Справа № 167/606/22
Номер провадження 2/167/16/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2023 року місто Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Н.В. Шептицької,

з участю:

секретаря судового засідання О.В. Давидюк,

представника позивача адвоката В.Ю. Швеця,

представника відповідача адвоката В.М. Дягеля,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Швець Віталій Юрійовича, до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

31.10.2022 року позивач, від імені та в інтересах якого діє адвокат В.Ю. Швець, звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи позов тим, що 03.03.2021 року між сторонами укладено договір позики, за яким відповідач прийняв від позивача грошові кошти в загальній сумі 1 899 240, 00 грн, що еквівалентно 68 000 доларів США ( згідно домовленості сторін курс за 1 долар США складав 27, 93 грн), з строком повернення позики до 03.03.2022 року включно. Після закінчення строку позики відповідач зобов`язався повернути суму позики в повному обсязі.

В якості забезпечення виконання своїх зобов`язань за договором позики, між сторонами було укладено договір іпотеки від 03.03.2021 року, згідно якого відповідач передав в іпотеку садовий будинок і земельну ділянку.

Станом на 25.10.2022 року відповідачем умови договору позики від 03.03.2021 року не виконані, грошові кошти не повернуті.

За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача 7 190 051, 75 грн, з яких 2 089 796, 75 грн основної заборгованості, 5 100 255, 43 грн пені та судові витрати.

03.11.2022 року на запит суду від 31.10.2022 року ( ас 27 т 1) надійшла інформація про те, що відповідач не зареєстрований та не проживає на території Копачівської громади ( ас 29 т 1).

07.11.2022 року на повторний запит суду від 04.11.2022 року ( ас 30 т 1) надійшла інформація про місце реєстрації відповідача, оскільки це має значення для вірного визначення територіальної підсудності даної категорії справ, згідно частини 1 статті 27 ЦПК України ( ас 31 т 1).

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 08.11.2022 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, витребувані оригінали письмових доказів, призначено підготовче засідання ( ас 36-37 т 1).

06.01.2023 року представник відповідача подав заяви про виклик в суд та допит свідків та заяву про приєднання письмових доказів ( з додатками) у справі ( розписок про отримання коштів) ( ас 105, 106-109 т 1).

24.01.2023 року представник відповідача подав заяву про приєднання письмових доказів ( з додатками) у справі ( ас 149-153 т 1).

03.02.2023 року представник позивача подав суду додаткові пояснення у справі ( з додатками) ( ас 177-188 т 1).

06.02.2023 року представник позивача подав заяву про зміну розміру позовних вимог і зазначив, що станом на 02.02.2023 року загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню на користь позивача з відповідача становить 8 680 921, 94 грн. з яких: 1 980 091, 68 грн основної заборгованості, 6 700 830, 26 грн пені ( ас 190-191 т 1).

06.02.2023 року представник відповідача подав суду заяву про приєднання письмових доказів у справі ( з додатками) ( ас 194-202 т 1).

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 06.02.2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача про виклик свідків відмовлено, клопотання представників сторін про долучення письмових доказів задоволено, закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті ( ас 205-207 т 1).

23.03.2023 року представник позивача подав заяву про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з отриманням позивачем професійної правничої допомоги при розгляді даної справи, з додатками, у тому числі з розрахунком розміру вказаних судових витрат.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча були вчасно і належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи.

Суд, заслухавши думку представників сторін, ухвалив розгляд справи проводити у відсутності позивача і відповідача, згідно частини 5 статті 130, частини 1 статті 223 ЦПК України.

