Дата документу 21.03.2023 Справа № 334/6363/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/6363/21 Головуючий у 1 інстанції: Гнатюк О.М.
Провадження № 22-ц/807/802/23 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.

секретар: Ільїна Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 з 07.08.2009 до 30.07.2021 працював в ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме:

в період з 07.08.2009 до 05.08.2010 на посаді заступника керівника Управління безпеки по Запорізькій області РУ,

в період з 05.08.2010 до 23.02.2012 на посаді заступника керівника департаменту безпеки по Запорізькому РУ. Направлення «Служба безпеки» ТО,

в період з 23.02.2012 до 19.03.2012 на посаді головного експерта Управління безпеки в Південно-Східному РУ головного офісу.

в період з 19.03.2012 до 30.07.2021 на посаді заступника керівника Управління безпеки в Південно-Східному РУ головного офісу.

Згідно з наказом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» №E.17.U.0.0/4-6802287 від 30.04.2021 «Про впровадження змін в організації виробництва і праці та в штатному розкладі банку» та наказу E.17.U.0.0/4- 6861362 від 18.05.2021 року «Про внесення змін до наказу» посада, яку обіймав Позивач підлягала скороченню за п.1ст.40 КЗпП України.

Про проведення реорганізації та подальше скорочення на підставі вищезазначених наказів Позивач дізнався 26.05.2021, отримавши в системі електронного документообігу АТ КБ «ПриватБанк» «ПриватДок» персональне попередження «Про зміни в організації виробництва і праці та наступне можливе вивільнення працівників» Е.28.0.0.0/3-6897556.

16.07.2021 також через систему електронного документообігу АТ КБ «ПриватБанк» «ПриватДок» позивач отримав «Персональне попередження про ознайомлення з вакантними посадами банку» Е.28.0.0.0/3-7062445, яким йому пропонувалось за електронним посиланням https://privatbank.ua/work перейти на офіційний сайт Банку, де у загальному доступі ознайомитись з єдиним переліком вакансій для всіх здобувачів, що претендують на отримання роботи в АТ КБ «ПриватБанк»

В період з 26.05.2021 та по дату звільнення позивача він подав 16-ть заяв про свій намір обійняти одну із вакантних посад оприлюднених на сайті Банку та щоразу отримував відмову як такий, що не пройшов «відбір». Після кожної відмови йому знов пропонувалось ознайомитись з іншими вакансіями, які необхідно відстежувати за посиланням https://privatbank.ua/work.

03.08.2021 на домашню адресу позивача надійшов рекомендований лист з повідомленням, в якому була копія наказу про його звільнення Э.DN-УB-2021-7099534- п від 30.07.2021 та вимога з`явитись до Управління кадрового діловодства банку в м. Дніпрі для отримання трудової книжки.

В цей же день він з`явився до Управління кадрового діловодства банку в м. Дніпрі, де і дізнався про відмову його переведення на жодну з вакантних на той час посад та пропозицією підписати наказ про звільнення не в день ознайомлення з ним, а 30.07.2021 в день звільнення Позивача.

Таким чином, 30.07.2021 на підставі наказу Э.DN-УB-2021-7099534-п позивача було звільнено з посади заступника керівника Управління безпеки з економічної безпеки РП ГО Управління безпеки у Південно-Східному РУ напрямку «Служба безпеки» ГО, яку він обіймав протягом останніх 9-ти років, за статтею 40 п.1 КЗпП України в зв`язку із скороченням штату.

Позивач вважає, що його звільнення є незаконним та таким що відбулось з порушенням вимог трудового законодавства України з таких підстав:

Відповідно до наказу № E.17.U.0.0/4-6802287 від 30.04.2021 «Про впровадження змін в організації виробництва і праці та в штатному розкладі банку» у Відповідача жодного скорочення штату не відбувалось, а здійснювалось фактичне перейменування та підпорядкованість посад.

