Номер провадження: 88-ц/813/20/23
Справа № 522/1378/22
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного провадження

заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 17 січня 2023 року за нововиявленими обставинами

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом надання вільного доступу до майна,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який згодом уточнив та який мотивував тим, що позивач ОСОБА_1 16 жовтня 2018 року став власником частини квартири АДРЕСА_1 .

При нотаріальному посвідченні права власності позивач отримав ключі від квартири та вселився до квартири, але через хворобу батька вимушений був переїхати до квартири останнього. На початку 2019 року, здійснивши спробу потрапити до квартири, зіткнувся з протистоянням з боку співвласниці відповідачки ОСОБА_2 , яка змінила замки та незаконно не впускає до приміщення, чим чинить перешкоди у користуванні майном.

Тому просив суд усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном, а саме 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 шляхом вселення до вищевказаної квартири.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом надання вільного доступу до майна задоволено частково. Усунуто перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення ОСОБА_1 до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 992,40 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

29 вересня 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом надання вільного доступу до майна, просила поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, розглянути заяву про перегляд заочного рішення та скасувати рішення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2022 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила прийняти постанову, якою скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2022 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду, обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Постановою Одеського апеляційного суду від 17 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом надання вільного доступу до майна відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1488,60 грн.

20 березня 2023 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд вказаної постанови у зв`язку з нововиявленими обставинами згідно ч. 2 ст. 423 ЦПК України

Заява обґрунтована тим, що заявник (позивач) отримав розширений Витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно станом на теперішній час, з якого вбачається, що співвласником спірної квартири по теперішній час є ОСОБА_2 , а суд цього не перевірив, а також лише на початку березня 2023 заявник відшукав кошти на адвоката, який, провівши аналіз судових рішень, з`ясував, що 31 березня 2011 року Приморським районним судом м. Одеси по справі № 2-814/11 прийняте рішення, яке ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 вересня 2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 26.01.2012 залишено без змін, про визнання квартири АДРЕСА_1 , спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та визнано право власності за кожним на частину зазначеної квартири.

Надалі ОСОБА_2 після прийняття Приморським районним судом м. Одеси по справі № 2-814/11 рішення від 31 березня 2011 року про визнання права власності на частину на квартиру АДРЕСА_1 , звернулась до суду з позовом про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу від 17 лютого 1996 року 451/1000 частин квартири АДРЕСА_1 , згідно з яким вказану частину квартири придбав ОСОБА_3 , та рішенням Приморського районного суду від 09 вересня 2011 року позов задоволений, і замість покупця ОСОБА_3 по договору купівлі-продажу від 17 лютого 1996 року 451/1000 частин квартири визнано ОСОБА_2 .

Надалі ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення та 09 грудня 2011 року по справі № 2/1522/8704/11 Приморським районним судом м. Одеси ухвалено додаткове заочне рішення та визнано за ОСОБА_2 право власності на 451/1000 частин квартири АДРЕСА_1 .

На підставі зазначених судових рішень ОСОБА_2 провела реєстрацію права власності на частки квартири за собою.

Надалі 19 квітня 2012 року ОСОБА_4 уклала договір купівлі-продажу, за яким продала свою квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5 .

Саме з цих міркувань суд апеляційної інстанції виходив, що ОСОБА_2 є неналежний відповідач, так як право власності на квартиру АДРЕСА_5 належить ОСОБА_5 .

Як з`ясувалося наразі, ОСОБА_2 ввела суд в оману, надавши суду неповну та недостовірну інформацію, а саме - що заочне рішення Приморського районного суду від 09 вересня 2011 року (справа №2/1522/8704/11) було скасовано ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2012 року, справа № 1522/6032/12, що також підтверджується ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.04.2015, справа № 522/23292/13-ц, провадження № 22ц/785/1335/15.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2012 по справі № 1522/13848/12 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу від 17 лютого 1996 року 451/1000 частин квартири АДРЕСА_1 в частині зазначення покупця, визнання покупцем 451/1000 частин квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , та визнання за нею права власності на 451/1000 частин квартири АДРЕСА_1 залишено без розгляду.

Таким чином, право спільної власності на частини за ОСОБА_3 яке визнано рішенням суду від 31.03.2011 та залишенням без змін ухвалами апеляційної та касаційної інстанціями, є і залишається законною підставою вважати, що ОСОБА_3 на законних підставах зареєстрував право власності на свою частку та розпорядився нею шляхом дарування заявнику ОСОБА_1 , а інша частина квартира залишається у власності ОСОБА_2 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (номер відомостей про речове право:22600098, дата реєстрації 29.09.2017, підстава для реєстрації: рішення Приморського районного суду м. Одеса від 31.03.2011 номер №2-814/11), тобто ОСОБА_2 сама пред`явила реєстратору для державної реєстрації рішення Приморського районного суду м. Одеса від 31.03.2011, яким визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 права частки по квартири АДРЕСА_1 .

Тому висновки апеляційного суду про те, що наведене у сукупності свідчить, що ОСОБА_1 пред`явив вимоги до ОСОБА_2 як до неналежного відповідача що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, є помилковими, а наведені заявником обставини слід вважати істотними для справи, так як вони не були встановлені судом та не були і не могли відомі заявнику на час розгляду справи, про них заявнику стало відомо лише у березні 2023 року, що дає підстави для перегляду постанови Одеського апеляційного суду від 17 січня 2023 року за нововиявленими обставинами.

Заслухавши доповідача, заявника ОСОБА_1 та його представника адвоката Боднара М.О., які підтримали доводи своєї заяви, дослідивши матеріали справи, переглядаючи справу у відповідності до вимог глави 3 Розділу У ЦПК України «Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, колегія суддів доходить до наступного.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України встановлено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявленими обставинами за своєю юридичною суттю є фактичні дані, що у встановленому порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення.