Представник позивача позовні вимоги, у тому числі в частині зміни їх розміру, підтримав, з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги визнав частково і суду пояснив, що сторона відповідача не заперечує факт укладення договору позики від 03.03.2021 року на загальну суму 1 899 240, 00 грн, що еквівалентно 68 000 доларів США ( згідно домовленості сторін курс за 1 долар США складав 27, 93 грн), з строком повернення позики до 03.03.2022 року включно. Відповідач вчасно і належним чином виконував свої зобов`язання за вказаним договором. Були порушення графіку повернення коштів в червні і липні місяцях. Проте, вже 02 серпня 2021 року відповідач, через ОСОБА_3 , передав представнику позивача ОСОБА_4 4 500 доларів США на виконання умов договору від 03.03.2021 року, де частина коштів була спрямована на погашення заборгованості по чергових платежах, а друга частина сплата пені. В подальшому відповідач дотримувався графіку повернення коштів. Крайній платіж відбувся 03.02.2022 року. Після введення воєнного стану в Україні, пов`язаного з військовою агресією російського федерації проти України, що є форс-мажорними обставинами, відповідач виїхав за межі території України і був позбавлений можливості виконати умови договору позики від 03.03.2021 року. Крім того, в період з 24.02.2022 року по 03.03.2022 року відповідач отримав ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.02.2022 року та лист слідчого ДБР про необхідність забезпечення збереження коштів, які є предметом іпотеки, які він, як законослухняний громадянин, виконав. За таких обставин вважає, що підстави для нарахування і стягнення пені за просторочення виконання зобов`язання за договором позики від 03.03.2021 року відсутні, також з урахуванням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Щодо судових витрат, то вважає, що вони підлягають стягненню з відповідача з урахуванням розміру задоволених позовних вимог. Крім того, частина наданих представником позивача правових послуг не грунтується на вимогах частини 1 статті 19 Закону України « Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що є підставою для відмови у їх стягненні з відповідача на користь позивача.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд установив таке.

В судовому засіданні встановлено, що 03.03.2021 року між ОСОБА_1 (Позикодавець), від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_5 , та ОСОБА_2 (Позичальник) був укладений договір позики на суму 1 899 240, 00 грн, що еквівалентно 68 000 доларів США ( згідно домовленості сторін курс за 1 долар США складав 27, 93 грн), з строком повернення позики до 03.03.2022 року включно ( далі Договір).

Згідно пункту 2.2. Договору, Позичальник взяв на себе зобов`язання сплачувати Позикодавцеві по 41 895, 00 грн, що є еквівалентом 1 500, 00 доларів США щомісячно у строк до третього числа і до 03.02.2022 року. Остаточний розрахунок за Договором в сумі 1 438 395, 00 грн, що є еквівалентом 51 500, 00 доларів США, згідно з домовленістю сторін курсу за 1 долар 27, 93 грн, у строк до 03.03.2022 року.

Згідно пунктів 3.2., 3.3., 3.4. Договору, факт надання суми позики засвідчується розпискою, яку Позичальник надає Позикодавцю в момент отримання суми позики. Факт повернення суми позики або її частини засвідчується розпискою Позикодавця.

Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю суму позики в повному розмірі, еквівалентному сумі позики, вираженій у доларах США, в строк та в розмірі, встановлені у п. 1.2., п. 2.1., п. 2.2 Договору.

Повернення здійснюється готівковими коштами, або на картковий рахунок фізичної особи: картка АТ КБ « Приватбанк» НОМЕР_1 .

Згідно пунктів 5.3., 5.4. Договору, у разі порушення Позичальником строків повернення суми позики, встановлених у пунктах 2.1., 2.2. цього Договору, Позичальник сплачує на користь Позикодавця пеню в розмірі 1 ( одного) % від суми простроченого та належного до сплати чергового платежу за кожен день прострочення. Стягнення пені не позбавляє Позикодавця права на звернення стягнення на предмет іпотеки та/або звернення до суду чи іншого захисту свого порушеного права.

У разі порушення Позичальником строків повернення суми позики, встановлених у пунктах 2.1., 2.2. цього Договору, Позикодавень вправі вимагати дострокового повернення суми позики.

Згідно пункту 7.1. Договору, в забезпечення виконання зобов`язання Позичальник зобов`язується передати в іпотеку наступне майно: будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 97, 00 кв м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: 000, номер запису про право власності 32348459, та земельну ділянку загальною площею 0, 0131 га, кадастровий номер :90:868:0041, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: 000, номер запису про право власності 31434567.

03.03.2021 року ОСОБА_2 прийняв від ОСОБА_1 , в особі ОСОБА_5 , 68 000 доларів США на виконання Договору.

