Справа №303/7948/22
2/303/1207/22 Номер стат. звіту - 07
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Мирошниченка Ю.М.

при секретарі Лукач К.М.

представника позивачки ОСОБА_1

представника відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права відповідачки на частку у спільному майні та визнання на неї права власності за позивачкою,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з цим позовом. Вказувала, що є власницею частин, а відповідачка 1/4 частини будинку АДРЕСА_1 . Просила припинити право відповідачки на частку у спільному майні, покликаючись на те, що частка відповідачки є незначною, будинок неподільним, спільне володіння та користування майном неможливим. Стверджувала, що таке припинення не завдасть шкоди інтересам відповідачки, яка забезпечена іншим житлом, спільним майном не користується.

Відповідачка позов не визнає з тих підстав, що іншого майна не має, а спірним будинком користуватися не може через перешкоди, що чинить позивачка, яка в ньому не проживає, зареєстрована за іншою адресою.

Позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

З матеріалів справи вбачається і сторонами не оспорюється, що позивачка є власницею частин, а відповідачка частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 7, 9, 12).

Згідно з актом № 34 від 11 грудня 2021 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , котрі мешкають по сусідству зі спірним будинком, підтвердили факт не проживання в ньому відповідачки з 2001 року (а. с. 13).

За висновками судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи № 198 від 26 квітня 2023 року ринкова вартість житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 станом на час проведення експертизи становить 1 581 806 гривень.

Технічно неможливо відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, надземними і підземними комунікаціями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 88-98).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 р. у справі № 908/1754/17).

Щодо останнього суд зазначає, що за висновком експерта як виділ частки будинку, так і загалом його поділ на дві ізольовані квартири неможливий, а отже в сенсі ст. 183 ЦК України він є неподільною річчю.

Ця обставина відповідачкою не оспорюється і відповідно до ст. 365 ЦК України є достатньою для припинення права власності на частку одного із співвласників за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди його інтересам.

Даючи оцінку обставинам розглядуваної справи, суд виходить з розуміння того, що власник, безумовно, може бути зацікавлений не тільки в отриманні грошової вартості своєї частки майна, але й у реальному її використанні. Проте у випадку, коли між співвласниками відсутнє порозуміння щодо використання спільного майна продуктивне володіння та користування ним виключається. Так, якщо співвласники не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно й не ведуть спільне господарство, один із них не бере участі у витратах, яких потребує утримання власності, не здійснює ремонт житлового будинку та надвірних споруд, облаштування садиби, не несе витрати зі сплати житлово-комунальних послуг, можна стверджувати про неможливість спільного володіння та користування майном, адже такі обставини призводять до виникнення конфліктних ситуацій між співвласниками.

В ситуації, що склалася, істотним порушенням інтересу співвласника, право власності на частку якого припиняється, могло б уважатися (1) позбавлення його житла або (2) несправедливе відшкодування вартості належної йому частки у праві власності на будинок.

Щодо втрати відповідачкою житла позивачка заявила, що відповідачка зареєстрована і проживає в квартирі чоловіка та є її співвласницею у розумінні ч. 3 ст. 368 ЦК України. При цьому вона багато років поспіль працює за кордоном, тоді як у спірному будинку мешкає мати сторін ОСОБА_8 , що має 87 років і потребує догляду, який за нею здійснює, й у зв`язку з цим переважно проживає у спірному будинку, позивачка.

Наведені обставини підтверджені, зокрема повідомленням Центру надання адміністративних послуг, згідно з яким відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; не спростовані відповідачкою та частково визнані її представником, який не заперечував проти фактів періодичного виїзду відповідачки на роботу за кордон, наявності неприязних стосунків відповідачки з сестрою та матір`ю внаслідок відчуження останньою на користь позивачки своєї частки у праві власності на будинок і земельної ділянки.

Як передбачає частина четверта статті 319 ЦК України, власність зобов`язує. Це правило конкретизоване у статті 322 Кодексу, яка встановлює, що власник зобов`язаний утримувати майно, котре йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тож цивільний оборот потребує, щоб кожна річ знайшла відповідального та зацікавленого у її збереженні власника, який наділений правомочністю у її використанні найефективнішим чином. Будь-яке обмеження обороту не може бути вибачено без вагомих аргументів. Тому стаття 365 ЦК України з-поміж іншого є механізмом визначення найефективнішого власника.

Крім того, слід ураховувати, що оборотоздатність ідеальних часток у спільній власності об`єктивним чином обмежена. Вартість частки житла суттєво знижується порівняно з вартістю всього будинку, оскільки бажаючих придбати частку в спільній власності, як правило, знайти важко. Об`єктивно в ній можуть бути зацікавлені тільки інші співвласники, які бажають прирощення своєї частки, маючи відповідні грошові кошти.

