Провадження № 6/127/234/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2023 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області
у складі головуючого судді Антонюка В.В.,
при секретарі Жмудь Я.П.,
за участю: представника заявника ОСОБА_1 ,
представника боржника ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Вінниця, цивільну справу за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , Приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Собчук Валентин Васильович, ОСОБА_5 , про заміну стягувача у виконавчому провадженні,-
ІНФОРМАЦІЯ_2 стягувач ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 22.06.2022 року. 16 травня 2022 року ОСОБА_6 , складено заповіт на ім`я заявника ОСОБА_3 , який посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Білоус О.Б. та зареєстровано в реєстрі за №447, 448.
Заявник зазначає, що після смерті спадкодавця вона звернулась до Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Білоус О.Б. з заявою про прийняття спадщини, яка зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ під №24. Спадкова справа №16/2022 від 28 червня 2022 року. Відповідно до витягу №69325201 після смерті ОСОБА_6 за заявою ОСОБА_3 заведено спадкову справу №16/2022 від 28.06.2022 року. Оскільки наразі боржником невиплачена сума заборгованості, заявник прийняла спадщину після ОСОБА_6 , а тому вважає, що наявні підстави для заміни стягувача у виконавчому провадженні.
Ухвалою суду від 11.08.2022 року провадження у справі зупинено до закінчення шестимісячного строку прийняття спадщини з метою з`ясування усього кола спадкоємців та залучення усіх правонаступників.
Ухвалою суду від 26.12.2022 року провадження у справі поновлено.
Ухвалою суду від 27.12.2022 року провадження у справі зупинено до закінчення строку прийняття спадщини з метою з`ясування усього кола спадкоємців та залучення усіх правонаступників, а саме до 21.04.2023 року.
Ухвалою суду від 01.05.2023 року провадження у справі поновлено.
Ухвалою суду від 16.05.2023 року залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи ОСОБА_5 .
В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 заяву підтримав в повному обсязі просив суд її задоволити.
Представник боржника ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення заявлених вимог.
Представник заінтересованої особи приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Собчук В.В. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, щодо вирішення заяви поклався на думку суду.
Заінтересована особа ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явилась, заяв та клопотань до суду не надала. Про причини неявки до суду не повідомила. Про час, день та місце проведення судового розгляду повідомлялась шляхом направлення судових повісток та через оголошщення на офіційному сайті суду.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про заміну стягувача його правонаступником підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.12.2020 року із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 стягнуто 34 000 (тридцять чотири тисячі) доларів США, 8 664,40 грн. судового збору, а також 7 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 20.01.2021 року на підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука В.В. З копії свідоцтва про смерть слідує, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Як слідує із заяви та доданих матеріалів, спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла заявниця. Дана обставина підтверджується копією заповіту від 16 травня 2022 року, копією заяви про прийняття спадщини, яка зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ під №24, а також витягом №69325201 зі спадкового реєстру.
Крім того, як вбачається із матеріалів спадкової справи, 11.07.2022 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Білоус О.Б., також звернулась ОСОБА_5 , - донька ОСОБА_6 , яка відповідно до змісту ст. 1241 ЦК України, як особа з інвалідністю 3-ї групи з дитинства, має право на обов`язкову частку від спадщини, та яку за ухвалою суду від 16.05.2023 року залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи, однак в судове засідання не з`явилась, заяв та клопотань до суду не надала.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осоіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тьих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ч.1 ч.5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України, за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Вище викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, в даному випадку спадкування.
Норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило про заміну сторони виконавчого провадження незалежно від того, відкрите воно чи ні.
Таким чином, заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Керуючись ст. 442 ЦПК України, суд -
Заяву задоволити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали виготовлено 06.06.2023 року.
Суддя: