Справа № 357/4899/23
Провадження № 2-др/357/67/23
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 серпня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Ярмола О. Я. ,
при секретарі - Сінчук О. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5, заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Капустіна Віталія Володимировича про ухвалення додаткового рішення, -
26.07.2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Капустін В.В., звернувся до суду із заявою про долучення доказів на підтвердження розміру судових витрат та ухвалення додаткового рішення, мотивуючи тим, що адвокат Капустін В.В. надавав правову допомогу позивачу ОСОБА_1 під час розгляду справи № 357/4899/23 та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.07.2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, здійснено розподіл витрат на оплату судового збору, однак питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишилось невирішеним.
А тому, на підставі ст. 270 ЦПК України, представник позивача просить ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14 200,00 грн.
Представник позивача Капустін В.В. в судове засідання не з`явився, 27.07.2023 року подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, заяву підтримали.
Представник відповідача ТДВ «Страхова група «Оберіг» Микитюк Д.О. 28.07.2023 року на електронну адресу суду направив клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 28.07.2023 року. Однак, в судове засідання, яке призначено на 18.08.2023 року відповідач свого представника не направив, жодних заяв, клопотань на адресу суду не надходило.
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали додані до заяви, дійшов до наступних висновків.
Встановлено, що Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своїм рішенням від 21.07.2023 року задовольнив позов, стягнув з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування - 41 719,46 грн, пеню - 6057,90 грн, три відсотки річних - 363,47 грн, інфляційні втрати за порушення строків виплати страхового відшкодування - 1214,25 грн, всього 49 355,08 грн, а також судові витрати по справі в розмірі 3573,60 грн. (витрати пов`язані з проведенням дослідження з визначення матеріального збитку судовим експертом у розмірі 2500 грн. 00 коп. та витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1073 грн. 60 коп.)
Зазначене судове рішення не набрало законної сили.
За змістом ч. 2 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, які підтверджують точний розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд, за заявою такої сторони, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. (ч. 1 ст. 246 ЦПК). В такому разі судом призначається ще одне судове засідання, яке має бути проведено не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог, за результатом якого ухвалюється додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 кодексу (ч. 2, 3 ст. 246 ЦПК). Можливість вирішення питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті передбачають і ч. 3 ст. 259 ЦПК (порядок ухвалення судових рішень) і п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК (додаткове рішення суду).
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Так, 26.07.2023 стороною позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення із доказами понесених витрат на правову допомогу, тобто протягом п`яти днів після ухвалення судом відповідного рішення.
Згідно положень ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання, зокрема, про те як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до частин 1 та пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17.
У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу до суду було надано: договір про надання правової допомоги № 146 від 27.04.2017 року; додаток до договору про надання правової допомоги № 146 від 27.04.2017 року; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на підставі договору про надання правової допомоги № 146 від 27.04.2017 року; акт приймання-передачі виконаних робіт від 24.07.2023 року; квитанція до прибуткового касового ордера № 6 від 12.04.2023 року на суму 2500,00 грн; квитанція до прибуткового касового ордера № 10 від 24.07.2023 року на суму 11 700,00 грн.
Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги № 146 від 27.04.2017 року адвокат Капустін В.В. надав, а клієнт ОСОБА_1 прийняла наступні послуги з надання правової допомоги: консультація з вивчення документів (500,00 грн); виготовлення та направлення адвокатських запитів з метою збирання необхідних у справі доказів (1000,00 грн); складання позовної заяви (2 000,00 грн); клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (500,00 грн); заява про збільшення розміру позовних вимог (1000,00 грн); участь у першому судовому засіданні в суді першої інстанції (6000,00 грн); участь у наступному судовому засіданні в суді першої інстанції (1600,00 грн); участь у наступному судовому засіданні в суді першої інстанції (1600,00 грн).(а.с. 134)
Отже, розмір витрат на правову допомогу, який обумовлений сторонами склав 14 200 гривень. Клієнт оплатила вартість наданих адвокатом Капустіним В.В. послуг відповідно до цього акту на загальну суму 14 200,00 грн., згідно акту приймання-передачі виконаних робіт від 24.07.2023 року., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 135,136).
Таким чином, позивач підтвердила обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість - 14 200,00 грн.
Сторона відповідача ні в який спосіб не заперечила вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, не подала клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає до задоволення.
Керуючись ст. 133, 137, 141, 142, 246, 258, 259, 264, 265, 268, 270, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Капустіна Віталія Володимировича про ухвалення додаткового рішення - задовольнити.
Додаткове рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Додаткове рішення суду виготовлено 18.08.2023 року.

Суддя О. Я. Ярмола