Справа № 690/245/23
Провадження № 2/690/108/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року м. Ватутіне

Ватутінський міський суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Линдюка В.С.,

секретар судового засідання Руденко В.М.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Токар О.М. ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі судових засідань Ватутінського міського суду Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Ватутінського міського суду Черкаської області з цивільним позовом за змістом якого просить визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 63 кв.м., у порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , син позивача, якому за життя належала 1/3 частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 63 кв.м. Спадкоємцями ОСОБА_4 за законом є позивач та ОСОБА_3 , яка є рідною сестрою. Водночас оформити право власності на вказане спадкове майно в досудовому порядку не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів на нього, в зв`язку з чим нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Ухвалою суду від 11.05.2023 року відкрито провадження в даній справі, призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження та роз`яснено учасникам справи права, передбачені ст.ст. 178-180, 191-193 ЦПК України, а також витребувано приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області Побіянської Н.Б. матеріали спадкової справи, відкритої після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

У підготовчому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, вказала, що нею надані всі наявні в неї докази щодо предмету спору, додаткові клопотання щодо витребування доказів відсутні. Одночасно вказала, що її донька ОСОБА_3 не претендує на спадщину свого брата.

Представник відповідача адвокат Токар О.М., повноваження якої підтверджено ордером від 12.07.2023 року серії СА № 1059690, вказала, що її довіритель ОСОБА_3 , яка є відповідачем у справі, визнає заявлені позовні вимоги та не заперечує щодо їх задоволення, оскільки не зацікавлена в оформлені спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до змісту ч.ч. 3, 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову за результатами підготовчого провадження, в порядку, встановленому ст. 207 ЦПК України.

За змістом ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Заслухавши доводи позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, судом встановлено наступні обставини справи.

Позивач, яка після розірвання шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданою 30.07.1985 року Звенигородським районним відділом РАЦС Черкаської області, є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 29.11.1977 року міським бюро РАЦС м. Ватутіне, яка змінювала прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_7 та з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 у зв`язку з реєстрацією шлюбів 08.08.1995 року та 02.08.2017 року відповідно.

Позивач є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого повторно 09.09.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області, та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 30.09.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ватутінського міського управління юстиції у Черкаській області.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.12.1998 року Ватутінським міським органом приватизації, на підставі розпорядження від 18.12.1998 року № 2803, ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 62,6 кв.м., в рівних частках.

Згідно витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 09.03.2023 року № 59, за результатами технічної інвентаризації квартири за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено її реальну загальну площу 63 кв.м., з яких житлова 38,7 кв.м.

Позивач звернулася до приватного нотаріуса Звенигородського міського нотаріального округу Черкаської області Побіянської Н.Б. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку з чим 24.01.2023 року відкрито спадкову справу № 70178258 (13/2023), що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 27.01.2023 року № 71293605.

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 13/2023, відкритої після смерті ОСОБА_4 , наданої суду приватним нотаріусом Звенигородського міського нотаріального округу Черкаської області Побіянської Н.Б., відомості про заповіти та спадкові договори ОСОБА_4 відсутні, інші спадкоємці, окрім ОСОБА_1 , із заявами про прийняття спадщини не звертались.

Постановою приватного нотаріуса Звенигородського міського нотаріального округу Черкаської області Побіянської Н.Б. від 07.02.2023 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 - на 1/3 частку в праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що мотивовано відсутністю документа, який підтверджує право власності ОСОБА_4 на таку частку на момент відкриття спадщини. Цією ж постановою ОСОБА_1 рекомендовано в судовому порядку встановити право власності на вище вказану частку в праві власності на квартиру, як спадкове майно.

Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із набуттям права власності на майно, в тому числі в порядку спадкування, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно змісту п. 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений ст. 392 ЦК України.

Положеннями ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, крім іншого, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом її відкриття є день смерті особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до змісту ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, крім іншого, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом її відкриття є день смерті особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Положеннями ч. 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом п. 25 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 16.12.2009 року № 396, у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності за письмовою заявою власника (співвласників) органом приватизації видається його дублікат.

З урахуванням вказаного, оскільки один із співвласників помер у інших співвласників відсутня можливість отримати дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 21.12.1998 року Ватутінським міським органом приватизації, на підставі розпорядження від 18.12.1998 року № 2803, щодо права спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика Європейського суду з прав людини, при розгляді справ судами застосовується як джерело права.

Згідно змісту ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини численними рішеннями (в справах «Воловік проти України», «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), «Суханов та Ільченко проти України», «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) та інших) сформувала позицію, що поняття «майно» та «власність», які міститься у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, є значно ширшим, ніж закріплено у ст. 41 Конституції України та чинному ЦК України, та мають автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, певні інші права та інтереси, які становлять майно, можуть також розглядатись як «право на власність» та відповідно як «власність» для цілей цієї статті.

Крім іншого, до майна у розумінні Конвенції належать також визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування правом.

Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Таким чином, характеристика очікувань як легітимних поєднує у собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй суб`єктивного права, 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин.

Таким чином, якщо суть вимоги пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя.

Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема в рішеннях від 17.03.2011 року в справі «Бочаров проти України», від 21.10.2011 року в справі «Коробов проти України», вказано, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Враховуючи визнання позову відповідачем, а також досліджені в судовому засіданні докази, в суду відсутні сумніви, що померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за життя належало право власності на 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а позивач в справі є його матір`ю, тобто спадкоємцем першої черги за законом, якою прийнято спадщину у встановленому законом порядку, що свідчить про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на 1/3 частку вищевказаної квартири в порядку спадкування за законом, оскільки померлий ОСОБА_4 жодних розпоряджень щодо свого майна на випадок своєї смерті не залишав, а інші спадкоємці із заявами про прийняття його спадщини до нотаріуса не звертались.

Задовольняючи позовні вимоги суд також враховує, що визнання права власності на спадкове майно ОСОБА_4 за ОСОБА_1 не порушуватиме права, свободи чи інтереси інших осіб, зокрема ОСОБА_3 , яка є сестрою померлого.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд вважає, що оскільки відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем відповідно до копії квитанції АТ «АСВІО БАНК» від 01.05.2023 року № 730110007, оригінал якої зберігається в матеріалах справи № 690/2459/23, що становить 801 (вісімсот одну) грн. 07 коп., підлягають поверненню їй з державного бюджету, а інші 50 відсотків стягненню з відповідача на її користь, оскільки підстав для звільнення ОСОБА_3 від його сплати судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 76-82, 89, 95, 142, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 352, 354, 355, пп. 15.5 п. 1 розділу ХІІ «Перехідних положень» ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 50 відсотків судового збору, сплаченого нею відповідно до квитанції АТ «Асвіо Банк» від 01.05.2023 року № 730110007, яка зберігається в матеріалах справи № 690/245/23, що становить 801 (вісімсот одну) грн. 07 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 50 відсотків сплаченого нею судового збору, - 801 (вісімсот одну) грн. 07 коп.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Повний текст рішення складено 26.07.2023 року.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_5 , виданий 30.01.1997 року Ватутінським МВ УМВС України в Черкаській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_7 , виданий 14.08.2017 року територіальним підрозділом Державної міграційної служби України № 7117, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .

Суддя Линдюк В.С.