОБА_1 в сумі 2922,74 гривень (сума міститься в запереченнях державного виконавця), в оскаржуваному розрахунку представником скаржника зазначена сума 2923,24 гривень, державний виконавець зазначив, що дана сума є сукупна заборгованість за листопад-грудень 2019 року, однак судом встановлено, що боржником ОСОБА_1 сплачено заборгованість по аліментах за листопад-грудень 2019 року (а.с. 138-139), квитанції №1897-2966-4160-5643н на суму 2789,25 гривень від 12.03.2020 року та № Р24А715519112А56151 від 06.01.2020 року на суму 2789,25 гривень.

Таким чином, суд вважає, що державним виконавцем належним чином не обґрунтовано оскаржуваний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 08.11.2022 року, тому суд вважає за необхідне в цій частині задовольнити скаргу: визнати даний розрахунок від 08.11.2022 року неправомірним, скасувати його та зобов`язати державного виконавця виконати новий розрахунок з урахуванням усіх квитанцій про сплату аліментів , наданих боржником та його представником.

Відповідно до п. 1, 6 розділу Х Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України № 2431/5 від 05.08.2016 року єдиний реєстр боржників формується з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови, зокрема про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів. В день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів виконавець зобов`язаний винести постанову про скасування заходів примусового виконання.

За встановлених обставин, суд приходить висновку що скарга боржника ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 08.11.2022 року у виконавчому провадженні ВП № 59482341; визнати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 08.11.2022 року у виконавчому провадженні неправомірним; зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості за аліментами боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні ВП № 59482341; визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Данченка О.М. щодо не скасування арештів з коштів боржника ОСОБА_1 та не скасування всіх інших заходів процесуального виконання, які застосовані до боржника у виконавчому провадженні № 59482341; зобов`язати державного виконавця Данченка О.М. зняти арешт з коштів боржника, який був накладений постановою від 11.07.2022 року, скасувати зазначену постанову, скасувати всі інші заходи процесуального виконання, які застосовані до боржника у зв`язку з виникненням заборгованості по даному виконавчому провадженні, про що винести постанови та надати представникові ОСОБА_2 ; виключити відомості про ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру боржників, підлягає частковому задоволенню.

Діяльність суб`єктів владних повноважень врегульовано законами та підзаконними нормативно-правовими актами, ці правові документи дають суб`єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Відповідно ч. ч. 1, 3 ст. 6 Закону України Про виконавче провадження, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1.6 наказу Міністерства юстиції України Про затвердження Методології проведення антикорупційної експертизи проектів нормативно-правових актів № 1380/5 від 23.06.2010 дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Тобто здійснення органом державної влади дискреційних повноважень може, в деяких випадках, передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

При цьому, як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд, розглядаючи справу щодо правомірності дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Аналогічне роз`яснення надане судам в п. 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2012, яке зводиться до того, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України Про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Рішенням Конституційного суду України від 30.01.2003 року у справі № 1-12/2003 встановлено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року (995_015) передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права ( 995_043 ) (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод ( 995_004 ) (стаття 13).

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що при вирішенні питань про зобов`язання усунути порушені права боржника державним виконавцем Данченком О.М. слід виходити з того, що суд не вправі підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження державного виконавця (державної виконавчої служби) щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до їх компетенції.

Отже, за встановлених обставин суд приходить висновку про задоволення вимог зобов`язання усунути порушені права боржника ОСОБА_1 у межах ВП № 59482341 шляхом: винесення постанови про скасування заходів примусового виконання (тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, тимчасового обмеження у праві полювання, тимчасового обмеження у праві користування зброєю, тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами), виключення боржника з реєстру боржників, припинення звернення стягнення на майно боржника та скасування арешту коштів боржника.

Пунктом 18 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця суд у разі встановлення обґрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. При цьому суд не має права зобов`язати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Судом встановлено, що бездіяльністю державного виконавця призвела до безпідставного збереження заходів примусового виконання та збереження звернення стягнення на грошові кошти боржника й арешт грошових коштів та безпідставне перебування боржника у реєстрі боржників, що привело до порушення права боржника ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 19, 58 Конституції України, ст. 194 Сімейного Кодексу України (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин), Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 260, 353, 439, 447, 450, 451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на дії державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) Данченка Олега Миколайовича, стягувач ОСОБА_3 , про визнання бездіяльності неправомірною, визнання розрахунку заборгованості неправомірним, зобов`язання вчинити дії, скасування постанов про арешт коштів боржника, про накладення тимчасових обмежень, виключення відомостей про боржника з Єдиного державного реєстру боржників задовольнити частково.

Визнати бездіяльність державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) Данченка Олега Миколайовича щодо безпідставного збереження заходів примусового виконання та збереження звернення стгянення на грошові кошти боржника й арешт грошових коштів та безпідставне перебування боржника у реєстрі боржників, що привело до порушення права боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 59482341, дії щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 08.11.2022 року неправомірними.

Зобов`язати державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) Данченка Олега Миколайовича поновити порушені права ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 59482341 шляхом: винесення постанови про скасування заходів примусового виконання (тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, тимчасового обмеження у праві полювання, тимчасового обмеження у праві користування зброєю, тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами), виключення боржника з реєстру боржників, скасування арешту з коштів боржника, здійснити розрахунок зі сплати аліментів у ВП № 59482341 з урахуванням усіх наданих квитанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 08 лютого 2023 року.

Суддя О.С. Овчиннікова