03.03.2021 року між ОСОБА_1 ( Позикодавець), від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_5 , та ОСОБА_2 ( Позичальник) був укладений договір іпотеки в забезпечення виконання зобов`язання за Договором. За договором іпотеки було передано майно, зазначене в пункті 7.1. Договору.

Дані обставини підтверджуються Договором позики від 03.03.2021 року ( ас 6-7 т 1), розпискою ( ас 8 т 1), договором іпотеки від 03.03.2021 року ( ас 17-21 т 1).

В судовому засіданні встановлено, що на виконання умов Договору відповідач здійснив на користь позивача наступні платежі:

- 01.04.2021 року на суму 1 500 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою ( ас 109);

- 05.05.2021 року на суму 1 500 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою ( ас 107);

- 23.08.2021 року на суму 27 930, 00 грн, що підтверджується квитанцією АТ КБ « Приватбанк», відправник ОСОБА_2 , одержувач ОСОБА_1 , картка/рахунок одержувача: НОМЕР_2 ( ас 13 т 1);

- 23.08.2021 року на суму 27 930, 01 грн, що підтверджується квитанцією АТ КБ « Приватбанк», відправник ОСОБА_2 , одержувач ОСОБА_1 , картка/рахунок одержувача: НОМЕР_2 ( ас 13 зв т 1);

- 03.09.2021 року на суму 41 895, 00 грн, що підтверджується квитанцією АТ КБ « Приватбанк», відправник ОСОБА_2 , одержувач ОСОБА_1 , картка/рахунок одержувача: НОМЕР_2 ( ас 14 т 1);

- 01.10.2021 року на суму 41 895, 00 грн, що підтверджується квитанцією АТ КБ « Приватбанк», відправник ОСОБА_2 , одержувач ОСОБА_1 , картка/рахунок одержувача: НОМЕР_2 ( ас 14 зв т 1);

- 03.11.2021 року на суму 41 895, 00 грн, що підтверджується квитанцією АТ КБ « Приватбанк», відправник ОСОБА_2 , одержувач ОСОБА_1 , картка/рахунок одержувача: НОМЕР_2 ( ас 15 т 1);

- 03.12.2021 року на суму 41 895, 00 грн, що підтверджується квитанцією АТ КБ « Приватбанк», відправник ОСОБА_2 , одержувач ОСОБА_1 , картка/рахунок одержувача: НОМЕР_2 ( ас 15 зв т 1);

- 03.01.2022 року на суму 41 895, 00 грн, що підтверджується квитанцією АТ КБ « Приватбанк», відправник ОСОБА_2 , одержувач ОСОБА_1 , картка/рахунок одержувача: НОМЕР_2 ( ас 16 т 1);

- 03.02.2022 року на суму 41 895, 00 грн, що підтверджується квитанцією АТ КБ « Приватбанк», відправник ОСОБА_2 , одержувач ОСОБА_1 , картка/рахунок одержувача: НОМЕР_2 ( ас 16 зв т 1).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що станом 03.02.2022 року на виконання Договору відповідач сплатив позивачу 3 000 доларів США і 307 230 грн, тобто або 14 000 доларів США, або 391 020, 00 грн ( згідно Договору курс за 1 долар США складає 27, 93 грн).

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, на день постановлення рішення суду заборгованість відповідача перед позивачем по основній сумі боргу становить 1 508 220 грн: 1 899 240, 00 грн - 391 020, 00 грн = 1 508 220 гривень.

Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передання грошової суми позичальнику. За суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З системного аналізу норм статті 1046, 1047 ЦК України вбачається, що оскільки договір позики є реальним, то факт передання грошових коштів може підтверджуватися договором позики, укладеними в письмовій формі, якщо в тексті останнього сторонами не зазначений інший строк передання грошових коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Таким чином, оскільки під час розгляду справи про стягнення заборгованості за договором позики до предмету доказування входять факти, що свідчать про укладення між сторонами договору позики, його умови, передання та повернення грошових коштів, то наявні в матеріалах справи документи: копія договору позики, письмові розписки від 01.04.2021 року і від 05.05.2021 року ( ас 107, 109 т 1), квитанції АТ КБ « Приватбанк» на картку/рахунок одержувача: НОМЕР_2 ( ас 13-16 т 1), є належними доказами.

