Справа № 462/8113/21 Головуючий у 1 інстанції: Румілової Н.М.
Провадження № 22-ц/811/798/23 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий - суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Цьони С.Ю.;

позивача ОСОБА_1 ;

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 06 лютого 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 15.02.2012 року між сторонами було зареєстровано шлюб, в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 .

16 грудня 2014 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова шлюб між сторонами було розірвано і за взаємною згодою дитина залишилась проживати разом із матір`ю (відповідачкою) у квартирі АДРЕСА_1 .

Позивач з червня 2012 року проживає окремо від відповідачки та сина за адресою: АДРЕСА_2 . Попри те, що вони з відповідачкою проживають окремо одне від одного, він систематично допомагав останній в утриманні сина, сплачував аліменти та ніс додаткові витрати на його утримання. За заявою позивача розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 30.07.2013 року № 466 йому встановлено наступні дні побачень з сином: кожну першу та третю суботу місяця і кожну другу та четверту неділю місяця з 11 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. у присутності матері дитини, однак фактично з моменту прийняття цього розпорядження відповідачка його не виконувала. З оглядуна це, 07.02.2015 року позивач звернувся з заявою до Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області із проханням провести профілактичну бесіду із відповідачкою стосовно необхідності виконання згаданого розпорядження районної адміністрації. Після цього відповідачка значно частіше дозволяла позивача бачитись із сином, однак поступово стала зменшувати час побачень і з листопада 2018 року відмовилась виходити на прогулянки із сином.

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 20.11.2019 року № 1559 було встановлено для зустрічей батька (позивача) з сином наступні дні: кожну суботу місяця з 08 год. 30 хв. батько завозить разом із матір`ю сина на плавання, а потім відвозить дитину разом з матір`ю до 13 год. 00 хв. за адресою їхнього проживання; 2 та 4 неділю місяця з 11 год 00 хв. до 14 год. 00 хв. у присутності матері.

Однак, відповідачка вищезгаданого розпорядження не виконує, відмовляється дотримуватися встановленого ним графіку, а останнім часом взагалі не дає позивачу жодної можливості побачитися із сином та не відповідає на телефонні дзвінки. Від класного керівника позивач дізнався про те, що відповідачка перевела сина у інший клас, а також змінила гуртки, де їхній син навчався хореографії та англійської мови. Відтак, позивач просив суд зобов`язати відповідачку не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванн із сином відповідно до розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 20.11.2019 року № 1559, а з моменту досягнення сином десятилітнього віку дозволити позивачу виконання цього розпорядження без участі матері (том 1, а.с. 2-7).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначено ОСОБА_1 способи його участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без присутності ОСОБА_2 відповідно до розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 20.11.2019 року №1559 про встановлення днів побачень із малолітнім сином ОСОБА_3 : кожну суботу місяця з 08 год. 30 хв. ОСОБА_1 завозить сина на плавання, а потім до 13год. 00 хв. відвозить дитину за адресою проживання АДРЕСА_1 ; другу та четверту неділю місяця з 11.00 год. до 14.00 год.

В іншій частині позову відмовлено(том 3, а.с. 82-83).

Дане рішення оскаржила відповідачка.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Стверджує, що не чинить позивачу перешкод у вихованні сина та спілкуванні з ним, а тому даний позов до суду вважає безпідставним.

Вважає, що позовна вимога про надання позивачу дозволу «щодо участі батька у вихованні та спілкуванні із сином без участі матері, не є належним способом захисту в розумінні ст. 16 ЦК України» (том 3, а.с. 89-114).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4);

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

За ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, частин 7 і 8 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначено Сімейним кодексом України.

Відповідно до частини 2 статті 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Відповідно до частин 9 та 10 статті 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до вимог ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно ст. ст. 141, 151 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки, щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків, щодо дитини; батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Частиною 1 ст. 159 СК України встановлено, що у випадку, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

А відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України, в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Матеріалами справи стверджується, що розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 20.11.2019 року № 1559 за зверненням батька дитини було встановлено для зустрічей батька (позивача) з сином наступні дні: кожну суботу місяця з 08 год. 30 хв. батько завозить разом із матір`ю сина на плавання, а потім відвозить дитину разом з матір`ю до 13 год. 00 хв. за адресою їхнього проживання (тобто - 4,5 години - і це з урахуванням періоду перебування дитини у басейні); 2 та 4 неділю місяця з 11 год 00 хв. до 14 год. 00 хв. у присутності матері (тобто - 2 рази на місяць по 3 години = 6 годин на місяць) (а.с. 35).

4,5 год х 4 тижні + 6 год = 24 години на місяць (одна доба з 30 діб у місяці). І це з урахуванням часу перебування дитини безпосередньо у басейні і лише у присутності її матері.

Незважаючи на мінімальний час визначений для зустрічей сина з батьком і умови цих зустрічей (лише в присутності матері), остання фактично з часу прийняття Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради вищезгаданого розпорядження від 20.11.2019 року № 1559 це розпорядження почала оскаржувати в судовому порядку і судові процеси з ініціативи матері по оскарженню цього розпорядження тривають по даний час, тобто - 4 (четвертий) рік поспіль (том 1, а.с. 39-54; том 3, а.с. 59).

При цьому ці судові процеси по оскарженню розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 20.11.2019 року № 1559 ОСОБА_2 використовує, як правову підставу для зупинення провадження у даній справі: за позовом батька про усунення перешкод щодо його участі у вихованні та спілкуванні з сином (том 3, а.с. 55-58), що суперечить правовим позиціям та практиці Європейського суду з прав людини, який у справі «Трєт`як проти України», яка стосувалася спілкування заявника з його малолітньою дитиною (заява № 10919/20), звернув увагу на невиправдану тривалість даної справи («враховуючи важливість предмету спору для заявника»), що «зрештою призвело до «повного відчуження» дитини від (заявника/позивача)».

За вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів доводи апеляційної скарги про нібито надуманість даного позову та доводів позивача (батька дитини) про чинення йому перешкод у вихованні та спілкуванні з сином визнає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а тому відхиляє ці доводи.

Станом на час ухвалення судом оскаржуваного рішення (06.02.2023 року) сину сторін вже ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилося 10 років.

У матеріалах справи відсутні докази, які можна було б визнати належними та допустимими, які б свідчили про те, що зустрічі батька (позивача) з сином без присутності матері (відповідачки) будуть мати негативний вплив (наслідки тощо) на дитину.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 89 ЦПК України) дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , зокрема - і про можливість зустрічей батька (позивача) з сином без присутності матері (відповідачки): як вже зазначалося вище - 24 години на місяць (одна доба з 30 діб у місяці) включно з часом перебування дитини безпосередньо у басейні.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, зокрема - зі змісту заперечень на позов (том 1, а.с. 77-98) та вимог апеляційної скарги, відповідачка (вимагаючи відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі) заперечує проти будь-яких зустрічей сина з батьком (позивачем), не наводячи при цьому причин, які можна було б визнати поважними для застосування такого засобу впливу на батька дитини, як взагалі позбавлення його можливості бачитися та спілкуватися з сином, оскільки всі наведені нею доводи ґрунтуються на особистих неприязних стосунках батьків дитини і цим доводам дано належну оцінку в оскаржуваному рішенні суду.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування (та, відповідно, для відмови у задоволенні позовних вимог) відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду міста Львова від 06 лютого 2023 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 16 серпня 2023 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.