Відповідно до посадової інструкції Позивача, як заступника керівника Управління безпеки з економічної безпеки РП ГО Напрямку «Служба Безпеки» ГО (особисто підписана 31 серпня 2017 року), всі вимоги та обов`язки що в ній зазначені фактично співпадають з вимогами до вакансій розміщених на офіційному сайті Банку https://privatbank.ua/work для здобувачів роботи, що претендують на зайняття новостворених посад напряму «Служба безпеки».

Також скорочення штату спростовується тим доказом, що під час скорочення посади Позивача, на офіційному сайті Банку https://privatbank.ua/work в загальному доступі, станом на червень-липень 2021 року було викладений великий список вакантних посад напрямку діяльності «Служба безпеки», на які банк оголосив набір.

На підставі зазначеного Позивач вважає, що внаслідок реорганізації змінились назви посад та підрозділів, що свідчить про те, що єдиною метою є спроба звільнити «зайвих» для адміністрації працівників, а сама реорганізація є фіктивною.

Починаючи з 07.08.2009 та по дату звільнення, Позивач обіймав кревні посади в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та стаж його роботи за напрямком «Служба безпеки» становить 11 років та 11 місяців.

За час роботи в банку він не мав жодної догани та отримував щомісячні премії за високі показники в роботі.

Загальний стаж його юридичної практики становить понад 15 років, він постійно підвищує рівень своєї професійної підготовки та проходив відповідні навчання та семінари.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав передбачених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті допускається, якщо не можливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Попри те, що на час звільнення Позивача існувала велика кількість вакантних посад, які б він міг обійняти з урахуванням його досвіду роботи, йому було відмовлено в переведенні та запропоновано прийняти участь у конкурсному відборі шляхом проходження співбесід та анкетування.

Отримавши 26.05.2021 в системі електронного документообігу АТ КБ «ПриватБанк» «ПриватДок» персональне попередження про звільнення за скорочення штату з 30.07.2021 Позивач неодноразово звертався до свого керівництва надати йому перелік вакансій в структурі Відповідача. В свою чергу йому вкотре було запропоновано ознайомитись з переліком вакансій на офіційному сайті банку за посиланням https://privatbank.ua/work.

Оскільки все листування в банку між співробітниками здійснюється лише в системі електронного документообігу АТ КБ «ПриватБанк» «ПриватДок», то свої заяви на переведення Позивач був змушений подавати за посиланням https://privatbank.ua/work. та очікувати запрошення на участь в співбесіді шляхом аудіо та відео конференції із застосуванням програмного забезпечення «Zoom».

Виходячи з вищезазначеного Позивачем особисто через https://privatbank.ua/work. було подано 16-ть заяв на вакантні посади.

Позивач також зазначав, що жодного попередження про звільнення під особистий підпис або рекомендованим листом з повідомленням він не отримував. Попередження через програму «Zoom» та в системі електронного документообігу «ПриватДок» Е.28.0.0.0/3-7062445 від 16.07.2021, щодо отримання переліку вакансій не підтвердженні електронним підписом Позивача і не може бути належним доказом того, що роботодавець дотримався вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України при скороченні штату.

Також Позивач зазначав, що через систему електронного документообігу АТ КБ «ПриватБанк» «ПриватДок» йому були надіслані запрошення на співбесіду лише за трьома наступним вакансіям, а саме:

12.07.2021 12:45-13:30 - запрошення на співбесіду на посаду «Заступника керівника управління безпеки по роботі з проблемними активами ГО» по Запорізькій області;

09.07.2021 10:00-10:30 - запрошення на співбесіду на посаду «Керівника управління безпеки по макрорегіону ГО» м. Запоріжжя;

21.07.2021 року 16:45-17:15 - отримав запрошення на співбесіду до Департаменту зі стягнення проблемної заборгованості в регіоні ГО з яких співбесіда відбулась лише за двома вакансіями, таким як Керівник управління безпеки по макрорегіону ГО Запорізької області та Керівник Департаменту зі стягнення проблемної заборгованості в регіоні ГО м. Запоріжжя.