Установивши, що факт укладення договору позики та отримання

ОСОБА_2 у борг від ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 1 899 240, 00 грн, що еквівалентно 68 000 доларів США ( згідно домовленості сторін курс за 1 долар США складав 27, 93 грн), підтверджується Договором позики від 03.03.2021 року та письмовою розпискою від 03.03.2021 року, суд доходить висновку про виникнення між сторонами позикових правовідносин, зобов`язання за якими позичальник у повному обсязі не виконав, та у зв`язку з цим про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 508 220 грн заборгованості за договором позики.

Надаючи правову оцінку поясненням представника відповідача про те, що 02 серпня 2021 року відповідач, через ОСОБА_3 , передав представнику позивача ОСОБА_4 4 500 доларів США на виконання умов договору від 03.03.2021 року, де частина коштів була спрямована на погашення заборгованості по чергових платежах, а друга частина сплата пені, що підтверджується письмовою розпискою від 02.08.2021 року ( ас 108 т 1), то суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З Договору від 03.03.2021 року вбачається, що інтереси ОСОБА_1 в даних правовідносинах представляє ОСОБА_5 , і жодних доручень та/або повноважень на отримання коштів від ОСОБА_2 , у тому числі через ОСОБА_6 , позивач ОСОБА_4 не надавав.

Згідно статтей 79, 80, частини 1 статті 81 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 року у справі № 143/280/17 ( провадження № 61-33033св18) вказав, що заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Проте рішення суду не може ґрунтуватися на показаннях свідків.

Так само поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики.

Враховуючи вищенаведене, суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про виклик і допит у судовому засіданні свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , на підтвердження пояснень та/або заперечень відповідача щодо позовних вимог в частині зарахування суми в розмірі 4 500 доларів США в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 .

Проаналізувавши зібрані і досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що розписка ОСОБА_7 від 02.08.2021 року про отримання від ОСОБА_8 4 500 доларів США для передачі ОСОБА_1 за кредитною угодою між ним та ОСОБА_9 ( зазначене прізвище не відповідає прізвищу відповідача та прізвищу, зазначеному в Договорі від 03.03.2021 року, не зазначена дата угоди), а також скріншоти переписки між ОСОБА_10 і ОСОБА_2 щодо передачі грошових коштів ( ас 198-200), не є належними та допустимими доказами на підтвердження виконання ОСОБА_2 умов Договору від 03.03.2021 року на суму 4 500 доларів США. Тому, за таких обставин, суд не зараховує суму в розмірі 4 500 доларів США в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 .

Щодо правової позиції представника позивача про обрахування суми заборгованості за Договором від 03.03.2021 року, виходячи з курсу 1 долар США = 36, 56 гривень, і заперечень представника відповідача, згідно яких для обрахунку суми заборгованості слід брати курс 1 долара США = 27, 93 грн, то суд зазначає наступне.

Як вже встановлено судом, 03.03.3021 року між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність у день підписання цього договору 1 899 240, 00 грн, що еквівалентно 68 000 доларів США ( згідно домовленості сторін курс за 1 долар США складав 27, 93 грн), з строком повернення позики до 03.03.2022 року включно.

Згідно пункту 7.1. Договору, в забезпечення виконання зобов`язання Позичальник зобов`язується передати в іпотеку наступне майно: будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 97, 00 кв м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: 000, номер запису про право власності 32348459, та земельну ділянку загальною площею 0, 0131 га, кадастровий номер :90:868:0041, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: 000, номер запису про право власності 31434567.

03.03.2021 року між сторонами був укладений договір іпотеки в забезпечення виконання зобов`язання за Договором. За договором іпотеки було передано майно, зазначене в пункті 7.1. Договору.

Таким чином, договір іпотеки є похідним від Договору позики від 03.03.2021 року.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказувався факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 ( провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: « Грошовою одиницею України є гривня ( частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом ( частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю ( частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.

Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання ( частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті ( частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом ( частина друга статті 533 ЦК України).

Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей ( суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику ( частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16).

У цій справі судом встановлено та не спростовано матеріалами справи і позивачем те, що відповідно до договору позики від 03.03.2021 року, укладеного між сторонами, що ОСОБА_2 прийняв у власність від ОСОБА_1 1 899 240, 00 грн, що еквівалентно 68 000 доларів США за встановленим сторонами обмінним курсом 1, 00 долар США дорівнює 27, 93 грн ( ас 6 т 1).

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору позики, суму позики визначено в еквіваленті за обмінним курсом: 1, 00 долар США дорівнює 27, 93 грн на день передачі грошей.

Крім того, відповідно до положень пункту 2.2. Договору позики від 03.03.2021 року суму позики ОСОБА_2 зобов`язувався повернути ОСОБА_1 готівкою частинами за встановленим графіком і платежами по 41 895, 00 грн, що еквівалентно 1 500 доларів США, до 03 числа кожного наступного місяця, починаючи з 03.04.2021 року, строком до 03.03.2022 року, в порядку та умовах, передбачених цим договором.

Таким чином, розмір періодичних платежів, які повинні були сплачуватися позичальником ОСОБА_2 , також визначено за обмінним курсом 1, 00 долар США дорівнює 27, 93 грн на день передачі грошей.

Зазначені положення договору позики відповідають положенням статті 533 ЦК України.

Ураховуючи умови Договору позики від 03.03.2021 року та положення статті 533 ЦК України, а також те, що договір іпотеки від 03.03.2021 року є похідним від основного Договору позики від 03.03.2021 року, суд доходить висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат В.Ю. Швець, оскільки предметом договору позики є 1 899 240, 00 грн, що еквівалентно 68 000 доларів США за встановленим сторонами в Договорі позики від 03.03.2021 року обмінним курсом 1, 00 долар США дорівнює 27, 93 грн, і саме таку суму грошових коштів позивач отримав протягом квітня 2021 року-лютого 2022 року від відповідача, що визнається самим позивачем у позові. Тому посилання ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат В.Ю. Швець, на курс НБУ станом на 02.02.2023 року 36, 56 грн грн за 1, 00 долар США є таким, що суперечить умовам укладеного сторонами договору позики.

Даний висновок суду відповідає правовій позиції Верхового Суду, висловленій в постанові від 16.11.2022 року у справі № 301/2052/18, провадження № 61-7786св21.

Щодо пояснення представника відповідача про те, що ОСОБА_2 не сплатив у строк до 03.03.2022 року включно всю суму заборгованості за Договором позики від 03.03.2022 року, оскільки 24.02.2022 року виникли форс-мажорні обставини ( обставини непереборної сили): військова агресія російської федерації проти України ( ас 202 т 1), а також те, що його довіритель в період з 24.02.2022 року по 03.03.2022 року ( точної дати не пам`ятає) отримав повідомлення слідчого ДБР від 23.02.2022 року ( ас 150 т 1) і ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.02.2022 року ( ас 151-152 т 1), відповідно до яких ОСОБА_2 мав забезпечити збереження коштів, які є предметом Договору іпотеки від 03.03.2022 року, то суд зазначає наступне.

28.02.2022 ОСОБА_11 на своєму сайті розмістила лист, яким визнала військову агресію Російської Федерації проти України форс-мажорними обставинами з 24.02.2022 року ( ас ас 202 т 1).

Посилаючись на форс-мажор як на підставу для звільнення від відповідальності, зацікавленій стороні обов`язково потрібно довести, як саме проявився форс-мажор у конкретному зобов`язанні. Одного лише абстрактного посилання на наявність форс-мажору є недостатньо.

Зокрема, з цього приводу в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 зазначено: «… Форс-мажорні обставини не мають преюдиціального ( заздалегідь встановленого) характеру. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом …».

За таких умов абстрактний та загальний лист ТПП від 28.02.2022 не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання, а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим.

При розгляді даної справи представник відповідача не довів належними та допустимими доказами конкретний вплив відповідної форс-мажорної обставини: військова агресія російської федерації проти України, на конкретне зобов`язання Договір позики від 03.03.2021 року.

