Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.07.2023 Справа №607/3613/23

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Крук А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до відповідача Тернопільської міської ради про визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 у 1995 році як власники квартири АДРЕСА_1 збудували гараж за адресою АДРЕСА_2 .

21 травня 1998 року КП ЖЕК-4 листом № 342 надало згоду на будівництво двох гаражів в дворі житлового будинку АДРЕСА_3 за рахунок коштів власників квартир.

Згідно технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 (станом на 31 липня 2002 року) під літерою «Ж» значиться гараж розміром 5,33x3,67 м, в якому міститься напис «узаконено розпорядженням» 27 травня 2003 року та завірено гербовою печаткою Міського бюро технічної інвентаризації.

27 травня 2003 року розпорядженням заступника міського голови-начальника управління містобудування та архітектури № 54 «Про розгляд звернень громадян міста з питань будівництва» погоджено виконане ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 будівництво гаража розміром 5,33x3,67 м. за адресою АДРЕСА_2 .

Будівництво вказаного гаража здійснено на земельній ділянці, яка має призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Власником цієї земельної ділянки є Тернопільська міська громада в особі Тернопільської міської ради.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

1/4 частки ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1 успадкувала ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25 вересня 2013 року.

ОСОБА_3 свою 1/4 частку в квартирі АДРЕСА_1 подарував ОСОБА_1 , що підтверджується договором дарування 1/4 частки квартири від 28 березня 2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською М. І.

02 лютого 2023 року ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» провело технічну інвентаризацію гаража та виготовило технічний паспорт на нього.

Витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № ТІ01:9194-2438-1917-7251 підтверджується надійність та безпечність експлуатації гаража, рік завершення будівництва 1995, загальна площа гаража 15,0 кв.м.

Позивачі в лютому 2023 року зверталися до Тернопільської міської ради, а саме в Управління державної реєстрації для реєстрації за ними права власності на гараж за адресою АДРЕСА_2 . Однак, їм в усній формі відмовили та повідомили, що необхідно звернутися в суд з позовною заявою про визнання правка власності на гараж.

Станом на 31 грудня 1995 року чинним законодавством України не було врегульовано порядок будівництва гаражів та чинне на той час законодавство не передбачало державної реєстрації окремо збудованого гаража. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року, погоджена з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, регулювала питання реєстрації лише будинків та домоволодінь, а окремо збудованих гаражів - ні.

Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31/1056, Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09 червня 1998 року № 121, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за № 399/2839, а також Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07 лютого 2002 року, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445, передбачали реєстрацію права власності на гараж для членів гаражного кооперативу, а не для власників окремо збудованого гаража.

Позивачі 27 травня 2003 року отримали погодження будівництва ними гаража від власника земельної ділянки, на якій збудовано гараж, однак, у зв`язку із зміною норм законодавства не можуть реалізувати свої права як власники та змушені звертатися в суд з позовом про визнання за ними права власності на гараж.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд:

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 гаража, 1995 року побудови загальною площею 15,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 гаража 1995 року побудови загальною площею 15,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 березня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі № 607/3613/23. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні, яке відбулося 31 березня 2023 року суд протокольною ухвалою без видалення до нарадчої кімнати закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

Представник позивачів, адвокат Островська О. Н. у судове засідання не з`явилася, подала заяву, у якій просила справу розглядати за її та позивачів відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача Тернопільської міської ради у судове засідання не з`явилася, подала суду клопотання, у якому просила справу слухати без її участі; при прийнятті рішення покладалася на думку суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином. 29 березня 2023 року на електронну адресу суду надійшла заява від ОСОБА_3 , у якій він просив розглядати справу за його відсутності, щодо задоволення позову не заперечив. При цьому, така заява надійшла із поштової скриньки ІНФОРМАЦІЯ_2 та не підписана електронним цифровим підписом ОСОБА_3 , що унеможливлювало встановлення його особи судом.

12 червня 2023 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшла заява третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , у якій він вказав, що в будівництві гаража загальною площею 15 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 він не брав участі ні особистою працею, ні будівельними матеріалами, ні коштами. Вважає, що права на отримання у власність частини гаража у нього не виникло. Погодження на будівництво гаража було надано всім членам сім`ї, як власникам квартири. Свою частку у квартирі він подарував мамі ОСОБА_1 . Щодо задоволення позову не заперечив; просив розглянути справу за його відсутності.

