Справа № 708/527/23
Провадження № 2/708/142/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року м. Чигирин

Чигиринський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Попельнюха А.О.,

за участю:

секретаря судових засідань - Пасічної Л.А.,

прокурора - Бордуніс О.П.,

представника відповідача - адвоката Семенова О.М. (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Чигиринського районного суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на сторони позивача - Державна установа «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Черкаської окружної прокуратури звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину. На обґрунтування поданого позову зазначив, що вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.05.2021 у справі № 712/556/21 ОСОБА_1 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та їй призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 05.05.2020 о 03 год. 10 хв. перебувала у стані алкогольного сп`яніння в м. Черкаси по вул. Привокзальній, тобто у громадському місці, і висловлювалась нецензурною лайкою. На місце події прибули одягнуті у формений одяг поліцейські. Усвідомлюючи, що потерпілий поліцейський ОСОБА_2 , який висунув вимогу припинити висловлювання нецензурною лайкою, виконує свої службові обов`язки, обвинувачена умисно нанесла йому один удар лівим кулаком, у якому був мобільний телефон, в праву частину голови, заподіявши потерпілому ОСОБА_2 травму голови зі струсом головного мозку, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. За таких обставин ОСОБА_1 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України, а саме умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області», на його лікування витрачено 5 935,95 грн. Відповідно своїми протиправними діями ОСОБА_1 завдала державі майнової шкоди на загальну суму 5 935,95 грн.

На обґрунтування підстав подання вказаного позову в інтересах держави прокурор зазначив, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Дана позовна заява подана як захід прокурорського реагування з метою захисту інтересів держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, оскільки понесені лікувальним закладом витрати на лікування потерпілого у кримінальному провадженні відшкодовані не були, що негативно вплинуло на фінансовий стан органу та спричинило збитки державі.

Фінансування охорони здоров`я здійснюється за рахунок Державного бюджету України та місцевих бюджетів, фондів медичного страхування, благодійних фондів та будь-яких інших джерел, не заборонених законодавством. Кошти державного бюджету України та місцевих бюджетів, асигновані на охорону здоров`я, використовуються для забезпечення населенню гарантованого рівня медичної допомоги, фінансування державних цільових і місцевих програм щодо охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень з цих питань.

ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» є бюджетною, неприбутковою установою, що належить до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України та оперативно підпорядковується Департаменту охорони здоров`я та реабілітації Міністерства внутрішніх справ України. У свою чергу видатки на утримання вказаної установи здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та інших не заборонених законодавством України надходжень. Ненадходження коштів до відповідного бюджету призводить до порушень діяльності лікувального закладу щодо безоплатного надання медичних послуг населенню та порушує інтереси держави. Крім того, предметом позовних вимог є відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, що свідчить про порушення економічних інтересів ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» та ускладнює належну реалізацію нею функцій держави щодо державної політики в галузі охорони здоров`я, оскільки кошти, виділені з бюджету на вказані цілі, залишаються не відшкодовані в судовому порядку, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» потребує втручання органів прокуратури шляхом подання позовної заяви.

Оскільки Міністерство внутрішніх справ України не звернулося самостійно до суду із позовом про відшкодування понесених витрат закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, вказане свідчить про неналежне здійснення захисту інтересів держави, а відтак у прокурора виникає право на звернення із позовною заявою до суду на захист державних інтересів, оскільки вказана бездіяльність призводить до ненадходження коштів до державного бюджету. Крім того, листом від 01.05.2023 Міністерство внутрішніх справ України поінформувало, що вони не планують звертатися до суду, що у свою чергу також свідчить про бездіяльність органу державної влади та є виключною підставою для представництва інтересів прокурором.

Тому прокурор просить суд стягнути із ОСОБА_1 на користь органу державної влади, в управлінні якого перебуває заклад охорони здоров`я, Міністерства внутрішніх справ України, кошти в сумі 5 935,95 грн., які затрачено на лікування потерпілого ОСОБА_2 .

Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 17.05.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 25.07.2023 до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача залучено ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області».

Представник позивача - адвокат Семенов О.М. подав суду відзив на позов, у якому зазначив, що проти задоволення позову заперечує у повному обсязі. На обґрунтування наявних заперечень вказав, що вказаний позов подано до суду неналежною особою та в інтересах неналежної особи. Зокрема безпосереднім отримувачем бюджетних коштів у даних правовідносинах є ДУ «Територіальне медичне об`єднання міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області», яке має статус юридичної особи, дана установа наділена правом самостійно брати участь у цивільних правовідносинах, фактично несла витрати на лікування за рахунок коштів, що надійшли на її рахунок, натомість позов подано в інтересах МВС. Відповідно належним позивачем у даній справі має бути безпосередньо заклад охорони здоров`я, а не Міністерство внутрішніх справ України, натомість прокурор не має права звертатися до суду із позовами в інтересах окремих суб`єктів господарювання, оскільки це суперечить наданим йому уповноваженням.