Згідно частини 3 статті 82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

АТ « Укрпошта» 24.02.2022 року на своєму сайті розмістила оголошення наступного змісту: « У зв`язку з введенням воєнного стану, заради збереження вашої безпеки та безпеки наших працівників відділення Укрпошти не будуть працювати 24 лютого. Як тільки ситуація дозволить, ми одразу доставимо вам посилки та пенсії, а поки будемо їх зберігати».

Згідно загальнодоступній інформації, що розміщена на сайті АТ « Укрпошта», в період з 24.02.2022 року по 03.03.2022 року не працювали до стабілізації ситуації відділення в Київській, Луганській, Сумській, Херсонській та Чернігівській областях.

За таких обставин, об`єктивно сумнівним є пояснення представника відповідача про те, що його довіритель в період з 24.02.2022 року по 03.03.2022 року ( точної дати не пам`ятає) отримав повідомлення слідчого ДБР від 23.02.2022 року і ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.02.2022 року.

Крім того, ні повідомлення слідчого ДБР від 23.02.2022 року, ні ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.02.2022 року, за своїм змістом та суттю не звільняють та/або не відстрочують виконання ОСОБА_2 боргових зобов`язань перед ОСОБА_1 за Договором позики від 03.03.2021 року.

За таких обставин, суд доходить висновку, що вищенаведені пояснення представника відповідача є безпідставними та необгрунтованими.

Згідно частин 1, 3 статті 549 ЦПК України, неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно пунктів 5.3., 5.4. Договору, у разі порушення Позичальником строків повернення суми позики, встановлених у пунктах 2.1., 2.2. цього Договору, Позичальник сплачує на користь Позикодавця пеню в розмірі 1 ( одного) % від суми простроченого та належного до сплати чергового платежу за кожен день прострочення. Стягнення пені не позбавляє Позикодавця права на звернення стягнення на предмет іпотеки та/або звернення до суду чи іншого захисту свого порушеного права.

Оскільки відповідач порушив строки повернення суми позики, то з він зобов`язаний сплатити на користь позивача пеню в розмірі 1 ( одного) % від суми простроченого та належного до сплати чергового платежу за кожен день прострочення.

Розраховуючи розмір пені, суд виходить з наступного.

Відповідач зобов`язаний був сплатити в рахунок погашення боргу 1 500 доларів США до 03.06.2021 року. 1% від 1 500 доларів США = 15 доларів США х 30 днів ( з 04.06.2021 року по 03.07.2021 року) = 450 доларів США х 27, 93 грн = 12 568, 50 гривень.

Відповідач зобов`язаний був сплатити в рахунок погашення боргу 3 000 доларів США до 03.07.2021 року. 1% від 3 000 доларів США = 30 доларів США х 30 днів ( з 04.06.2021 року по 03.08.2021 року) = 900 доларів США х 27, 93 грн = 25 137, 00 гривень.

Таким чином, загальний розмір пені, який підлягає стягнення з відповідача на користь позивача, за період з 04.06.2021 року по 03.08.2021 року становить: 12 568, 50 грн + 25 137 грн = 37 705, 50 грн.

Пеня за період з 04.08.2021 року по 22.08.22.08.2021 року, тобто за 19 днів, від суми боргу 3 000 доларів США становить: 30 доларів США х 19 днів = 570 доларів х 27, 93 грн = 15 920, 10 гривень.

Пеня за період з 23.08.2021 року по 23.02.2022 року від суми боргу 1 000 доларів США становить: 10 доларів США х 185 днів = 1 850 доларів США х 27, 93 грн = 51 670, 50 гривень.

Таким чином, загальний розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить: 37 705, 50 гривень + 15 920, 10 гривень + 51 670, 50 гривень = 105 296, 10 гривень.

Згідно пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит ( позику) банком або іншим кредитодавцем ( позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця ( позикодавця) неустойки ( штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка ( штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем ( позикодавцем).

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 « Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Законом України « Про затвердження Указу Президента України " Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 07.02.2023 р. №2915-IX строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, до 20 травня 2023 року.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що вимога позивача про нарахування і стягнення з відповідача пені за період з 24.02.2022 року по 02.02.2023 року, є безпідставною та необгрунтованою, оскільки законодавець встановив імперативну норму про звільнення позичальника від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця ( позикодавця) неустойки ( штрафу, пені) за таке прострочення, незалежно від того, ким було надано кредит ( позику): банком або іншим кредитодавцем ( позикодавцем).

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, то питання про стягнення судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.

Зокрема, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 405 гривень 00 копійок судового збору, а також витрати на професійну правничу допомогу за досягнутий представником позивача результат ( « гонорар успіху») у розмірі 10 (десяти) % від суми, яка стягується з відповідача на користь позивача за рішенням суду, що відповідає пункту 4.3. Договору про надання правничої ( правової) допомоги від 25.10.2022 року ( ас 10-11 т 1).

Щодо вимоги представника позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 56 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, згідно Акта прийняття-передачі виконаних робіт від 23.03.2023 року ( ас 59 т 2), то суд вважає за необхідне зазначити, що дана вимога в частині стягнення витрат за: вивчення обставин справи, аналіз чинного законодавства України, аналіз судової практики, розробка тактики ведення судового процесу, не грунтується на вимогах частини 1 статті 19 Закону України « Про адвокатуру та адвокатську діляльність», а тому до задоволення не підлягає.

Щодо участі представника позивача у судових засіданнях, то суд зазначає, що судові засідання: 30.11.2022 року не відбулося; 13.12.2022 року з 08:38 год по 09:39 год = 1 год 1 хв; 09.01.2023 року з 11:03 год по 11:41 год = 38 хв; 24.01.2023 року з 10:20 год по 10:58 год = 38 хв; 06.02.2023 року без участі представників сторін; 28.02.2023 року не відбулося; 06.03.2023 року з 14:20 год по 16:36 год = 2 год 16 хв; 15.03.2023 року з 11:06 год по 12:52 год = 1 год 46 хв; 23.03.2023 року з 13:07 год по 14:06 год = 59 хв,

всього 6 год 18 хв.

Виходячи з умов Договору про надання правничої ( правової) допомоги від 25.10.2022 року та Акта прийняття-передачі виконаних робіт від 23.03.2023 року, розмір правової допомоги за участь в судових засідання предстанвика позивача становить: 6 год 18 хв х 3 000 = 19 000 год.

Таким чином, загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ( крім « гонорару успіху»), становить: 5 000 грн ( консультація) + 8 000 грн ( складання процесуальних документів) + 19 000 ( участь у судових засіданнях) = 32 000 гривень.

Посилання представника відповідача на те, що сторона позивача не надала підтверджуючих документів ( квитанцій, чеків тощо) щодо понесення позивачем витрат на професійну правничу ( правову) допомогу, є безпідставним, адже, згідно пункту 4.2. Договору про надання правничої ( правової) допомоги від 25.10.2022 року, за домовленістю сторін, позивач здійснює сплату гонорару основну частину протягом 3 ( трьох) банківських днів з моменту підписання Акту приймання-передачі наданих послуг.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 77-81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Швець Віталій Юрійовича, до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 452 360 ( один мільйон чотириста п`ятдесят дві тисячі триста шістдесят) гривень основного боргу, 105 296 ( сто п`ять тисяч двісті дев`яносто шість) гривень 10 (десять) копійок пені за просторочення сплати основного боргу, а всього 1 557 656 ( один мільйон п`ятсот п`ятдесят сім тисяч шістсот п`ятдесят шість) гривень 10 ( десять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 155 765 ( сто п`ятдесят п`ять тисяч сімсот шістдесят п`ять) гривень 60 ( шістдесят) копійок витрат на професійну правничу допомогу ( « гонора успіху»), 32 000 ( тридцять дві) тисячі 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи, а всього 187 765 ( сто вісімдесят сім тисяч сімсот шістдесят п`ять) гривень 60 ( шістдесят) копійок витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 405 ( дванадцять тисяч чотириста п`ять) гривень 00 копійок судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи ( вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Дата складення повного тексту рішення суду: 30.03.2023 року.

Головуючий суддя Н.В. Шептицька