Справа № 362/19/21
Провадження № 2/362/214/23
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

21 серпня 2023 року

суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л., розглянувши в порядку спрощеного провадження у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що за участю належного йому автомобіля й автомобіля під керуванням відповідача відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль.

Оскільки постановою уповноваженого органу відповідача визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на відповідні норми матеріального права, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 2 500 гривень 00 копійок (а.с. 1 - 3).

Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження.

Враховуючи, що судове повідомлення про розгляд справи разом із копією ухвали про відкриття провадження по справі та копією позовної заяви з додатками, надіслане відповідачу за останньою відомою адресою реєстрації місця його проживання повернуто до суду з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою», керуючись ч. 4 ст. 130 ЦПК України суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи (а.с. 21, 38, 39).

Оскільки відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку передбаченому статтею 130 ЦПК України, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

За змістом постанови судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Лебідь-Гавенко Г.М. від 09.10.2020 року у справі про адміністративне правопорушення № 362/4669/20 встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 176521 від 03.09.2020 року, 03.09.2020 року о 14 годині 45 хвилин в селі Залізне водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Volkswagen LT 28» номерний знак НОМЕР_1 , при виїзді на нерегульоване перехрестя на вулиці Народна не надав переваги в русі транспортному засобу «Daewoo Lanos» номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення; при ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками; своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 16.11. Правил дорожнього руху України (а.с. 7).

Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним і притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Нормою частини шостої статті 82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України, передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Нормою частини 1 статті 1166 ЦК України, передбачено, що шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Норма пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

В абзаці № 3 пункту 4 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено судам що, потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди.

Натомість, позивачем не надано суду прямих, об`єктивних, достовірних, належних, допустимих і беззаперечних доказів про розмір завданої шкоди.

Тобто, за відсутності належного доказу про розмір завданої шкоди, у суду відсутні правові підстави для вирішення питання про суму стягнення з відповідача матеріальної шкоди на користь позивача внаслідок ДТП.

Зокрема, за змістом позовної заяви, як на підставу своїх вимог, позивач посилається на факт заподіяння відповідачем внаслідок ДТП матеріальної шкоди в розмірі 5 349 гривень 63 копійки.

Проте, в супереч вимогам статей 76 - 84 ЦПК України, факт завдання матеріальної шкоди саме у вказаному розмірі, не підтверджено позивачем відповідними доказами.

При цьому, із виписки за 28.10.2020 року, яку додано до позову, дійсно вбачається, що від ПАТ «НАСК «Оранта» позивачем отримано грошові кошти в сумі 2 849 гривень 63 копійки як страхове відшкодування за Договором № АР-76764967 від 29.04.2020 року (а.с. 13).

Також, на підтвердження своїх вимог позивачем додано до позову копію Полісу № АР/4157246 від 02.04.2020 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого розмір франшизи складає 0 гривень, що суперечить відомостям викладеним в позові (а.с. 6).

Суд зауважує, що усі додані позивачем до позову письмові документи, відповідно до положень статей 77 і 78 ЦПК України, не є належними і допустимими доказами розміру матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП.

Отже, під час розгляду справи позивачем, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 - 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, - позивач не довів ту обставину, на яку він посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставину завдання йому відповідачем матеріальної шкоди в сумі 2 500 гривень 00 копійок.

Як наслідок, наведені за змістом позовної заяви доводи позивача щодо розміру матеріальної шкоди, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені у встановленому цивільним процесуальним законом жодними фактичними доказами.

Тобто, під час розгляду справи судом не встановлено існування передбачених цивільним законом підстав для здійснення відшкодування на користь позивача, оскільки ним не доведено перед судом дійсного розміру завданої йому матеріальної шкоди.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено факт завдання йому матеріальної шкоди в розмірі саме 2 500 гривень 00 копійок, а тому і немає підстав для відшкодування саме такої ж суми з відповідача на користь позивача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Одночасно, на підставі пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у позові судові витрати пов`язані з розглядом справи слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1166, 1187, 1188 ЦК України, статтями 1 - 13, 19, 23, 27, 34, 76 - 83, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263 - 265, 273 - 279 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя

Дата складення повного рішення суду - 21 серпня 2023 року.