На обґрунтування заявлених позовних вимог суду не надані належні, достовірні та достатні докази, а заявлені вимоги стосуються відшкодування витрат, які не пов`язані із діями відповідача. Оскільки потерпілий ОСОБА_2 через протиправні дії відповідачки отримав травму - легкий струс головного мозку, який у лікувальному закладі йому лікували протягом 10 днів, хоча для лікування такого ушкодження визначена максимальна кількість ліжко-днів становить 3 дня. Крім того, під час перебування на лікуванні у період часу з 05.05.20250 по 15.05.2020 потерпілому проводили дослідження, які не стосувались отриманих ним ушкоджень та не могли бути проведені лікувальним закладом через їх необґрунтованість. У наданому суду висновку судово-медичної експертизи, проведеної в межах кримінального провадження, експерт встановив, що тривале лікування ОСОБА_2 пов`язане не з характером травм, а з наявністю у нього захворювань: остеохондроз шийного відділу хребта, нейроцеркулярна дистонія по гіпертонічному типу.

З урахуванням наведеного та виходячи із Протоколу надання медичної допомоги хворим зі струсом головного мозку представник вважає, що вимоги щодо компенсації вартості лікування ОСОБА_2 могли б орієнтовно становити 91,00 грн. на проведення трьох аналізів, 4,01 грн. на придбання двох шприців для проведення аналізів крові, 375 грн. вартість одного ліжко-дня та 120 грн. витрати на харчування за один ліжко-день, який потрібен для проведення 3-х аналізів. Тобто загальні витрати на лікування потерпілого згідно Протоколу не можуть перевищувати 590,01 грн. Проте під час звернення до суду прокурор до позовної заяви долучив документ на обґрунтування заявленої до стягнення суми, який не може бути визнано судом доказом у справі, оскільки він не має необхідних обов`язкових реквізитів. Тому вважає, що вказаний позов підлягає залишенню без розгляду, оскільки поданий особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності, а у випадку усунення цих обставин не може бути задоволений, оскільки не обґрунтований доказами, вартість відшкодування є явно завищеною.

У наданій суду відповіді на відзив прокурор підтримав заявлені ним позовні вимоги, серед іншого деталізував наявність підстав для представництва прокуратурою інтересів держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, та зазначив, що визначений представником відповідачки - адвокатом Семеновим О.М. відповідно до Протоколу можливий строк на лікування потерпілого зі струсом головного мозку не може визнаватися сталим та обов`язковим, а визначається лікарем із урахуванням індивідуальних особливостей кожного людського організму та з урахуванням, що клінічна картина струсу головного мозку залежить від індивідуальних (супутніх) захворювань та вікових факторів. Тому у даному випадку потерпілий ОСОБА_2 проходив лікування протягом 10 днів. У свою чергу консервативне лікування струсу головного мозку потерпілий проходив з урахуванням вимог Протоколу, у тому числі обраної лікарем тактики та методики лікування.

Залучена до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» надала суду письмові пояснення. У наданих поясненнях представник третьої особи - за посадою ОСОБА_3 зазначив, що закладом охорони здоров`я визначена сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, відповідно до «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою КМУ № 545 від 16.07.1993. Фінансове забезпечення охорони здоров`я здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом. Відповідно до Положення про ДУ «ТМО МВС України в Черкаській області» фінансування видатків на утримання установи здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших не заборонених законодавством України надходжень. У свою чергу ненадходження коштів до відповідного бюджету призводить до порушень діяльності лікувальної установи щодо безоплатного надання медичних послуг населенню та порушує інтереси держави. Додатково представник третьої особи пояснив, що Протоколом надання медичної допомоги хворим зі струсом головного мозку визначена тривалість лікування, яка є орієнтовною, пацієнти зі струсом головного мозку підлягають обстеженню і лікуванню у нейрохірургічному або неврологічному відділенні. Орієнтована тривалість лікування становить 8 діб. Проте, в залежності від тяжкості хворого та клінічної картини струсу головного мозку, що залежить від індивідуальних особливостей та вікового фактору, термін лікування пацієнта визначається лікуючим лікарем до поліпшення загального стану та зменшення симптомів захворювання пацієнта. Також лікуючий лікар пацієнта здійснює комплексну оцінку порушень функціонального стану організму та інших причин, якими вона обумовлена, що визначають факт тимчасової втрати працездатності, установлення строку непрацездатності, визначення клінічного та трудового прогнозу відповідно до встановленого діагнозу. Тому інші дослідження, які були проведені потерпілому, є дослідженнями супутніх захворювань терапевтичного характеру.

