печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Козлова Р.Ю.,

при секретарі судового засідання - Іваненку С.С.,

розглянувши у судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області, про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 просив суд ухвалити рішення про припинення стягнення аліментів, що стягуються з нього Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області на підставі виконавчого листа № 757/35696/15-ц від 14.12.2015 року на підставі відкритого виконавчого провадження ВП №51699743, починаючи з 19.11.2018 року.

У підготовчому судовому засіданні ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічними вимогами до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

До початку розгляду справи по суті представник ОСОБА_2 - адвокат Неупокоєва Н.К. звернулася до суду з клопотанням про залишення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про припинення стягнення аліментів без розгляду.

Відповідно до ст. 257 ЦПК України Печерським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про залишення позову ОСОБА_2 без розгляду. Таким чином на розгляду у суду лишився позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області, про стягнення заборгованості зі сплати аліментів.

Зокрема у своєму позові позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів на утримання їх спільних доньок ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 за період з 28 вересня 2015 року по 01 червня 2017 року у розмірі 594 494,67 грн. розрахованої з суми надходжень на рахунок у ПАТ «КБ «Приватбанк».

Також просила стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів на утримання їх спільних доньок ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 за період з 28.09.2015 року по 21.08.2019 року у розмірі 2 800 000,00 грн. з урахуванням витрат боржника.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що між сторонами виник спір щодо розміру заборгованості по аліментах, яка має бути розрахована та нарахована згідно рішення Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/35696/15-ц. Враховуючи суму отриманих доходів боржника ОСОБА_2 на його рахунок у ПАТ «Приватбанк» у загальній сумі 1 782 984,00 грн. та наявних витрат боржника, а відтак на думку позивачки даний спір має бути вирішений судом.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали вимоги позову та просили суд задовольнити його у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі пославшись на його недоведеність та безпідставність.

Представник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявні пояснення щодо поданого позову та заява про розгляд справи за відсутності представника відділу.

Заслухавши думку у часників процесу, дослідивши матеріали справи та наявні і в ній письмові докази, вивчивши зміст поданих сторонами заяв по суті позову, суд дійшов наступного висновку.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2015 року у справі номер 757/35696/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини доходів щомісячно, починаючи з 28 вересня 2015 року.

27 травня 2016 року державний виконавець Сімерецька В.С. склала довідку-розрахунок, якою визначила заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів у розмірі 2 226 514,92 грн (два мільйони двісті двадцять шість тисяч п`ятсот чотирнадцять гривень дев`яносто дві копійки). Підставою для такого розрахунку стала Декларація ОСОБА_2 про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2015 рік, надана ним як державним службовцем (заступником Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій).

31 травня 2016 року державний виконавець склала нову довідку-розрахунок, якою встановила, що у ОСОБА_2 відсутня заборгованість зі сплати аліментів. Державний виконавець дійшла такого висновку на підставі заяви ОСОБА_2 та додатків до неї, поданих через канцелярію Відділу 10 червня 2016 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.05.2017 року у справі 757/35696/15-ц зобов`язано державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сімерецьку В.С. або іншого державного виконавця за дорученням начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві Хорішко О.О. скасувати довідку-розрахунок заборгованості по аліментам за період з 28 вересня 2015 року по 31 травня 2016 року, здійсненої на виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2015 року у справі номер 757/35696/15-ц, видану державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Сімерецькою В.С. 14 червня 2016 року та здійснити розрахунок заборгованості за вказаний період з дослідженням всіх оригіналів документів, наданих сторонами у виконавчому провадженні та перевірки доводів, викладених стягувачем ОСОБА_1 щодо доходів ОСОБА_2 за вказаний період часу.

Апеляційним судом м. Києва 12 липня 2017 року залишено без змін судове рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року.

Матеріли справи містять розрахунок суми заборгованості по аліментах з розрахунку суми отриманих грошових коштів на рахунок боржника ОСОБА_2 за період з 25 вересня 2015 року по 01 червня 2017 року, а саме: довідка-розрахунок у ВП № 51699743, здійснену державним виконавцем Бабенко В.М. 13 липня 2018 року, якою визначено суму заборгованості по аліментам, розрахованої від отриманих боржником доходів на свій картковий рахунок у розмірі 594 494,07 грн.

