Справа № 180/1393/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 р. м.Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді Хомченко С.І., за участю секретаря Меньшикової А.В., розглянувши скаргу ОСОБА_1 , особа чиї дії оскаржуються начальник Матюшина О. Марганецького відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) на дії та бездіяльність начальника Матюшиної Олени та зняття арешту,-

В С Т А Н О В И В :

Скаржник звернувся до суду з даною скаргою, за змістом якої просив суд: визначити дії начальника Марганецького відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) О.Матюшиної, про відмову у знятті арешту з його ОСОБА_1 банківського рахунку ПриватБанк, РНОКПП НОМЕР_1 , рахунок НОМЕР_2 , ІВАN: НОМЕР_3 , картка № НОМЕР_4 , який є соціальним рахунком і є, на даний час його єдиним джерелом існування незаконним. Зобов`язати начальника Марганецького відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) О.Матюшину, вжити передбачені законодавством заходи зняття арешту грошових коштів, які є заробітними виплатами на його ОСОБА_1 банківському рахунку ПриватБанк, РНОКПП НОМЕР_1 , рахунок НОМЕР_2 , ІВАN: НОМЕР_3 , картка № НОМЕР_4 , який є соціальним рахунком і є, на даний час його єдиним джерелом існування.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що у Марганецькому відділі державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження № 15743177 з виконання стягнення аліментів призначених Марганецьким міським судом Дніпропетровської області щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_2 . На підставі постанови про арешт коштів боржника накладено арешт на грошові кошти його зарплатної картки, що містяться на рахунку заробітної картки № НОМЕР_4 , НОМЕР_3 , яка оформлена у Приватбанку. На даний час він несе службу в ЗСУ, яке здійснює виплату заробітної плати на картку № НОМЕР_4 , яка оформлена у Приватбанку.

Накладення арешту на рахунок скаржника на який надходить заробітна плата вважає неправомірним посилаючись на ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Також скаржник зазначає, що залишення арешту на вказаному рахунку, на який надходить заробітна плата, позбавляє скаржника єдиного джерела доходу.

Скаржник у судове засідання не з`явився та повідомлений належним чином.

Начальник Матюшина О. Марганецького відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) надала до суду заперечення на скаргу, в якій просила відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що державним виконавцем Марганецького відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) 06.11.2009 року відкрито виконавче провадження №15743177 з виконання виконавчого листа №2-837/07, виданого 10.12.2007 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь матері ОСОБА_2 , починаючи з 09.07.2007 року, до повноліття дитини.

У межах вказаного вище виконавчого провадження було винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на рахунку заробітної картки №№ НОМЕР_4 , НОМЕР_3 , яка оформлена у Приватбанку.

Начальником Марганецького відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) О.Матюшиною за вих.№28.15-34/18311 від 25.07.2023 року скаржнику було відмовлено у знятті арешту за його заявою з огляду на те, що з банку до виконавця не надходило жодного листа про те, що у боржника наявні рахунки із спеціальним режимом користування.

У відповідності до довідки №13/1757 від 01.06.2023 р. виданою командиром військової частини НОМЕР_5 ОСОБА_4 , ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в ВЧ НОМЕР_5 .

Згідно довідки АТ КБ ПРИВАТБАНК від 18.07.2023 року ОСОБА_1 , станом на 18.07.2023 року має в АТ КБ ПриватБанк картку НОМЕР_6 ( НОМЕР_3 ), на яку отримує зарплатні виплати. Також на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ).

Так, пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 передбачено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця, в якій зазначається: сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом; стягнення виконавчого збору, витрати виконавчого провадження, штрафи, накладені на боржника під час виконавчого провадження; основна винагорода приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що на які накладається арешт, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10,15 частини першої статті 34 цього Закону.

Пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що також є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника в банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як вбачається, 13.11.2020 року відповідно до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

Таким чином, після отримання цієї постанови, саме банк зобов`язаний відповідно до вимог ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на такому рахунку.

З викладеного вбачається, що у разі зарахування боржнику заробітної плати на поточний рахунок зі спеціальним режимом, на який накладено арешт, банк зобов`язаний повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту відповідних коштів.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2021 року в справі № 2010/2-1565/11 (провадження № 61-997ск21) та узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року в справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).

Однак, АТ КБ «Приватбанк», на яке нормами ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника виконало.

Зазначене свідчить про те, що банк не визнав відповідний рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» не повідомив державного виконавця про наявність передбачених ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» обставин, які унеможливлюють накладення арешту на належні скаржнику рахунки.

Отже, державний виконавець не мав документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, суду такі докази також не надані.

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» на картку (рахунок) на яку скаржник отримує заробітну плату, також може бути зарахована будь-яка виплата (переказ), що свідчить про те, що рахунок, на кошти на якому виконавцем був накладений арешт, є рахунком боржника, який використовується для зарахування, зберігання грошових коштів і здійснення різних розрахунково-касових операцій.

При цьому, посилання позивача, що на відповідний рахунок надходить виключно заробітна плата не змінює цільове призначення такого рахунку.

Отже, під час винесення постанови про накладення арешту на рахунки та відмови у знятті арешту з такого рахунку, державним виконавцем не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки частиною третьою статті 52 цього Закону встановлено, що саме на банк покладено обов`язок перевірити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Отже, судом не встановлено відомостей, що на момент винесення постанови про накладення арешту на рахунки, та по теперішній час, державний виконавець мав інформацію, що рахунок боржника в АТ КБ «Приватбанк», на який накладено арешт, має спеціальний режим використання.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення вимог скарги.

Керуючись ст. 258, 260, 261, 447-451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні скарги ОСОБА_1 , особа чиї дії оскаржуються начальник Матюшина О. Марганецького відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) на дії та бездіяльність начальника Матюшиної Олени та зняття арешту.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С. І. Хомченко