У додатково поданих письмових поясненнях представник відповідачки - адвокат Семенов О.М. підтримав та уточнив наявні у нього заперечення щодо поданого позову, а також надав суду додаткові пояснення у справі.

У судовому засіданні прокурор Бордуніс О.П. позов підтримала та просила суд його задовольнити.

Позивач Міністерство внутрішніх справ України участь уповноваженого представника під час судового розгляду справи не забезпечило, причини неявки суду не повідомило.

Представник відповідачки - адвокат Семенов О.М. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві на позов та інших поданих ним заявах.

Третя особа Державна установа «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» участь уповноваженого представника під часу судового розгляду не забезпечило, направивши на адресу суду заяву з проханням проводити розгляд справи у відсутність представника третьої особи.

Заслухавши учасників, дослідивши в межах заявлених позовних вимог та наданих заперечень матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу (ч. 4 ст. 56 ЦПК України).

Зі змісту частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» вбачається, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Здійснивши аналіз абзацу першого частини третьої статті 23 Закону № 1697-VІІ Велика Палата Верховного Суду в пункті 37 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц дійшла висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, що компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

У пункті 76 постанови від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду підтримала вищевказаний висновок та зазначила, що відповідно до частини третьої статті 23 Закону № 1697-VІІ прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому поняття «компетентний орган у цій постанові вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (п. 27 зазначеної постанови).

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у пункті 69 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, підпункті 8.19 постанови від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 та пункті 40 постанови від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Право кожного на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування гарантовано статтею 49 Конституції України. Відповідно до вказаної норми Основного Закону охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Основи законодавства про охорону здоров`я» фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом.

Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, призначені на охорону здоров`я, використовуються, зокрема, для забезпечення медичної та реабілітаційної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері (ч. 3 ст. 18 ЗУ «Основи законодавства про охорону здоров`я»).

Міністерство внутрішніх справ України (МВС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, що регламентовано Положенням про Міністерство внутрішніх справ, затвердженим постановою КМУ від 28.10.2015 № 878.

Відповідно до пп. 52 п. 4 Положення № 878 МВС відповідно до покладених на нього завдань розробляє, організовує і здійснює комплекс профілактичних, лікувальних, оздоровчих та реабілітаційних заходів, спрямованих на охорону і зміцнення здоров`я осіб, які відповідно до законодавства мають право на медичне обслуговування в закладах охорони здоров`я МВС; здійснює управління закладами охорони здоров`я, що належать до сфери управління МВС.

МВС з метою організації своєї діяльності здійснює функцію головного розпорядника бюджетних коштів, забезпечує її ефективне і цільове використання (пп. 5 п. 5 Положення № 878).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.03.2020 № 209 затверджено Положення про Державну установу «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» (а.с. 39-48).

Згідно до п. 1 Положення ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» (далі - ТМО) є самостійним державним багатопрофільним закладом охорони здоров`я, який об`єднує в собі лікувально-профілактичні та інші заклади, що здійснюють на основі ліцензії медичне забезпечення осіб, які відповідно до законодавства мають право на медичне обслуговування в закладах охорони здоров`я МВС.

Відповідно до п. 2 Положення ТМО є бюджетною, неприбутковою установою, що належить до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України та оперативно підпорядкована Департаменту охорони здоров`я та реабілітації МВС. ТМО є юридичною особою публічного права, має реєстраційні та спеціальні реєстраційні рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку зі своїм повним найменуванням та Державним Гербом України, бланки та штампи зі своїм найменуванням, самостійний баланс та здійснює діловодство відповідно до законодавства і нормативно-правових актів МВС, забезпечує дотримання режиму секретності у своїй діяльності (п. 8 Положення).

Аналізуючи наведене суд приходить до переконання, що державою гарантовано здійснення заходів у сфері охорони здоров`я за рахунок коштів Державного бюджету України. Використання коштів Державного бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів невизначеного кола осіб, які проживають на території держави. Міністерство внутрішніх справ України є суб`єктом владних повноважень, якому серед іншого делеговані владні повноваження щодо здійснення комплексу заходів, спрямованих на охорону і зміцнення здоров`я осіб, які відповідно до законодавства мають право на медичне обслуговування в закладах охорони здоров`я МВС, здійснення управління закладами охорони здоров`я, що належать до сфери управління МВС. При цьому суд враховує, що ОСОБА_2 проходив лікування в період з 05.05.2020 по 15.05.2020 за рахунок коштів Державного бюджету України по КПКВК 1001050 «Реалізація державної політики у сфері внутрішніх справ, забезпечення діяльності органів, установ та закладів Міністерства внутрішніх справ України» (а.с. 20). За таких обставин суд приходить до висновку, що у даній справі МВС є належним позивачем.