В подальшому у даному ВП № 51699743 проведений розрахунок заступником начальника Відділу примусового виконання судових рішень Управління ДВС ГТУЮ у Чернігівській області С.В. Петренко від 31.07.2018 року, в якому зазначено про відсутність заборгованості боржника ОСОБА_2 по аліментах.

В той же час, доказів сплати заборгованості у розмірі 594 494,07 грн., нарахованої згідно довідки-розрахунку від 13 липня 2018 року відсутні. Сторонами визнається, що вказана сума заборгованості у розмірі 594 494,07 грн. не сплачувалась та фактично була скасована новою довідкою від 31.07.2018 року. Тобто наявний спір щодо розміру заборгованості, яку стягувач ОСОБА_1 вважає має бути стягнений з боржника ОСОБА_2 , розрахований з суми отриманих грошових коштів на його картковий рахунок, відкритий у ПАТ «Приватбанк».

Таким чином судом встановлено, що наведені доводи учасників справи та наявні докази засвідчують, що між сторонами виник спір щодо розміру заборгованості по аліментах, яка має бути розрахована та нарахована згідно рішення Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/35696/15-ц. Враховуючи суму отриманих доходів боржника ОСОБА_2 на його рахунок у ПАТ «Приватбанк» у загальній сумі 1 782 984,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, державному виконавцю позивачкою було надано копію банківських виписок по рахунку боржника в ПАТ «Приватбанк», з яких вбачається, що від моменту призначення судом аліментів, з 25.09.2015 року, на рахунок боржника надійшли кошти в розмірі 1 782 984 грн., а саме:

у 2015 році) 07.10.2015 - 7 000 грн.; 09.10.2015 - 25 000 грн.; 10.10.2015 - 50 000 грн.; 28.10.2015 - 100 000 грн.; 02.11.2015 - 100 000 грн.; 05.11.2015 - 50 000 грн. та 28.12.2015 - 8 000 грн.

у 2016 році) 07.01.2016 - 10 000 грн.; 09.02.2016 - 15 000 грн.; 12.02.2016 - 20284 грн.; 19.02.2016 - 40 000 грн.; 23.03.2016 - 12 000 грн.; 12.04.2016 - 10 000 грн.; 06.05.2016 - 7 000 грн.; 30.05.2016 - 7 000 грн.; 09.06.2016 - 11 000 грн.; 23.06.2016 - 231 000 грн.; 28.07.2016 - 454 000 грн.; 04.10.2016 - 20 000 грн. 06.10.2016 - 93 000 грн.; 01.11.2016 - 126 000 грн.; 30.11.2016 - 117 000 грн.; 29.12.2016 - 10 000 грн.; 29.12.2016 - 11 700 грн. та 29.12.2016 - 2000 грн.

у 2017 році) 10.01.2017 - 30 000 грн.; 07.02.2017 - 10 000 грн.; 24.03.2017 - 6 000 грн.; 27.04.2017 - 8 000 грн.; 28.04.2017 - 30 000 грн.; 10.05.2017 - 80 000 грн.; 26.05.2017 - 10 000 грн. та 29.05.2017 - 8 000 грн.

Всього разом на суму: 1 782 984, 00 грн.

Також встановлено, що вказані кошти надходили у якості поповнення на картковий рахунок боржника ОСОБА_2 та витрачались, згідно відомостей наданих банківських виписок, на потреби та покупки, оплату авіаквитків, ресторани, тощо. Тобто витрачались боржником ОСОБА_2 у своєму звичайному житті на свої потреби.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Під час розгляду даної справи, відповідачем та його представником не надано доказів того, що отримані ним на картковий рахунок кошти не є його доходом. Вказані надходження на думку суду також не є надходженням у якості заробітної плати чи інших доходів, з яких здійснювався розрахунок аліментів під час виконавчого провадження. Також матеріали справи не містять даних про те, що з отриманих на картковий рахунок ОСОБА_2 грошових коштів аліменти розраховувались та стягувались на користь позивачки.