Відповідач порушуючи вимоги ст. 49-2 КЗпП України, при наявності великої кількості вакантних посад, не лише не запропонував переведення, а й повідомив Позивача, що він не пройшов конкурсний відбір на жодну вакантну посаду та на ці посади було обрано інших кандидатів, кваліфікаційні характеристики і досвід яких переважають досвід Позивача, незважаючи на його 12-ти річний стаж роботи на керівних посадах Служби безпеки АТ КБ «ПриватБанк», а саме:

23.07.2021 о 16:20 - отримав відповідь про відмову в переведенні на вакантну посаду Керівника Департаменту зі стягнення проблемної заборгованості в регіоні

26.07.2021 о 11:01 - отримав відповідь про відмову в переведенні на вакантну посаду Керівника напрямку стягнення проблемної заборгованості ГО

27.07.2021 о 14:12 - отримав відповідь про відмову в переведенні на вакантну посаду Керівника Управління адміністрування проблемного портфелю ГО.

28.07.2021 о 14:06 - отримав відповідь про відмову в переведенні на вакантну посаду Керівника Управління безпеки по макрорегіону ГО.

28.07.2021 о 16:08 - отримав відповідь про відмову в переведенні на вакантну посаду Заступника керівника управління безпеки по роботі з проблемними активами.

Після кожної вищезазначеної відмови Позивачу пропонувалось ознайомитись з іншими вакантними посадами які можна відстежувати за посиланням https://privatbank.ua/work.

Відповідач кожного разу підтверджував наявність вакантних посад, але, порушуючи вимоги ст. 49-2 КЗпП України, так і не запропонував Позивачу жодної посади шляхом переведення, як того вимагає трудове законодавство.

Намагаючись обійти вимогу ст.49-2 КЗпП України, Позивачу пропонувались вакантні посади, по факту це ті самі посади, але з другими назвами та підпорядкуванням, ніж були раніше, не шляхом його переведення як того вимагає закон, а шляхом фактичної участі у конкурсному відборі.

Порушуючи вимоги ст. 49-2 КЗпП України Відповідач кожного разу пропонував Позивачу для отримання вакантної посади прийняти участь у конкурсному відборі, не як діючому співробітнику банку посада якого підлягає скороченню, а на загальних підставах однакових для всіх сторонніх здобувачів вакансій.

03.08.2021 в Управлінні кадрового діловодства банку в м. Дніпро Позивач отримав копію наказу про звільнення Э.DN-УB-2021-7099534, який йому пропонували підписати не в день ознайомлення, а 30.07.2021. Також 03.08.2021 Позивач отримав оригінал трудової книжки. Жодної вакантної посади йому запропоновано не було, хоча на день його звільнення на офіційному сайті банку за посиланням https://privatbank.ua/work в наявності була вакансія «Заступника керівника безпеки з організації охорони по макрорегіону ГО» напрямок «Служба безпеки» з зазначеним терміном подання резюме до 20.08.2021.

Також позивач зазначав, що станом на 30.07.2021 в день звільнення Позивача, на офіційному сайті банку за посиланням https://privatbank.ua/work,лише по м. Запоріжжя та Запорізькій області були в наявності 12 вакансій з термінами подачі резюме 18.08.2021, 18.08.2021, 20.08.2021, 31.08.2021 переведення, на які йому запропоновано не було.

Відповідно до довідки про заробітну плату і про доходи з 01.01.2021 до 30.06.2021 від 28.07.2021 № 20.1.0.0.0/7-21078/171 Позивачу за травень та червень 2021 року було нарахована заробітна плата в розмірі 83604,13 грн. (за травень 41635,60 грн, за червень 41950,53 грн). Відпрацьованих робочих днів у травні (18) та червні (20) 2021 року, всього: 38.

Отже, середньоденна заробітна плата складає: 83604,13 гривень /38 робочих дні = 2200,10 гривень. На день подання позовних вимог до суду Позивач перебував у вимушеному прогулі 18 робочих днів з 30.07.2021 до 26.08.2021.