Підставою для представництва прокурором і цій справі суд вбачає бездіяльність вказаного суб`єкта владних повноважень, що підтверджено наданими суду доказами.

Зокрема, запитом від 12.04.2023 Черкаська окружна прокуратура повідомила Міністерство внутрішніх справ України про намір ініціювати питання про відшкодування коштів на лікування потерпілої особи у кримінальному провадженні та просила повідомити, чи буде МВС вживати заходи щодо стягнення із ОСОБА_1 кошти в умі 5 935,95 грн. (а.с. 21-22).

У відповідь МВС листом від 01.05.2023 повідомило про відсутність заперечень щодо захисту Черкаською окружною прокуратурою інтересів держави у даній справі та звернення із відповідним позовом до суду (а.с. 23).

Згодом, листом від 02.05.2023 Черкаська окружна прокуратура повідомила МВС про скерування до суду позовної заяви в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України. Заперечень щодо цього суб`єктом владних повноважень надано не було.

З наведеного суд вбачає, що звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджувань порушення інтересів держави, зокрема шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло з власності держави), а також таких чинників, як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

З урахуванням наведеного підстави для застосування судом положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу, не встановлені.

Питання про відшкодування шкоди регламентовані нормами Глави 82 Цивільного кодексу України «Відшкодування шкоди».

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені частиною 1 статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1191 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення.

На підставі ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

З частини 1 статті 1179 Цивільного кодексу України вбачається, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди (ч. 3 вказаної статті).

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 вчинила кримінальне правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 2 ст. 345 КК України, за наступних обставин, а саме 05.05.2020 о 03 год. 10 хв. відповідачка ОСОБА_1 перебувала у стані алкогольного сп`яніння за адресою: АДРЕСА_1 , тобто у громадському місці, і висловлювалася нецензурною лайкою. На місце події прибули одягнуті у формений одяг поліцейські. Усвідомлюючи, що потерпілий поліцейський ОСОБА_2 , який висунув вимогу припинити висловлювання нецензурною лайкою, виконує свої службові обов`язки, обвинувачена умисно нанесла йому один удар лівим кулаком, у якому був мобільний телефон, в праву частину голови, заподіявши потерпілому ОСОБА_2 травму голови зі струсом головного мозку, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. За висновками судово-медичної експертизи потерпілому ОСОБА_2 від дії тупих предметів завдано травму голови зі струсом головного мозку, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.05.2021 ОСОБА_1 визнана винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, із призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік та звільненням від покарання на підставі ст. ст. 75, 104 КК України з іспитовим строком 1 рік (а.с. 12-13). Вказаний вирок набрав законної сили, відповідно в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України він є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи наведені вимоги процесуального законодавства факт нанесення потерпілому ОСОБА_2 тілесних ушкоджень відповідачкою по справі ОСОБА_1 та їх характер є встановленими і не підлягають доказуванню.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» 10 ліжко-днів з 05.05.2020 по 15.05.2020, що підтверджено наданою суду довідкою ДУ «ТМО МВС України по Черкаській області» (а.с. 20).

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму ВСУ № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 (545-93-п) від 16 липня 1993 року.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу.

Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

На обґрунтування заявленого до відшкодування розміру коштів, витрачених на лікування потерпілого ОСОБА_2 суду надано відповідну довідку з підтвердженням періоду лікування (з 05.05.2020 по 15.15.2020), а також розрахунок із деталізацією проведених процедур, аналізів, проведеного лікування та вартості харчування за 10 ліжко-днів стаціонарного лікування ОСОБА_2 в неврологічному відділенні ДУ «ТМО МВС України по Черкаській області» (а.с. 19-20). З наданих доказів судом встановлено, що закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від кримінального правопорушення загалом було витрачено 5 935,95 грн.

Доводи представника відповідачки - адвоката Семенова О.М. щодо відсутності у наданих доказів статусу документа та неможливості врахування при розгляді справи визначеної вартості лікування через необґрунтованість наведених розрахунків суд оцінює критично. Висновки суду у цій частині обґрунтовані наступним.

Визначення доказів надано законодавцем у частині 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані можуть встановлюватись зокрема письмовими доказами (п. 1 ч. 2 ст. 76 ЦПК України).