В той же час, матеріали справи містять розрахунок аліментів, від суми заробітної плати боржника. За період з 25 версеня2015 року (момент призначення аліментів) та до 01 червня 2017 року боржником сплачувались аліменти виключно із заробітної плати, нарахованої йому під час роботи у Державній службі надзвичайних ситуацій, ТОВ «Ліга 2», ТОВ «АВ Індастріал груп». Надані суду банківські виписки не містять відомостей про нарахування та оплату від вказаних компанії, в яких працював ОСОБА_2 заробітної плати.

Надані стороною відповідача заперечення та договори позики не спростовують доводів позивачки, що отримані з 25 вересня2015 року до 01 червня 2017 року кошти на рахунки відповідача є його доходом. Зокрема, представником відповідача були надані суду договори позики від 06 серпня2017 року на суму 25 000,00 грн., від 17 серпня 2017 року на суму 70 000,00 грн., від 06 вересня 2017 року на суму 20 000,00 грн., від 05 жовтня 2017 року на суму 30 000,00 грн., від 02 листопада 2017 року на суму 30 000,00 грн., від 27 листопада 2017 року на суму 35 000,00 грн., від 01 грудня 2017 року на суму 65 000,00 грн., від 18 грудня 2017 року на суму 70 000,00 грн., від 19 грудня 2017 року на суму 60 000,00 грн., від 22 грудня 2017 року на суму 75 000,00 грн., від 25 грудня 2017 року на суму 50 000,00 грн., від 23 лютого 2018 року на суму 30 000,00 грн., від 27 березня 2018 року на суму 180 285,09 грн., від 26 жовтня 2018 року на суму 30 000,00 грн. Оцінюючи вказані докази на предмет їх належності, суд вважає що вказані договори можуть лише свідчити про право на отримання певних коштів у позику, проте не спростовують висновків щодо отримання на свій картковий рахунок доходів у вигляді надходжень в якості поповнень рахунку ОСОБА_2 , які мали місце до укладення наданих боржником договорів позик. Крім іншого, умови зазначених договорів позик свідчать про укладення договору позики, проте факт отримання коштів має засвідчуватись або розпискою, у випадку передачі грошових коштів готівкою, або на рахунок позичальника, що прямо визначено умовами укладених договорів. До вказаних та наданих боржником договорів позик не надано доказів фактичного отримання такої позики ОСОБА_2 готівкою або виписок по банківському рахунку, який би підтверджував отримання позичальником від зазначених позикодавцем сум позики за укладеними договорами позики. А наявні у матеріалах справи банківські виписки містять відомості про поповнення рахунку, в яких відсутні відомості про надходження коштів від ОСОБА_5 . Таким чином, ОСОБА_2 факт передачі та отримання грошових коштів за укладеними договорами позики не доведений.

Крім того, суд надає оцінку тій обставині, що надані договори позики, датовані після 06 серпня 2017 року на загальну суму договорів у 2017 році на 530 000,00 грн. В той же час, декларація ОСОБА_2 містить відомості про фінансові зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_5 на суму 1 140 000,00 грн. Доказів фактичного отримання грошових коштів ОСОБА_2 не надано. При цьому існування договору не засвідчує факт отримання коштів за таким договором. І як вже було встановлено, факт виникнення таких зобов`язань мав місце вже після отримання відповідачем надходжень у сумі 1 782 984,00 грн. на свій картковий рахунок.

Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Постановою КМУ від 26 лютого 1993 р. №146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

Утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з:

1) основної заробітної плати за посадовим окладом, тарифною ставкою, відрядними розцінками тощо;

2) усіх видів доплат і надбавок до заробітної плати;

3) грошових і натуральних премій;

4) оплати за надурочну роботу, за роботу в святкові, неробочі та вихідні дні;

5) заробітної плати, що зберігається під час відпустки, а також з одержуваної при звільненні компенсації за невикористану протягом кількох років відпустку; Підпункт 5 пункту 1 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 135 ( 135-2000-п ) від 24.01.2000 \

6) заробітної плати, що зберігається під час виконання державних і громадських обов`язків, та в інших випадках збереження середньої заробітної плати;

7) винагороди за загальні річні підсумки роботи підприємств та організацій;

8) винагороди, що виплачується штатним літературним працівникам газет, журналів, агентств друку, радіо, телебачення із фонду літературного гонорару, а також нештатним літературним працівникам, що підлягають державному соціальному страхуванню;