Для вирішення питання про наявність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами необхідно розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесенізаконом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 2-3000/12, провадження № 61-6933св19).

У постанові Верховного Суду від 13 вересня 2022 року в справі № 159/1388/17 (провадження № 61-14240св19) зазначено, що «не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи. Отже, істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, тобто ті, що взагалі не були предметом розгляду у цивільній справі».

У якості нововиявлених обставин у справі, що переглядається, ОСОБА_1 визначає факт того, що судове рішення, на підставі якого відповідачка ОСОБА_2 набула право власності на 451/1000 спірної квартири, а згодом і зареєструвала за собою право власності на спірну квартиру в цілому було 25.05.2012 скасоване та ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.08.2012 позовну заяву ОСОБА_2 у справі № 2-814/11 залишено без розгляду, а також, те, що з розширеного Витягу з Реєстру речових прав на нерухоме майно станом, отриманого після ухвалення постанови Одеським апеляційним судом, вбачається, що співвласником спірної квартири по теперішній час є ОСОБА_2 , а апеляційний суд цього не перевірив, про яке заявник дізнався лише 15 березня 2023 року після звернення по юридичну допомогу до адвоката.

Щодо строку звернення із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, то вони заявником не пропущені з огляду на те, що саме заявник ОСОБА_1 вважає такими обставинами і коли він про них дізнався, зазначає такий строк як 15 березня 2023 року, коли йому стало відомо про скасування судового рішення, на підставі якого відповідачка ОСОБА_2 зареєструвала за собою право власності на спірну квартиру в цілому.

Тому клопотання ОСОБА_1 про поновлення йому пропущеного строку не потребує процесуального вирішення.

Аналізуючи зазначені заявником аргументи як нововиявлені обставини, колегія суддів не знаходить їх такими, оскільки питання реєстрації в Реєстрі речових прав на нерухоме майно у ОСОБА_2 спірного нерухомого житлового майна було предметом доказування у цій справі, сторонами подавалися докази з цього приводу, і вказаним обставинам надана правова оцінка, а тому зазначені обставини не можуть вважатись нововиявленими.

Таким чином, обставини, на які посилається заявник у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, не є нововиявленими в розумінні статті 423 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається заявник як на нововиявлені, не спростовують факти, покладені в основу судового рішення, і ці обставини не можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається, та ґрунтуються на переоцінці доказів, які вже оцінювалися судом під час розгляду справи.

Крім того, скасування ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2012 року заочного рішення вказаного суду від 31 березня 2011 року у справі № 2-814/11, яким було визнано частково недійсним договір купівлі-продажу від 17 лютого 1996 року 451/1000 частини спірної квартири АДРЕСА_1 , згідно з яким вказану частину квартири придбав ОСОБА_3 , і замість покупця ОСОБА_3 по договору купівлі-продажу від 17 лютого 1996 року 451/1000 частини квартири визнано ОСОБА_2 , та в наступному залишення ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2012 року позовної заяви ОСОБА_2 у цій справі без розгляду, не спростовує встановлених постановою Одеського апеляційного суду від 17 січня 2023 року фактів.

А саме, що ОСОБА_2 після прийняття Приморським районним судом м. Одеси по справі № 2-814/11 рішення від 31 березня 2011 року та 09 грудня 2011 року - ухвалення додаткового заочного рішення, станом на 12 квітня 2012 року згідно з витягом №33820672 КП "ОМБТІ та РОН" за реєструвала за собою право власності в цілому на квартиру АДРЕСА_1 .

19 квітня 2012 року за договором купівлі-продажу позивач ОСОБА_5 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_2 у ОСОБА_2 , яка виступала власником 451/1000 частки вищезазначеної квартири на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2011 року по справі № 2/1522/87/11 та 549/1000 частки квартири - на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 12 березня 1996 року.

ОСОБА_5 зареєстрував своє право власності на квартиру згідно Витягу про державну реєстрацію прав КП "ОМБТІ та РОН" №34020447 04 травня 2012 року, реєстраційний №6711480, номер запису: 683 в книзі 768пр-99.

Тобто, вказана реєстрація правочину за ОСОБА_5 мало місце до скасування у передбаченому законом порядку заочного рішення та додаткового рішення у справі, на підставі яких відчужувач ОСОБА_2 зареєструвала за собою право власності на спірну нерухомість.

Наявності реєстрації за ОСОБА_2 станом на час розгляду справи судом права власності в Реєстрі на спірної квартири колегією суддів також давалася оцінка з огляду на момент набуття права власності ОСОБА_5 за правилами частини четвертої статті 334 ЦК України з моменту державної реєстрації правочину купівлі-продажу, незалежно від того, чи здійснив він в подальшому державну реєстрацію свого права власності.

Тому розширений Витяг, на який посилається заявник, також не є нововиявленою обставиною, про яку йому не було відомо і не могло бути відомо станом на час розгляду справи судом.

Своє звернення з позовом до ОСОБА_2 він обґрунтовував саме реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на спірної квартири.

З урахуванням вказаного апеляційний суд робить висновок, що обставини, на які посилається позивач ОСОБА_1 , не є нововиявленими, тому підстав для задоволення його заяви немає.

Окрім того, Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - остаточності рішень суду. Цей принцип визначає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду (рішення від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", п. 40).

Відповідно до п. 1 частини третьої статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, про що згідно частини четвертої вказаної норми постановляє ухвалу.

Тому колегія суддів вважає за необхідне у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 17 січня 2023 року за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом надання вільного доступу до майна відмовити.

Керуючись ст. 423, 429 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 17 січня 2023 року за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом надання вільного доступу до майна відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Дата складення повного тексту ухвали 28 квітня 2023 року.

Головуючий: М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко