ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року м.Суми

Справа №592/8323/22

Номер провадження 22-ц/816/719/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвоката Пулинця Богдана Анатолійовичана рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 березня 2023 року в складі судді Костенка В.Г., ухвалене в м. Суми, повний текст рішення складено 09 березня 2023 року,

в с т а н о в и в:

07.11.2022 ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить:

1) Визнати спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно: автомобіль марки Opel Vivaro, рік випуску: 2007, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі посвідчення митниці SM0000014 від 29.03.2013, виданого Сумською митницею; житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 283,5 кв. м, житловою площею 83,1 кв. м, набутий на підставі договору купівлі-продажу, ВЕА/829171 від 04.08.2006 та посвідченого приватним нотаріусом Ворошиною Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1643;

2) Залишити у власності ОСОБА_2 автомобіль марки Opel Vivaro, рік випуску: 2007, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі посвідчення митниці SM0000014 від 29.03.2013, виданого Сумською митницею;

3) Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 137 831,10 грн грошової компенсації за 1/2 частку вартості спільного майна подружжя автомобіля марки Opel Vivaro, рік випуску: 2007, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;

4) В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину об`єкту нерухомого майна житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 283,5 кв. м, житловою площею 83,1 кв. м;

5) В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину об`єкту нерухомого майна земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :01:008:0042 з призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

6) В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину об`єкту нерухомого майна житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 283,5 кв. м, житловою площею 83,1 кв. м;

7) В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину об`єкту нерухомого майна - земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :01:008:0042 з призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 27.04.2001 вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу на спільні кошти вони набули наступне майно, яке було зареєстроване за відповідачем: автомобіль марки Opel Vivaro, рік випуску: 2007, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 вартістю 275 662,20 грн 20 коп.; житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 283,5 кв. м, житловою площею 83,1 кв. м варістю 204 459 грн 00 коп.; земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :01:008:0042 з призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) варістю 96 747 грн 00 коп.

Оскільки в добровільному порядку майно набуте під час шлюбу не вдається розподілити, позивачка змушена звернутися до суду із вказаним позовом.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 березня 2023 року з урахуванням ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 березня 2023 року про виправлення описки, позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 283,5 кв.м житловою площею 83,1 кв.м за адресою АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га кадастровий номер :01:008:0042 за адресою: АДРЕСА_1 .

Залишено ОСОБА_2 право власності на інші 1/2 частину житлового будинку загальною площею 283,5 кв.м житловою площею 83,1 кв. м та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га кадастровий номер :01:008:0042 за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості автомобіля OPEL Vivaro д.н.з. НОМЕР_2 у сумі 91 580 грн 05 коп., відшкодування витрат 2422 грн 84 коп., а всього 94 003 грн. 34 коп.

Залишено ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності автомобіль OPEL Vivaro 2007 року випуску номер кузова НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування витрат в сумі 422 грн 84 коп.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції на підставі досліджених доказів й у співставленні з нормами законів дійшов висновку, що право позивачки підлягає захисту у заявлений нею спосіб. Поряд з цим сума компенсації може бути присуджена від вартості автомобіля, на підтвердження якої відповідач надав відповідний висновок експерта. А тому поділив майно подружжя, виділивши позивачці половину будинку й земельної ділянки та стягнувши з відповідача компенсацію половини вартості автомобіля у сумі 91 580,05 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Пулинець Б.А., посилаючись на неповне встановлення обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити; стягнути з позивачки на користь відповідача понесені судові витрати.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що спірні житловий будинок, земельна ділянка та автомобіль не є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю відповідача.

03.08.2006 року мати відповідача ОСОБА_3 продала належну їй на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 62,46 кв. м, вартістю 32 017 грн. Крім того, отримала від продавців грошові кошти у сумі 159 883 грн за ремонт та меблі, які знаходяться в даній квартирі, що підтверджується розпискою від 03.08.2006, а отримані грошові кошти в сумі 191 900 грн вона подарувала своєму сину ОСОБА_2 для придбання житлового будинку. 04.08.2006 року ОСОБА_2 за особисті кошти, які отримав в дарунок від матері, придбав спірний житловий будинок, а позивачка ніяким чином не приймала участі в придбанні будинку, коштів не надавала.

Автомобіль Opel Vivaro 2007 року д.н.з. НОМЕР_2 був придбаний в Німеччині матір`ю відповідача у березні 2013 року за її особисті кошти та подарований відповідачу. ОСОБА_2 приїхав до Німеччини, забрав автомобіль та вже на ньому перетинав кордон України та відповідно зареєстрував його на своє ім`я.

Наголошує на тому, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Позивачка не довела належними та допустимими доказами, а суд не дослідив питання чи є будинок та автомобіль, право на частину яких вона бажає визнати спільною сумісною власністю подружжя, а не особистою власністю відповідача.

Стосовно земельної ділянки зазначає, що Верховний Суд України 16.12.2015 року при розгляді справи № 6-2710цс15, предметом якої був спір про поділ майна подружжя, дійшов висновку, що земельна ділянка, приватизована одним із подружжя у період шлюбу для будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, а тому вважає, що земельна ділянка площею 0,1000 га з кадастровим номером :01:008:0042 є особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

Крім того, зазначає, що судом першої інстанції не було встановлено тієї обставини, що у спірному житловому будинку зареєстрована та проживає мати відповідача ОСОБА_3 , та рішення суду про визнання права власності на частину будинку за позивачкою впливає на права та інтереси матері, та не залучив її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 адвокат Пулинець Б.А., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати.

Зазначає, що вона є матір`ю відповідача. На час розгляду справи вона зареєстрована та проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з ухваленням рішення у справі позивачка, як власник 1/2 частини житлового будинку, може обмежити її право на користування житловими приміщеннями, перешкоджати їй у цьому, зокрема, звертатися до суду з позовом про виселення та визнання такою, що втратила право користування житлом. Таким чином, рішення суду впливає на її права та інтереси, а тому вважає, що має право оскаржити вказане рішення.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.03.2023; апеляціні скарги відхилити, а рішення суду залишити без змін. Зазначає, що з урахуванням презумпції спільності майна подружжя та дати набуття майна автомобіль та житловий будинок вважається спільним майном подружжя. Щодо земельної ділянки вказує на те, що її цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а оскільки права сторін на нерухомість, розташовану на цій земельній ділянці, є рівними, то і частки земельної ділянки для обслуговування об`єкту нерухомості мають бути рівні.

Зазначає, що відповідач приймав участь у справі, відзиву на позовну заяву не подав, не обгрунтовав неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від нього. Договір дарування коштів не надав, не повідомив про наявність будь-яких нових доказів, не подав клопотання про залучення третьої особи, не надав належних і допустимих доказів оплати за особисті кошти ціни придбання спірного будинку 378 750 грн згідно п. 2.1 договору купівлі-продажу від 04.08.2006 в суді першої інстанції.

Стосовно апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що в ній не наведено жодного права, яке порушене, вона не має права власності на спірне майно, а її право проживання не стосується прдмету спору, а суд захишає лише порушені права, а не права, які можуть лише бути ймовірно порушені.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 слід задовольнити частково.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, сторони по справі з 27.04.2001 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 10).

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку ВЕА № 829171 від 04.08.2006 ОСОБА_2 придбав житловий будинок з надвірними та побутовими будівлями, розташований в АДРЕСА_1 . Договір посвідчений 04.08.2006 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ворошиною Л.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1643 (а.с. 57).

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору продаж житлового будинку з надвірними будівлями вчиняється за 378 750 грн, з яких 176 750 грн отримані продавцем від покупця до підписання цього договору, а 202 000 грн покупець оплачує продавцеві протягом 6 календарних днів з моменту підписання цього договору, але не пізніше 10.08.2006 (а.с. 57-58).

Згідно п. 2.2 договору загальна вартість житлового будинку з надвірними та побутовими будівлями, що відчужується згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, що виданий КП «Сумське міське БТІ» від 14.07.2006 № 111232810 становить 204 459 грн.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку Серія ЯД № 180797, виданого 21.03.2007, ОСОБА_2 згідно рішення Сумської міської ради від 31.01.2007 № 362-МР є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером :01:008:0042 (а.с. 60).

З відповіді РСЦ ГСЦ МВС в Сумській області вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстрований транспортний засіб Opel Vivaro, VIN код та номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . Вказаний транспортний засіб зареєстрований на підставі посвідчення митниці SM0000014 від 29.03.2013, виданого Сумською митницею (а.с. 22).

Відповідно до висновку експерта № 038/2022 за результатами автотоварознавчого дослідження, складеного 05.12.2022, ринкова вартість автомобіля Opel Vivaro 2.0 CDTI, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов номер: НОМЕР_3 , з врахуванням технічного стану на дату оцінки складає 183 161 грн (а.с. 62-102).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 370 ЦК України у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників

спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до редакції ст. 61 СК України станом на час передачі земельної ділянку у власність відповідачу в порядку приватизації, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою (частина друга статті 69 СК України).

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Поділ майна, що є об`єктом права сумісної власності подружжя здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Рішенням Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення частини першої статті 61 СК України № 1-8/2012 (№ 17-рп/2012) встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) сформулювала правову позицію про те, що зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення, тягар якого доказування покладається на того з подружжя, який заперечує проти виникнення права їх спільної сумісної власності на об`єкт майна, що підлягає поділу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду , що придбаний подружжям житловий будинок і автомобіль є об`єктами їх спільної сумісної власності, оскільки це майно купувалося у період шлюбу і за спільні кошти подружжя.

Доводи апеляційних скарг з приводу того, що гроші на придбання будинку і автомобіля подарувала і надала мати відповідача ОСОБА_3 від продажу належній їй на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_2 вартістю 32 017 грн. та отримані грошові кошти у сумі 159 883 грн за ремонт та меблі, що підтверджується розпискою від 03.08.2006, не підтверджені належними доказами, якими можуть бути письмово укладені угоди відповідно до п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України.

Окрім того, згідно договору купівлі- продажу будинку його вартість складала значно вище 378 750 грн. і з умов його продажу, викладених у договорі, не вбачається, що гроші сплачені продавцеві, є кошти подаровані покупцю його матір`ю.

Оскільки, як зазначено вище, презумується право спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу і позивач проти цих доводів апеляційної скарги заперечила, а ОСОБА_2 не довів в суді, що гроші використані на придбання будинку та автомобіля є його особистими коштами, суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх об`єктом спільної власності подружжя та здійснив розподіл, визнав за кожним по 1/2 ідеальній частці будинку і залишив автомобіль відповідачу, стягнувши з нього компенсацію на користь позивача, врахувавши вартість автомобіля, доведену відповідачем в суді.

Однак, колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції в частині поділу земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, оскільки набуття право власності на цю земельну ділянку відбулось внаслідок реалізації відповідачем свого особистого право безоплатної передачі йому землі в порядку приватизації. Такий правовий механізм придбання об`єкта нерухомості у власність за наведеними норми Сімейного кодексу право спільної сумісної власності подружжя не породжує.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України доводи апеляційної скарги відповідача дають підстави для скасування в цій частині рішення місцевого суду з прийняттям нового про відмову у задоволенні вимоги про поділ як майна подружжя земельної ділянки призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером :01:008:0042.

В іншій частині рішення на підставі ст. 375 ЦПК України слід залишити без змін.

Оскільки у абзаці п`ятому резолютивної частини рішення судом першої інстанції визначена як загальна грошова сума компенсації вартості автомобіля та відшкодування витрат, розмір яких змінено апеляційним судом, слова «а всього 94002 грн 89 коп.» слід виключити.

Оскільки позивач порушила питання поділу майна подружжя у зв`язку із розлученням із відповідачем, мотивуючи свої вимоги положенням саме Сімейного кодексу, питання щодо забезпечення її земельною ділянкою, як співвласника будівлі на цій земельні ділянки, виходить за межі її позовних вимог і тому підлягає вирішенню самостійно.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 висновків суду не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскарженого рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки колегія суддів відмовляє у задоволенні вимоги про поділ земельної ділянки, на підставі ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат і стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат за подання позову 1938, 10 грн., а з позивача на користь ОСОБА_2 у відшкодування фактично понесених витрат за розгляд справи в суді першої інстанції 867 грн. і за апеляційний перегляд справи 1195,54 грн.

Враховуючи предмет та ціну позову, дана справа відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, а тому касаційному оскарженню згідно п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 адвоката Пулинця Богдана Анатолійовича залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Пулинця Богдана Анатолійовича задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 березня 2023 року скасувати в частині поділу земельної ділянки та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цієї вимоги, а в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат 1938 гривень 10 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування витрат в сумі 867 гривень 00 копійок.

Виключити з абзацу п`ятого резолютивної частини рішення слова «а всього 94002 грн 89 коп.».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за подання апеляційної скарги в сумі 1195 гривень 54 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - С. С. Ткачук

Судді: В. І. Криворотенко

О. І. Собина