Аналіз наявної у цій справі ситуації дає підстави для висновку про те, що відповідачка, яка набула право власності на свою частку у спадок, реального інтересу в користуванні нею не має, у будинку тривалий час не мешкає, не сплачує житлово-комунальні послуги, не бере участь у збереженні спільного майна, тягар утримання якого несе інший співвласник.

Зважаючи на це, звернення відповідачки з позовом до позивачки про усунення перешкод у користуванні спірним будинком, який був поданий до суду (29.03.2023 р.) після відкриття провадження у цій справі, суд розцінює як прагнення штучно створити підстави для заперечення проти припинення її права на частку у спірному майні.

Отож, у цьому випадку про відстоювання права на житло не йдеться, а є тільки майновий інтерес можливість обміняти частку на гроші.

Щодо цього експертом встановлена ринкова вартість спірного будинку, яка відповідачкою не заперечується.

Позивачкою внесено на депозитний рахунок суду 395 451,50 грн., що становить частину ринкової вартості будинку (а. с. 108).

Таким чином, внаслідок припинення права на частку у праві власності на будинок відповідачка не виявиться незабезпеченою житлом та отримає грошове відшкодування дійсної вартості належної їй частки, у зв`язку з чим підстави вважати, що задоволення позову у цій справі завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки, відсутні. З огляду на це вимога позивачки про припинення права відповідачки на частку спірного будинку підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про визнання за позивачкою права власності на частку, право власності відповідачки на яку припиняється, суд бере до уваги правову позицію Верховного Суду, наведену в постанові від 31.05.2023 року (справа № 169/740/20), що полягає в наступному.

Тлумачення норм цивільного законодавства (статті 15, 16, 356, 365 ЦК України) свідчить, що:

припинення права на частку в одного співвласника одночасно виступає для інших співвласників підставою набуття права на частку;

рішення суду про припинення права на частку є підставою, з якою закон пов`язує набуття для іншого (інших) співвласника(-ів) права на частку;

визнання права є способом захисту, що використовується при порушенні. Необхідність у застосуванні цього способу захисту виникає у випадках, коли оспорюється або не визнається право, тобто певне суб`єктивне право;

у співвласника, який тільки пред`являє позов про припинення права на частку, відсутнє суб`єктивне право, яке не визнається або оспорюється. Рішення суду буде лише підставою для правонабуття. У випадку відсутності суб`єктивного права власності неможливо стверджувати й про його порушення, тобто невизнання чи оспорювання, що виступало б передумовою для визнання права;

недопустимим є поєднання конструкції позову про припинення права на частку (стаття 365 ЦК України) та визнання права (пункт 1) частини другої статті 16 ЦК України) одночасно.

Виходячи з наведеного, Верховний Суд у подібній до розглядуваної наразі справи ухвалив рішення про відмову у задоволенні вимоги про визнання права власності на частку у праві спільної власності на житловий будинок.

Ухваливши рішення по суті справи суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України, згідно з частиною першою якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позову про немайновий спір становить 992,40 грн., які сплачені позивачкою при звернення до суду й підлягають стягненню з відповідачки на її користь.

Також на підставі статей 133, 139, 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню 24 541,40 грн., витрачених нею на оплату роботи судового експерта (а. с. 83, 86).

Попри те, що загалом позов задоволено частково, суд при вирішенні питання щодо відшкодування витрат на оплату роботи експерта не застосовує принцип пропорційності, бо основна, задоволена у повному обсязі, вимога про припинення права власності на частку в спільному майні не могла бути розв`язана без відповідної експертизи, що проводилась з метою дослідження обґрунтованості саме цієї частини позову.

За змістом частини восьмої статті 139 ЦПК України суд може зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, які підлягають розподілу між сторонами, виключно за наявності клопотання іншої сторони.

Оскільки в розглядуваній справі таке клопотання відсутнє, питання співмірності розміру витрат на оплату роботи, залученого стороною експерта зі складністю виконаної ним роботи судом не досліджувалося.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 19, 76-83, 141, 200, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Припинити право власності ОСОБА_4 на (одну четверту) частку будинку АДРЕСА_1 .

Перерахувати з депозитного рахунку Територіального управління Держаної судової адміністрації України в Закарпатській області грошові кошти, внесені ОСОБА_3 згідно з квитанцією № 0.0..1 від 26.06.2023 року у розмірі 395 451 (триста дев`яносто п`ять тисяч чотириста п`ятдесят одна) гривня 50 копійок на рахунок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у зв`язку з припиненням права власності на належну їй частку будинку АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок, сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 24 541 (двадцять чотири тисячі п`ятсот сорок одну) гривню 40 копійок, сплачених за проведення судової будівельно-технічної експертизи.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий 27.03.1996 року Мукачівським МВ УМВС України в Закарпатській області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Головуючий Юрій Мирошниченко