У зв`язку з неявкою учасників справи, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини справи.

03 листопада 2007 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 03 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. Дружині присвоєно прізвище ОСОБА_8 .

21 травня 1998 року комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора № 4» видано довідку № 342 про надання згоди на будівництво двох гаражів у дворі житлового будинку АДРЕСА_3 за рахунок коштів власників квартир.

Заступником міського голови - начальником управління містобудування та архітектури Тернопільської міської ради № 54 від 27 травня 2003 року видано розпорядження «Про розгляд звернень громадян міста з питань будівництва», яким погоджено виконане ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 будівництва гаража розміром 5,33х3,67 м за адресою: АДРЕСА_2 .

01 липня 2002 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , житлова площа квартири: 16,8 м.кв, загальна площа - 42,7 м.кв. Також в цьому паспорті наявний гараж під літ «Ж» та зроблено запис про те, що він узаконений розпорядженням заступника міського голови 27 травня 2003 року № 54. Власник: ОСОБА_5 .

04 листопада 2008 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 . Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд: літ. «А» житловий будинок, кв. 3 - 110 кв.м., літ. «а» прибудова - 11,3 кв.м., літ. «Пд» - 31,4 кв.м., літ. «Мн» - 72,4 кв.м., літ. «Ж» - гараж - 19,6 кв.м.

Додатковим рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 2-1419/11р. від 09 грудня 2011 року визнано за ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 право власності в рівних частках на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 123,5 кв.м та житловою 69,7 кв.м. та зобов`язано Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації зареєструвати право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 123,5 кв.м та житловою 69,7 кв.м за ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 в рівних частках.

Згідно витягу про державну реєстрацію прав № 32613266, виданого ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» (м. Тернопіль) 21 грудня 2011 року, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 по частки.

28 березня 2012 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 частку п`ятикімнатної квартири номер АДРЕСА_1 . Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською М. І. та зареєстровано у реєстрі за № 473. Вказане підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 33721386, виданим товариством з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації» (м. Тернопіль).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції.

25 вересня 2013 року приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Кашанська М. І. видала ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 , а саме на 1/4 частку квартири номер АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується витягом із державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 9925808 від 25 вересня 2013 року.

Як вбачається із витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва № 5003 від 01 лютого 2023 року, гаражному боксу, площа забудови 19,6 кв.м., загальна площа 15 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , адреса не присвоювалася. Інформація про характеристики гаража: тип фундаменту - бетон; стіни - цегла; перекриття - дерев`яні балки; підлога - бетон; тип покрівлі - азбесто-цементні хвилясті листи. Його експлуатація за ознаками надійності та безпечності можлива.

01 лютого 2023 року на замовлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 виготовлено технічний паспорт на гараж за адресою: АДРЕСА_2 , площа - 15 кв.м.

14 червня 2023 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською М. І. ОСОБА_2 надано відповідь про те, що остання, як спадкоємець ОСОБА_5 не надала нотаріусу правовстановлюючого документів, який би засвідчував належність йому зареєстрованого права власності на нерухоме майно - гараж за адресою: АДРЕСА_3 .

21 червня 2023 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською М. І. складено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 11/02-31, гідно якої до нотаріуса звернулася ОСОБА_2 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину гаража, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 і належить її батькові ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємець ОСОБА_2 після смерті свого батька ОСОБА_10 не представила нотаріусу правовстановлюючого документу про належність йому зареєстрованого права власності на нерухоме майно - гараж, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 . Зі слів спадкоємця ОСОБА_2 правовстановлюючого документу про належність гаража її батькові ОСОБА_5 у неї немає. Крім дочки спадкодавця ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 право на спадщину за законом на обов`язкову частку у спадковому майні має дружина спадкодавця ОСОБА_1 , яка від спадщини відмовилася. Гараж, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , придбаний подружжям за час спільного проживання в шлюбі, на 1/2 частину якого має право власності дружина спадкодавця ОСОБА_1 . Видача свідоцтва про право на спадщину при відсутності правовстановлюючих документів на право власності на майно, що підлягає державній реєстрації, є порушенням чинного законодавства. Враховуючи викладене вище, керуючись ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом постановлено відмовити у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 на (одну другу) частину гаража, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 і належить і батькові ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на майно, що підлягає державній реєстрації.