Посилаючись на означені обставини, позивач просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Э.DN-УB-2021-7099534-п від 30.07.2021 про звільнення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника керівника Управління безпеки з економічної безпеки РП ГО Управління безпеки у Південно-Східному РУ напрямку «Служба безпеки» ГО,

- стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 30.07.2021 до дня ухвалення судового рішення.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2023 року, з урахуванням ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2023 року, позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» за №Э.DN-УВ-2021-7099534-п від 30.07.2021 про звільнення ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на роботі в АТ КБ «ПриватБанк» на посаді «заступника начальника управління» посадова підгрупа «заступник керівника Управління безпеки з економічної безпеки РП ГО» підрозділ «Управління безпеки у Південно-Східному РУ напрямку «Служба безпеки» ГО.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк», на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 831637,80 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допущено негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати ОСОБА_1 , в межах платежу за один місяць в розмірі 44002 гривен.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 1816 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просить рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що матеріали справи містять достатньо доказів про належне виконання Банком положень частини третьої статті 49-2 КЗпП України у зв`язку зі звільненням працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, запропонувавши йому всі вакантні посади на підприємстві. Направлене позивачу посилання на інтернет-ресурс, офіційний сайт АТ КБ «ПриватБанк», на якому він міг ознайомитися із актуальним списком вакантних посад та обрати посаду, згідно зі спеціальністю, кваліфікацією і досвідом за відповідним посиланням, є належним доказом виконання відповідачем обов`язку, передбаченого частиною третьою статті 49 КЗпП України.

Відзивів у справі не надходило.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Влас Т.О. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2023 року просила залишити без змін.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Мужевська Є.Л. в судовому засіданні наполягала на задоволенні апеляційної скарги, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2023 року просила скасувати,ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з огляду на таке.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судове рішення, згідно зі ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає повною мірою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не дотримав вимог КЗпП України під час процедури звільнення позивача, а тому є підстави для скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі.

Колегія суддів погоджується із таким висновком.

Так, суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що 30.07.2021 на підставі наказу № Э.DN-УB-2021-7099534-п позивача було звільнено з посади заступника керівника Управління безпеки з економічної безпеки РП ГО Управління безпеки у Південно-Східному РУ напрямку «Служба безпеки» ГО, яку він обіймав протягом останніх 9-ти років, за статтею 40 п.1 КЗпП України в зв`язку із скороченням штату. Підстава: наказ № E.17.U.0.0/4-6802287 від 30.04.2021, наказ № E.17.U.0.0/4-6861362 від 18.05.2021 та перелік запропонованих вакантних посад станом на 16.07.2021. В наказі про звільнення зазначено, що: «Працівнику було запропоновано вакантні посади за відповідною професією, спеціальністю та запропоновано переведення на іншу роботу у банку. Банком на момент створення цього Наказу не отримано заяви зі згодою працівника про переведення, яка подається за умови та після успішного проходження процедури підбору та відбору на вакантну посаду (успішне проходження працівником процедури підбору та відбору підтверджується отриманням Працівником пропозиції банку зайняти певну вакантну посаду). У разі отримання банком такої заяви працівника (після успішного проходження працівником процедури відбору) зі згодою про переведення на вакантну посаду до дати звільнення (включно), цей наказ про звільнення підлягає скасуванню».

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 07.08.2009 до 30.07.2021 працював в Публічному акціонерному товаристві комерційний банк «Приват Банк», а саме:

в період з 07.08.2009 до 05.08.2010 на посаді заступника керівника Управління безпеки по Запорізькій області РУ,

в період з 05.08.2010 до 23.02.2012 на посаді заступника керівника департаменту безпеки по Запорізькому РУ. Направлення «Служба безпеки» ТО,

в період з 23.02.2012 до 19.03.2012 на посаді головного експерта Управління безпеки в Південно-Східному РУ головного офісу.

в період з 19.03.2012 до 30.07.2021 на посаді заступника керівника Управління безпеки в Південно-Східному РУ головного офісу.

Згідно наказу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» №E.17.U.0.0/4-6802287 від 30.04.2021 «Про впровадження змін в організації виробництва і праці та в штатному розкладі банку» та наказу E.17.U.0.0/4- 6861362 від 18.05.2021 «Про внесення змін до наказу» посада, яку обіймав Позивач підлягала скороченню за п.1ст.40 КЗпП України.

Відповідно до довідки про заробітну плату і про доходи з 01.01.2021 до 30.06.2021 від 28.07.2021 № 20.1.0.0.0/7-21078/171 Позивачу за травень та червень 2021 року була нарахована заробітна плата в розмірі 83604,13 грн. (за травень 41635,60 грн., за червень 41950,53 грн.). Відпрацьованих робочих днів у травні (18) та червні (20) 2021 року всього - 38.

03.08.2021 позивач отримав трудову книжку в зв`язку із розірванням трудового договору.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю,

що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048 цс 15.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, у тому числі і у новостворених підрозділах, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Відповідачем запропоновано позивачу розглянути список вакантних посад, який пропонувався відповідачем, не можна вважати пропозицією на виконання ч. 3 ст. 49-2 КзпП України, оскільки розміщений список вакантних посад був доступний абсолютно всім і ним міг скористатися як внутрішній, так і зовнішній кандидат, а відтак це не може вважатися пропозицією працівникові, якого скорочують (звільняють) та обрати актуальну посаду відповідно до своєї спеціальності кваліфікації та досвіду за посиланням: privatbank.ua/work та в разі бажання зайняти вакантну посаду подати заявку через посилання на вказаному інтернет ресурсі для проходження процедур відбору та співбесід.

І тільки лише у разі відповідності позивача вимогам за обраною посадою та після успішного проходження відбору та співбесіди він отримає можливість подати заяву про переведення на нову посаду.

За посиланнями на інтернет-ресурсі privatbank.ua/work позивачу пропонується заповнити електрону форму з вказанням ім`я, прізвища, номеру телефону, адреси електронної пошти і т.д. та надіслати файл (власне резюме).

Станом на 30.07.2021 року в день звільнення позивача, на офіційному сайті банку за посиланням https://privatbank.ua/work,лише по м. Запоріжжя та Запорізькій області були в наявності вакансії, переведення на які йому запропоновано не було.

Виконання з боку позивача запропонованих відповідачем дій - розгляду списку вакантних посад, обрання актуальної посади, подачі заявки для проходження процедур відбору та співбесід, успішного проходження відбору та співбесіди для можливості подачі заяви про переведення на нову посаду не є свідченням дотримання відповідачем вимог ч. 3 ст. 49-2 КзпП України.

Отже, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що у порушення положень частини третьої статті 49-2 КЗпП України при звільненні позивача у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, банком не було запропоновано йому усі наявні вакантні посади в АТ КБ «ПриватБанк».

Доводи апеляційної скарги про те, що направлене банком позивачу посилання на інтернет-ресурс, офіційний сайт АТ КБ «ПриватБанк», на якому він міг ознайомитися із актуальним списком вакантних посад, не свідчать про виконання банком, як роботодавцем, обов`язку, передбаченого частиною третьою статті 49-2 КЗпП України, оскільки при звільненні працівника у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці саме на роботодавця покладено обов`язок з його працевлаштування, тобто запропонувати працівнику усі вакантні посади на підприємстві. Проте банк належних та допустимих доказів на підтвердження виконання такого обов`язку не надав.

Враховуючи викладене, суд дійшов правильного висновку про те, що звільнення позивача відбулось з порушенням положень трудового законодавства, унаслідок чого його належить поновити на роботі та стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу та надання до апеляційної скарги довідок, колегія суддів відхиляє, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, оскільки скаржник не обґрунтував поважності причин неподання доказів до суду 1 інстанції. Крім того, протягом розгляду справи в суді 1 інстанції, відповідач не наводив свої розрахунків середньої заробітної плати та не наголошував на невідповідності довідок наданих позивачами, які він отримав у скаржника.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстави для його скасування відсутні, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» належить залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2023 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 30 березня 2023 року.

Головуючий:

Судді: