ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 6/753/377/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2023 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого Мицик Ю.С.

з секретарем Грицишиним А.А.,

учасники справи не з`явились,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Щербатюк Наталії Володимирівни, про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Щербатюк Н.В. надійшла заява про визнання виконавчого листа № 753/2086/22, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 09.02.2023 таким, що не підлягає виконанню.

Подана заява мотивована тим, що 07.03.2023 постановою державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 щодо здійснення примусового виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва про стягнення з гр. ОСОБА_1 на користь АТ «Укрзалізниця» матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_2 в розмірі 251146,25 грн. та витрат на сплату судового збору у розмірі 3776,09 грн.

Не погоджуючись з рішенням Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою до Київського апеляційного суду.

Постановою Київського апеляційного суду від 31.05.2023 у справі № 2/753/2086/22 відмовлено у задоволені апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення Дарницького районного суду від 03.11.2022 залишено без змін. Рішення Дарницького районного суду набрало законної сили.

07.03.2023 постановою державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 щодо здійснення примусового виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва про стягнення з гр. ОСОБА_1 на користь АТ «Укрзалізниця» матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_2 в розмірі 251146,25 грн. та витрати на сплату судового збору у розмірі 3776,09 грн.

06.07.2023 ОСОБА_1 добровільно виконав рішення Дарницького районного суду м. Києві від 03.11.2022 у справі №753/14287/21 та перерахував на рахунок АТ «Українська залізниця» суму збитків, яка спричинена незаконним звільненням ОСОБА_2 у розмірі 251146,25 грн та компенсацію зі сплати судового збору у розмірі 3776,09 грн.

В рамках вказаного виконавчого провадження, державним виконавцем 07.03.2023 було винесено постанову про стягнення з боржника гр. ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій, постанову про стягнення виконавчого збору, постанову про арешт коштів боржника, 09.03.2023 - постанови про арешт та розшук майна боржника, 11.04.2023 - постанову про зняття арешту з коштів, 18.07.2023 - постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

25.07.2023 ОСОБА_1 стало відомо, що 18.07.2023 державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на його рахунки в межах суми виконавчого збору в розмірі 25163,62 грн.

Представник відповідача вказує, що накладаючи арешт на кошти, з метою стягнення виконавчого збору у державного виконавця були відсутні законодавчо мотивовані підстави, оскільки виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом.

При стягненні виконавчого збору, відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», без реального стягнення суми боргу з боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Зважаючи, що ОСОБА_1 у добровільному порядку відшкодував АТ «Українська залізниця» у повному обсязі суму основного боргу та витрати зі сплати судового збору, на переконання представника відповідача, виконавчі документи по справі, слід визнати такими, що не підлягають виконанню.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Дослідивши матеріали цивільної справи № 753/14287/21, суд встановив такі обставини.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.11.2022 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Українська залізниця» матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_2 в розмірі 251146,25 грн. та витрати на сплату судового збору у розмірі 3776,09 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 31.05.2023 відмовлено у задоволені апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення Дарницького районного суду від 03.11.2022 року залишено без змін. Рішення Дарницького районного суду набрало законної сили.

07.03.2023 Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 щодо здійснення примусового виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва про стягнення з гр. ОСОБА_1 на користь АТ «Укрзалізниця» боргу на суму 251146,25 грн.

В рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1, державним виконавцем 07.03.2023 було винесено постанову про стягнення з боржника гр. ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій, постанову про стягнення виконавчого збору, постанову про арешт коштів боржника, 09.03.2023 - постанови про арешт та розшук майна боржника, 11.04.2023 - постанову про зняття арешту з коштів, 18.07.2023 - постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

06.07.2023 ОСОБА_1 на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києві від 03.11.2022 перерахував на рахунок АТ «Українська залізниця» суму збитків, яка спричинена незаконним звільненням ОСОБА_2 у розмірі 251146,25 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції № 2010798 від 06.07.2023.

Вирішуючи вимоги цієї заяви, суд виходить з наступного.

За нормою частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до положень статі 599 цього Кодексу зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою статті 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати його таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, зазначені у частині другій цієї норми, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже процесуальний закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Відповідно до сталої практики, сформованої Верховним Судом, наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 винесеній у справі № 2-4671/11.

Наслідком визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) є закінчення виконавчого провадження.

В свою чергу, наслідками закінчення виконавчого провадження відповідно до статті 40 цього Закону є зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників та скасування інших вжитих виконавцем заходів щодо виконання рішення.

Згідно з цією нормою виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

За обставинами справи установлено, що виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII, проте повернення виконавчого документа стягувачу, зокрема, з підстав, передбачених статтею 37 Закону № 1404-VIII, не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина 5 статті 37 Закону № 1404-VIII).

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (статті 124, 129 Конституції України, стаття 18 ЦПК України).

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950.

Конституційний принцип обов`язковості виконання рішення суду реалізується, зокрема, на стадії виконавчого провадження, яке являється завершальною стадією судового провадження, спрямованою на реальне поновлення порушених прав.

Відповідно до положень статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статті 2 цього Закону засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов`язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об`єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Наведене означає, що виконання судового рішення у цивільній справі має здійснюватись з дотриманням загальних засад цивільного права та цивільного судочинства, серед яких неприпустимість зловживання процесуальними правами.

У статті 13 ЦК України закріплене правило про заборону вчинення дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах та обов`язок додержуватись моральних засад суспільства, що кореспондує принципам добросовісності та розумності.

Згідно з нормою статті 27 Закону № 1404-VIII на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби справляється виконавчий збір, який стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору є окремими виконавчими документами.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 та частини 3 статті 40 Закону № 1404-VІІІ якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Водночас норма частини 7 статті 27 цього Закону передбачає, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Сукупність установлених судом обставин дає підстави для висновку, що метою звернення представника боржника до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є уникнення сплати виконавчого збору, що суперечить принципу добросовісності і свідчить про зловживання ним процесуальними правами.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення суду від 03.11.2022 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Українська залізниця» витрат на сплату судового збору у розмірі 3776,09 грн.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що заявник не навів у заяві доводів, які б стосувалися питань виконання судового рішення та виконавчого документа, урегульованих ст. 432 ЦПК України.

Оспорюваний виконавчий лист не був виданий помилково, а з матеріалів справи не вбачається, що боржником були виконані зобов`язання зі сплати суми заборгованості стягувачу у строк до дати видачі виконавчого листа, тому правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Сам факт перебування виконавчого документа на примусовому виконанні, в певний період, вже свідчить про те, що боржником рішення суду в добровільному порядку не виконано, оскільки добровільним виконанням рішення суду є його виконання до моменту відкриття виконавчого провадження. Часові межі добровільного виконання - це період з набрання законної сили рішення суду до моменту відкриття виконавчого провадження. Адже сама природа виконавчого провадження - це завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судового рішення.

Таким чином, у зв`язку з ненаданням суду доказів щодо наявності підстав, з якими закон пов`язує можливість визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, суд приходить до висновку, що заява є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтею 432 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Щербатюк Наталії Володимирівни, про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Мицик Ю.С.