За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно зі статтею 5 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Статтею 16 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Отже, порядок набуття спільного майна та його правовий режим повинен визначатися КпШС України, який був чинним на час такого набуття.

Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України).

Роздільним майном подружжя було визначено майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), за винятком коштовностей та предметів розкоші (стаття 24 КпШС України).

За змістом статті 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності.

Тобто, після смерті одного із подружжя, відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майном, не входить до складу спадщини.

ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відтак, гараж 1995 року побудови, загальною площею 15,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 був набутий позивачкою у шлюбі із ОСОБА_5 та є спільною сумісною власністю подружжя. Частки ОСОБА_1 та спадкодавця у цьому майні визначаються рівними, по частки кожному. Водночас погодження будівництва гаража органом місцевого самоврядування, яке мало місце у 2003 році, без подальшого виготовлення правовстановлюючих документів на це майно та його державної реєстрації унеможливлює оформлення ОСОБА_1 своєї частки у спільному майні подружжя, оскільки цивільна правоздатність спадкодавця припинилася у момент його смерті (ст. 25 ЦК України), як і припинилося право власності ОСОБА_5 на частку у спірному гаражі (п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України), яку успадкувала ОСОБА_2 , однак, з вже наведених причин, не може оформити спадкові права частку гаража за вищевказаною адресою.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина перша статті 1222 ЦК України).

За свого життя ОСОБА_5 не складав заповітних розпоряджень на частки гаража 1995 року побудови, загальною площею 15,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 . Отож, у даному випадку має місце спадкування за законом.

Як слідує зі статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом, відповідно до ст. 1267 ЦК України, є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину гаража, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 і належить її батькові ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак не надала нотаріусу правовстановлюючого документу про належність спадкодавцю зареєстрованого права власності на нерухоме майно. Крім дочки спадкодавця ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 право на спадщину за законом на обов`язкову частку у спадковому майні має дружина спадкодавця ОСОБА_1 , яка від спадщини відмовилася.

Водночас ОСОБА_2 було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадщину за законом на 1/2 частину гаража, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 і належить її батькові ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на майно, що підлягає державній реєстрації.

За змістом статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Також суд звертає увагу на те, що до 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедури введення нерухомого майна до експлуатації при оформленні права власності.

Фактично єдиним документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції від 23 лютого 2016 року №8.4-35//18/1).

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», яка була чинною на час будівництва гаража за вищевказаною адресою.

Із п. 8 Положення «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449, убачається, що прийняття державними приймальними комісіями закінчених будівництвом об`єктів в експлуатацію оформляється актами. Акт про прийняття об`єктів в експлуатацію підписується головою і всіма членами комісії. При наявності у члена комісії заперечень вони повинні бути розглянуті з участю органу, представником якого він є. Датою введення об`єкта в експлуатацію є дата підписання акта державною приймальною комісією.

Водночас, спірний гараж побудовано у 1995 році та він не був об`єктом державного замовлення, а зведений за рахунок коштів власників квартир, які погоджували вказане будівництво із Тернопільською міською радою, його експлуатація за ознаками надійності та безпечності можлива, а відтак суд робить висновок про те, що за ОСОБА_2 слід визнати право власності на 1/2 гаража 1995 року побудови ,загальною площею 15,0 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В силу статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 37 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Відтак, в силу встановлених судом обставин, позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягає до задоволення шляхом визнання за позивачками права власності на гараж 1995 року побудови, загальною площею 15,0 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 : частка у вказаному нерухомому майні набута ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; інша частки - набута ОСОБА_1 під час шлюбу із ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У зв`язку з тим, що позивачки не заявили вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 83, 206, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки гаража 1995 року побудови, загальною площею 15,0 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 , яка набута під час шлюбу, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки гаража 1995 року побудови, загальною площею 15,0 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 ,в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач 1: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ;

Позивач 2: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач: Тернопільська міська рада, , адреса місцезнаходження: вул. Листопадова, буд. 5, м. Тернопіль, 46001.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_6 .

Головуючий суддя Герчаківська О.Я.