9) одноразової винагороди (відсоткових надбавок) за вислугу років;

10) допомоги по державному соціальному страхуванню, а також з допомоги по тимчасовій непрацездатності, що встановлені в колективних сільськогосподарських підприємствах;

11) доплат до допомоги по державному соціальному страхуванню, виплачуваних за рахунок підприємств, установ, організацій;

12) сум, виплачуваних для відшкодування збитків у зв`язку з втратою працездатності внаслідок каліцтва або іншого пошкодження здоров`я, за винятком сум для відшкодування витрат на догляд за ними, на додаткове харчування, санаторно-курортне лікування (включаючи оплату проїзду) і протезування потерпілих;

13) допомоги по безробіттю;

14) одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються інвалідам першої групи на догляд за ними;

14-1) державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства, призначеної відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам" ( 2109-14 );

Пункт 1 доповнено підпунктом 14-1 згідно з Постановою КМ N 744 ( 744-2011-п ) від 13.07.2011 .

15) стипендій, виплачуваних студентам в період навчання у вищих навчальних закладах, учням професійних навчально-виховних закладів та слухачам навчальних закладів підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів;

16) доходів від підприємницької діяльності, селянських (фермерських) господарств, кооперативів, об`єднань громадян, а також доходів, що припадають на частку платника аліментів від присадибної ділянки або підсобного господарства;

17) усіх видів заробітку, одержуваного адвокатами за роботу в юридичних консультаціях;

18) плати, отриманої за передачу в оренду земельної ділянки або земельної частки (паю); Пункт 1 доповнено підпунктом 18 згідно з Постановою КМ N 869 ( 869-2002-п ) від 01.07.2002 \

19) інших видів заробітку.

Згідно п. 4 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Законодавець визначає, що нарахування можуть здійснюватися від всіх доходів, які особа отримує, в тому числі як і самозайнятта особа, крім виключень за п. 12 вказаного Переліку. Тобто, законодавством передбачений вичерпний перелік доходів, з яких не здійснюється нарахування суми аліментів, визначених, як відсоток від суми заробітку. В той час доходи, з яких може бути здійснено такий розрахунок, не є вичерпним. Тому всі суми доходів, отриманих ОСОБА_2 згідно надходжень на банківський рахунок мають бути враховані при обчислені суми заборгованості по аліментах.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Відповідно до ч. 8 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

За період з 25 вересня 2015 року по 01 червня 2017 року сума нарахованих та стягнених аліментів згідно відомостей, наданих державним виконавцем, становила 38 391,93 грн.

З урахуванням оцінених в ході розгляду справи доказів та вимог чинного законодавства, суд вважає доведеним факт отримання доходу на картковий рахунок ОСОБА_2 у ПАТ «Приватбанк» у вигляді отримання надходжень грошових коштів у період з 07.10.2015 року по 29.05.2017 року включно на загальну суму 1 782 984,00 грн., з яких має бути нараховано та звернено стягнення аліментів у розмірі 1/3 від суми всіх видів доходів щомісячно згідно рішення печерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року у справі 757/35696/15-ц, що становить 594 328,00 грн.

Таким чином позов в цій частині суд вважає обґрунтованим та таким що доведений належними та допустимими доказами, а відтак підлягає задоволенню.

Разом з тим, позов частині стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості зі сплати аліментів за період з 28 вересня 2015 року по 21 серпня 2019 року у розмірі 2 800 000,00 грн. з урахуванням витрат боржника задоволенню не підлягає, оскільки позов не містить жодного доказу на підтвердження цієї вимоги.

Інші доводи позивачки викладені в позовній заяві в частині зазначеної вимоги, не спростовують наведених висновків суду.

Більш того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 р.).

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768, 40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 80, 84,110,112, 113, 180, 181, 182, 183, 184, 191, 193, 195 Сімейного кодексу України, ст. ст. 2,10,76-81, 141-142, 200, 263-265, 273, 430 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області, про стягнення заборгованості зі сплати аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів на утримання їх спільних доньок ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 за період з 28 вересня 2015 року по 01 червня 2017 року у розмірі 594 494,67 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судові витрати у розмірі 768,40 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повне рішення суду складено 18 травня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя