Справа № 341/32/23
Провадження № 22-ц/4808/697/23
Головуючий у 1 інстанції Васильцова Г.А.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Девляшевського В.А.,

суддів: Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.,

секретаря: Петріва Д.Б.,

з участю сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду в складі судді Васильцової Г.А., ухвалене 27 березня 2023 року в м. Галичі Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 01 квітня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Данилюк Олексія Орестовича про скасування нотаріальної дії,

встановив :

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Данилюка О.О. про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спільне майно колишнього подружжя.

Позов обгрунтовано тим, що її чоловік - ОСОБА_4 , з яким вона перебувала в шлюбі з 2001 року, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого відкрилась спадщина на належне йому майно. Єдиними спадкоємцями є позивачка та син спадкодавця від попереднього шлюбу з ОСОБА_2 - ОСОБА_3

26.12.2022 нотаріус повідомив її, що ним на підставі заяви ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на спільне майно колишнього подружжя, а саме на частину транспортного засобу марки МАЗ 5549 1985 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належав спадкодавцю. Позивачка вважає, що видання цього свідоцтва порушує її спадкове право, адже ОСОБА_2 не може бути набувачем майна спадкодавця, а отримання нею половини від загального розміру часток зменшує спадкову масу. Крім того, в матеріалах спадкової справи присутня заява відповідачки про відмову від прийняття спадщини та від права на отримання частки в спільному майні подружжя, набутому за час шлюбу з ОСОБА_4 .

Вказане, на думку ОСОБА_1 , свідчить про те, що відповідачка позбавлена з власної волі будь-яких спадкових чи інших прав на майно колишнього чоловіка. Змінити чи відкликати власноруч підписану заяву ОСОБА_2 не може, оскільки це заборонено після строку для прийняття спадщини і вказаний термін поновленню не підлягає.

Оскільки нотаріальні свідоцтва, видані у спадковій справі, в силу статті 1301 ЦК України визнаються недійсними лише за рішенням суду, позивачка просила позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду від 27 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду з підстав його незаконності та необгрунтованості, представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Вважає необгрунтованими висновок суду про те, що набуття права власності колишньою дружиною майна у шлюбі є автоматичним. При цьому посилається на статтю 372 ЦК України, відповідно до якої поділ майна, що є спільною сумісною власністю, може відбутись за умов укладення угоди між співвласниками та за рішенням суду. Разом з тим колишня дружина правочину чи угод щодо поділу МАЗ 55491 з ОСОБА_4 не укладала, з позовом до суду про поділ майна подружжя не зверталась. Зазначає, що право на подання позову про поділ майна подружжя обмежений трьохрічним строком позовної давності. Відтак, у відповідачки відсутні правові підстави захисту її права спільної сумісної власності, у зв`язку зі спливом двадцяти років з часу розірвання шлюбу.

На думку позивачки, до даних правовідносин суд необгрунтовано застосовував норми Сімейного Кодексу та ЦК України в редакції 2004 року, тоді як спадкодавець розлучився 26.06.2001 року, коли діяли Кодекс про шлюб та сім`ю та ЦК УРСР в редакції від 30.10.1999.

Крім того, суд, визначаючи дію статей 34, 71 Закону України «Про нотаріат» в редакції від 14.07.2020, не звернув увагу, що на час смерті спадкодаця 03.01.2020 редакція названих статей ще не передбачала видачу колишнім подружжям свідоцтва на частку у спільному майні. Отже, нотаріусом при видачі спірного свідоцтва від 26.12.2022 наділено ОСОБА_2 правом на майно, яке у неї не виникло на момент смерті колишнього чоловіка. Також суд не звернув увагу, що відповідачка тільки зі спливом трьохрічного терміну після смерті колишнього чоловіка звернулась до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва на спірне майно.

На думку апелянта, для настання можливості отримання прав на спільне сумісне майно після смерті співвласника необхідно прийняти спадщину в порядку статті 1270 ЦК або відмовитись від неї у порядку статей 1273, 1274 ЦК. Відмова від спадщини, в свою чергу, може бути визнана недійсною лише судом.

Вважає також, що суд не врахував спадкових прав сина позивачки, на користь якого вона відмовилась від прав на спадкове майно.

Відтак, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 покликається на законність та обґрунтованість рішення суду. Натомість доводи апеляційної скарги вважає такими, що не містять підстав для його скасування.

Зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що спірний МАЗ було зареєстровано за ОСОБА_3 під час шлюбу з ОСОБА_2 на підставі угоди купівлі-продажу від 22.12.1998, тому частка цього майна є власністю ОСОБА_2 як її частка у майні, що набута в якості спільної сумісної власності подружжя та не входить до спадкової маси. Презумпція спільності майна подружжя встановлена спеціальним законом і може бути спростована виключно у тому випадку, якщо один з подружжя оспорить поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. Отже, на думку представника відповідачів, тільки ОСОБА_4 мав законні повноваження оспорювати право спільної сумісної власності на майно, набуте ним за час попереднього шлюбу. Жодних доказів, що позивачка має якісь майнові права на зазначений транспортний засіб суду не надано.

Посилається на те, що дії нотаріуса щодо видачі спірного свідоцтва були законними, адже згідно п.4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» в редакції від 02.22.2019 року нотаріуси видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя. Процедура видачі такого свідоцтва передбачена Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012.

Вказує, що заява ОСОБА_2 про відмову від спадщини та частки в спільній власності на користь сина жодного правового значення немає, оскільки чинне законодавство передбачає право відмовитись від прийняття спадщини тільки спадкоємця, яким відповідачка не являється. Законодавством не передбачено також право особи відчужити частку у майні подружжя на користь третьої особи.

Представник відповідача також просила стягнути на користь своїх довірителів витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.

Приватний нотаріус Івано-Франківського районного нотаріального округу Данилюк О.О.в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча він належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи.

Колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи в зв`язку із неявкою учасника справи не вбачає.

В засіданні апеляційного суду представниця апелянта доводи апеляційної скарги підтримавла з наведених у ній мотивів.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представник доводи апеляційної скарги заперечили, пославшись на законність та обгрунтованість судових рішень.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом рішення не відповідає цим вимогам закону з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що за встановленими у справі обставинами, належність спірного майна на праві спільної сумісної власності подружжя ніхто не оспорював. Відповідно, ОСОБА_2 належала частина спірного транспортного засобу, як частка у спільному сумісному майні подружжя, і зі смертю колишнього чоловіка її право власності на цю частину майна не припинилось.

На думку суду, приватний нотаріус Данилюк О.О. цілком законно та обґрунтовано, діючи в межах законодавства, чинного на час видачі свідоцтва, та в межах своїх повноважень, видав свідоцтво про право власності на частку в спільному майні, набутому колишнім подружжям, ОСОБА_2 . Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, яке видано нотаріусом, відповідає вимогам закону, як по формі, так і за змістом.

Позивачка не обґрунтувала і не довела, що її права та законні інтереси були порушені видачею свідоцтва про право власності на частку у спільному майні колишнього подружжя, з урахуванням того, що, зазначена частка не входить до спадкової маси після смерті ОСОБА_4 , оскільки на час відкриття спадщини останньому не належала.

З цими висновками колегія суддів погоджується.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що із 08 серпня 1990 року по 26 червня 2001 року ОСОБА_2 перебувала із ОСОБА_4 у шлюбі, від якого народився син ОСОБА_3 (а.с. 46 т. 1).

Згідно із копії свідоцтва про реєстрацію від 22.12.1998 року НОМЕР_2 транспортний засіб марки МАЗ 5549, колір зелений, двигун № НОМЕР_3 , шасі (рама) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_4 на підставі угоди купівлі-продажу від 22.12.1998 року (а.с. 65 т.2).

03 липня 2001 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 (а.с. 5 т. 1)

25 червня 2019 року Галицьким районним судом Івано-Франківської області шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 33 т.1). