Справа № 463/3802/22
Провадження № 2/463/322/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Нора Н.В.

за участю секретаря судових засідань - Заверухи О.Б.

представника позивача - Феник Л.

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому засіданні в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третьої особи ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд,-

встановив:

Позивач Львівська міська рада звернулася до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. Просить витребувати з чужого незаконного володіння відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Львівської міської територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер ОНМ: 101). Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позов мотивує тим, що квартира АДРЕСА_1 належала до комунального майна територіальної громади м. Львова, яку представляє Львівська міська рада.

На даний час зазначена квартира зареєстрована на праві власності за гр. ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.12.2019, серія та номер 543, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Куйбідою-Кришкевич Х.В., згідно п.1 якого Продавець- ОСОБА_4 передав у власність Покупця - ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . У п.3 зазначеного договору купівлі-продажу квартири зазначено, що вказана квартира належить Продавцю ( ОСОБА_4 ) на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Виконкомом Львівської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження №402 від 11.06.1996 року, зареєстрованого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації та записано у реєстрову книгу за №17206.

Згідно отриманої позивачем інформації ОСОБА_4 ніколи не проживав, не був зареєстрований та не приватизовував квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно, вказане Свідоцтво про право власності жодними виконавчими органами міської ради на його ім`я не видавалося. Жодних дій по відчуженню вказаної квартири на користь фізичних чи юридичних осіб Львівською міською радою та її виконавчими органами не вчинялося. Вказане, на думку позивача, свідчить про те, що ОСОБА_4 за відсутності рішення власника (Львівської міської ради) на підставі підробленого такого рішення (Свідоцтва про право власності, нібито виданого виконкомом Львівської міської ради народних депутатів 11.06.1996 року) відчужив зазначену квартиру ОСОБА_2 .

Так як згідно листа архівного відділу Львівської міської ради від 17.02.2020 №4- 110003-700, в облікових даних архівного відділу Львівської міської ради розпорядження №402 від 11.06.1996 р. Львівської міської ради не значиться. А відповідно до листа ОКП ЛОР БТІ та ЕО від 11.02.2020 р №456, згідно архівних даних станом на 29.12.2012 року інформація про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 відсутня. Крім того, комунальна установа Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду листом від 14.09.2020 повідомила про те, що відомості про приватизацію квартири : АДРЕСА_1 відсутні.

Крім того, за фактом незаконного заволодіння нерухомим майном - квартирою АДРЕСА_1 , СВ ВП №1 ЛРУП ГУ НП у Львівській області за процесуального керівництва Франківської окружної прокуратури м.Львова здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001482 від 18.07.2020 року.

Оскільки спірне майно - квартира АДРЕСА_1 вибуло з володіння власника Львівської міської територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради не з його волі і перейшло у володіння іншої особи ( ОСОБА_4 ), яка відчужила вказане спірне майно за відплатним договором, не маючи права на його відчуження, добросовісному набувачу ( ОСОБА_2 ), а відтак позивач ЛМР звернулася до суду за захистом своїх порушених прав, як власника, пред`явивши вимогу в порядку статті 388 ЦК України про витребування майна з чужого незаконного володіння, яку просить задовольнити.

Ухвалою судді від 11.10.2022 року відкрито провадження по справі, а справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні.

Представник позивача в підготовчому засіданні позов підтримала в повному обсязі з підстав, передбачених в позові, та просила такий задовольнити. Додатково пояснила суду, що спірне майно - квартира АДРЕСА_1 , яке є комунальною власністю та належить територіальній громаді м.Львова, вибуло з володіння власника Львівської міської територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради не з його волі. Так як жодних дій по відчуженню вказаної квартири на користь фізичних чи юридичних осіб Львівською міською радою та її виконавчими органами не вчинялося. А відтак з урахуванням наведеного сторона позивача вважає, що ОСОБА_4 за відсутності рішення власника (Львівської міської ради) на підставі підробленого такого рішення (Свідоцтва про право власності, нібито виданого виконкомом Львівської міської ради народних депутатів 11.06.1996 року) відчужив зазначену квартиру ОСОБА_2 . Що відтак свідчить про відсутність у відчужувана за договором ОСОБА_4 відповідного права на вчення таких дій, оскільки такий власником майна не являвся. У зв`язку із цим представник позивача вважає обґрунтовано доведеним факт вибуття майна із володіння власника поза його волею, а відтак наявність правових підстав для застосування правової конструкції, передбаченої статтею 388 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_3 до підготовчого засідання подала заяву, згідно якої просила розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовчому засіданні заявлені вимоги визнав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Третя особа в підготовче засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, а також враховуючи факт визнання відповідачами позову, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому засіданні відповідно до вимог ст.ст.200,265 ЦПК України, яким позов задовольнити виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого порушеного майнового права, обравши спосіб захисту, передбачений п.2 статті 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви та доданих до неї письмових документів, позивач обгрунтовує мотивованість та підставність подачі такого тим, що спірне майно - квартира АДРЕСА_1 , яка є комунальною власністю територіальної громади м.Львова, вибуло з володіння власника не з його волі і перейшло у володіння іншої особи ( ОСОБА_4 ), яка відчужила вказане спірне майно за відплатним договором, не маючи права на його відчуження, добросовісному набувачу (відповідача ОСОБА_2 ). А тому позивач вважає, що наявні правові підстави для витребування такого майна на користь Львівської міської територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради шляхом застосування правового механізму, передбаченого статтею 388 ЦК України.

Аналізуючи обґрунтованість та підставність заявлених вимог на предмет їх доказового підтвердження та відповідності обставинам справи суд враховує наступне.

Згідно до положень ч. 1 ст. 316 та ст. 317 ЦК України правом власності є право особи наріч (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

В силу ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зазначена правова норма кореспондується з ч. 4 ст. 41 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно достатті 388цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом

Добросовісне придбання, відповідно до ст. 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Тобто, віндикацією є особливий спосіб захисту права власності, який застосовується в тому випадку, коли власник майна фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння.

Таким чином, вбачається, що на підставі вищевказаної норми закону власник має право реалізувати своє право на захист зверненням до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння з дотриманням вимог, передбачених відповідним процесуальним законом, тобто з поданням доказів, що підтверджують його право власності на річ, що вибула з його користування.

У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

В постановах Верховного Суду від 09.08.2018 по справі № 927/876/17, від 11.09.2018 по справі № 910/9555/16, постановах Верховного Суду України по справах №3-1515гс16 від 15 березня 2017 року, №3-1533гс16 від 25 січня 2017 року, №3-1058гс16 від 23 листопада 2016 року, №3-604гс16 від 5 жовтня 2016 року зазначено наступний правовий висновок: «Власник має право витребувати своє майно в усіх випадках від особи, яка заволоділа ним незаконно, без відповідної правової підстави (стаття 387 ЦК) та від особи, яка набула його безвідплатно в особи, яка не мала право його відчужувати (частина З статті 388 ЦК).

Якщо майно відчужено за відплатним договором, то відповідно до частини 1 статті 388 ЦК власник має право витребувати це майно від добросовісного набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею (було загублене, викрадене, вибуло з їхнього володіння іншим шляхом). Постанови ВС від 21.10.2020 справа 464/231/17, від 02.07.2020 № 461 /7082/16-ц.

Судом встановлено, що Личаківською районною адміністрацією листом від 23.01.2020 року №4-33-1707 повідомлено Львівську міську раду про те, що квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності, в якій зареєстрований гр. ОСОБА_5 , як квартиронаймач. 3 2014 вказана особа у квартирі не проживає. В січні 2020 в ЛКП «Дім» надійшла інформація про укладення договору купівлі-продажу зазначеної квартири, з якого вбачається, що у 1996 вказана квартира була приватизована ОСОБА_4 , згідно свідоцтва про право власності на квартиру, виданого на підставі розпорядження №402 від 11.06.1996 Львівської міської народних депутатів. Вказана інформація не відповідає дійсності, оскільки таке свідоцтво не видавалося. Отже, договір купівлі-продажу укладався на підставі підробленого свідоцтва про право власності на квартиру.

Із листа ЛКП Господар Личаківської районної адміністрації ЛМР від 06.03.2020 за №391/вих. вбачається, що за адресою АДРЕСА_2 були зареєстровані: основний квартиронаймач ОСОБА_6 1935 р.н. з 19.05.1982 р., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її син ОСОБА_5 1971 р.н. з 19.05.1982 р. по 19.12.1989 року. Останній вдруге був зареєстрований з 04.06.1991 року по даний час (довідка Личаківської районної адміністрації від 02.05.2022 № 93215). Стосовно гр. ОСОБА_4 , у ЛКП Господар відсутня інформація щодо його реєстрації, копію форми №17 додається.

Із листа Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області НП України від 18.03.2019 р. за №2709/39-19 слідує, що 12.05.2016 року громадянка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_3 впізнала труп №58/13 колишнього чоловіка - розшукуваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого: АДРЕСА_2 .

Згідно з актом від 30.07.2018 р., складеним ЛКП Дім, у квартирі АДРЕСА_1 протягом 5-ти років ніхто не проживав, зазначений факт засвідчили мешканці будинку.

З матеріалів справи судом встановлено, що на момент звернення до суду з вказаним позовом спірна квартира зареєстрована на праві власності за гр. ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.12.2019, серія та номер 543, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Куйбідою-Кришкевич Х.В., згідно пункту 1 якого Продавець - ОСОБА_4 передав у власність Покупця - ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . Як вбачається зі змісту вказаного договору, копія якого долучена позивачем до матеріалів справи, зазначений договір укладено відповідачем ОСОБА_2 у період перебування в шлюбі із відповідачем ОСОБА_3 , оскільки відповідно до пункті 13 Договору дружина Покупця ОСОБА_3 згідна з укладенням цього договору, що підтверджується її заявою, підпис на якій засвідчено ОСОБА_8 , приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 02.12.2019 року за реєстровим № 542 і яка залишається зберігатись у її архівних справах.

У пункті 3 зазначеного договору купівлі-продажу квартири зазначено, що вказана квартира належить Продавцю ( ОСОБА_4 ) на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Виконкомом Львівської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження №402 від 11.06.1996 року, зареєстрованого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації та записано у реєстрову книгу за №17206.

Як вбачається з наданих представником позивача в судовому засіданні пояснень, жодних дій по відчуженню вказаної квартири на користь фізичних чи юридичних осіб Львівською міською радою та її виконавчими органами не вчинялося, в тому числі і не видавалось гр. ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на вказану квартиру. Суд, оцінюючи вказані пояснення, надає таким віри, оскільки такі підтверджено долученими належними та допустимими доказами, яку судом оглянуто та досліджено.

Зокрема, згідно листа архівного відділу Львівської міської ради від 17.02.2020 №4- 110003-700, в облікових даних архівного відділу Львівської міської ради розпорядження №402 від 11.06.1996 р. Львівської міської ради не значиться.

Відповідно до листа ОКП ЛОР БТІ та ЕО від 11.02.2020 р №456, згідно архівних даних станом на 29.12.2012 року інформація про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 відсутня.

Комунальна установа Львівський міський центр приватизації державного житлового фонду листом від 24.09.2020 повідомила про те, що відомості про приватизацію квартири АДРЕСА_1 відсутні.

Більше того, як вбачається з відповіді від 08.04.2021 року за №1451/04-18-19-21, за підписом керівника Франківської окружної прокуратури м.Львова, за фактом незаконного заволодіння нерухомим майном - квартирою АДРЕСА_1 , СВ ВП №1 ЛРУП ГУ НП у Львівській області за процесуального керівництва Франківської окружної прокуратури м.Львова здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001482 від 18.07.2020 року.

З урахуванням наведеного суд вважає обґрунтовано доведеним факт вибуття поза волею власника територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради спірного майна - квартири АДРЕСА_1 і перехід такого у володіння третьої особи ОСОБА_4 , який в подальшому без наявності у нього для цього правових підстав відчужив вказане спірне майно за відплатним договором добросовісному набувачу відповідачу ОСОБА_2 , який в момент придбання квартири перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_3 . Не спростувала цих обставин і сторона відповідачів, натомість зазначила суду про визнання заявлених позивачем вимог шляхом подачі письмової заяви та усно заявивши під звукозапис у судовому засіданні.

Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (ч. 8 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до п.30 ч.1ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сесії вирішуються питання відчуження об`єктів комунальної власності.

Отже правомочності щодо володіння,користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Львівська міська рада. Територіальна громада як власник спірного об`єкта нерухомості делегує Львівській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від імені, в її інтересах, виключно у спосіб тау межах повноважень, передбачених законом.

За статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представницьким органом місцевого самоврядування є відповідна місцева рада, яка відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 16 цього Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Враховуючи, що спірне житлове приміщення є комунальною власністю, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження ним можуть здійснюватися від імені та в інтересах територіальної громади Львівською міською радою, а тому спірне нерухоме майно могло бути відчужене виключно у разі наявності волевиявлення відповідної територіальної громади, оформленого у вигляді рішення, яке відповідає вимогам законодавства. Однак, як встановлено в ході розгляду справи та підтверджено відповідними належними доказами такого волевиявлення ЛМР не висловлювала.

Статтею 327 ЦК України передбачено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.

Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Враховуючи, що дійсним власником спірного нерухомого майна є територіальна громада м Львова, а ЛМР рішення про відчуження спірного майна не приймалося, не було волевиявлення законного власника на його відчуження, оскільки право власності територіальної громади на вказане майно не припинялось, суд приходить до висновку, що це майно підлягає витребуванню від відповідачів на користь ЛМР на підставі ст. 388 ЦК України.

У відповідності до ст.142 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Так як відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, а позивач при зверненні до суду з позовом сплатила судовий збір в розмірі 2481,00 грн., то суд вважає, що 50% сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1240,50 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, інших 50% у розмірі 1240,50 грн. підлягають до стягнення в рівних частках з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст.ст.10,12,13,76-80,259,263,264,273,354,355 ЦПК України, ст.ст.15,16,319,321,388 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позов Львівської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третьої особи ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь Львівської міської територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер ОНМ: 101).

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь Львівської міської територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер ОНМ: 101).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівської міської ради 620,25 грн. (шістсот двадцять гривень двадцять п`ять копійок) судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду із позовом.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Львівської міської ради 620,25 грн. (шістсот двадцять гривень двадцять п`ять копійок) судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду із позовом.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Личаківському районі м. Львова повернути Львівській міській раді 1240,50 грн. (одна тисяча двісті сорок гривень п`ятдесят копійок), що становить 50% сплаченого судового збору за платіжним дорученням №168 від 12 травня 2022 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду в порядку і строки передбачені ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Львівська міська рада, ; місцезнаходження юридичної особи: місто Львів, пл. Ринок, буд. 1;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ; проживає за адресою: АДРЕСА_4 ;

Третя особа: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_6 ;

Повний текст судового рішення складено та підписано 23 березня 2023 року.

Суддя: Нор Н. В.