У свою чергу норма статті 95 ЦПК України регламентує, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Докази мають бути належними, достовірними та допустимими, а сукупність зібраних доказів достатньою для висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77-80 ЦПК України).

Статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладеного на сторони, і саме сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Покладення на сторони такого обов`язку відповідає принципу змагальності цивільного судочинства, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 12 ЦПК України).

Аналізуючи надані прокурором докази на обґрунтування заявлених позовних вимог у частині визначення розміру шкоди суд констатує, що вони є належними і допустимими, отримані прокурором у визначений Законом спосіб, зокрема у відповідь на запит. Твердження представника відповідачки щодо відсутності реквізитів документа на наданих доказах та, відповідно, відсутністю у них доказового значення за таких обставин, суд відхиляє як необґрунтоване, оскільки такі документи видані відповідною особою у межах її компетенції, зафіксована у них інформація має юридично значущий характер, оскільки підтверджує конкретні події та факти, здатна спричиняти наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації) прав та обов`язків.

Оцінюючи заперечення представника відповідачки - адвоката Семенова О.М. щодо необґрунтованості виду та кількості проведених потерпілому процедур та аналізів, тривалості його лікування, суд виходить із того, що визначення цього питання віднесено до сфери іншої, ніж право, і для з`ясування цих питань потребує залучення особи, яка володіє спеціальними знаннями. Відповідно суд самостійно не може провести визначення правильності і необхідності проведення медичних процедур, визначити необхідну для лікування кількість медикаментів та аналізів, які необхідні для лікування конкретного пацієнта. Для вирішення такого питання може бути залучений експерт, натомість під час розгляду справи сторонами такі клопотання заявлені не були.

При цьому висновок судово-медичного експерта № 02-01/676 від 04.11.2020 не може бути взятий судом до уваги як єдиний достатній доказ на підтвердження наявних у представника відповідачки заперечень, оскільки під час проведення даної експертизи судово-медичний експерт Петро Грицюк визначав ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, керуючись при цьому «Правилами судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень», затвердженими наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995. Доцільність та обґрунтованість проведеного лікування у зв`язку із можливим загостренням хронічних хвороб у потерпілого внаслідок отриманого ним тілесного ушкодження не було предметом дослідження під час проведення вказаної експертизи. Надані експертом висновки були отримані під час досудового розслідування кримінального провадження для здійснення кваліфікації протиправних дій ОСОБА_1 та не впливають на визначення розміру збитків, завданих у зв`язку із лікуванням потерпілого.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні умисного кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 345 КК України доведена та підтверджена вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.05.2020. Характер тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_2 та причинно-наслідковий зв`язок між подіями, які мали місце 05.05.2020, та отриманими ним ушкодженнями встановлений. Вартість витрат на лікування ОСОБА_2 у ДУ «ТМО МВС України по Черкаській області» доведений належними та допустимим доказами, які у своїй сукупності є достатніми для встановлення, що загальна вартість витрат на лікування потерпілого протягом періоду часу з 05.05.2020 по 15.05.2020 становить 5 935,95 грн., які відповідачкою не були відшкодовані та питання про їх стягнення під час розгляду кримінального провадження не було предметом судового розгляду. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Крім того, оскільки при зверненні до суду судовий збір не сплачувався на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», відповідна сума судового збору в розмірі 2 684 грн. підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_1 на користь держави, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 1166, 1179, 1191, 1206 ЦК України, ст.ст. 5, 12, 28, 43, 49, 76-83, 89, 141, 185, 258, 259, 263-265, 274-279, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на сторони позивача - Державна установа «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області», про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь органу державної влади, в управлінні якого перебуває заклад охорони здоров`я - Міністерства внутрішніх справ України, кошти в сумі 5 935,95 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять п`ять гривень 95 коп.), які затрачено на лікування потерпілого ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 2 684,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суд апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники та їх адреси:

Прокурор: Черкаська окружна прокуратура (, місцезнаходження: Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Богдана Хмельницького, буд. 60);

Позивач: Міністерство внутрішніх справ України (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Богомольця, 10);

Відповідачка: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстр.: АДРЕСА_2 , прож.: АДРЕСА_3 );

Представник відповідачки: адвокат Семенов Олександр Миколайович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 223, видане Черкаською обласною КДКА 05.12.2005, адреса робочого місця адвоката: Черкаська обл., Черкаський р-н, м. Чигирин, Князя Дмитра Вишневецького, буд. 17).

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені судом 21.08.2023, повне рішення складено та підписано 23.08.2023.

Суддя Андрій ПОПЕЛЬНЮХ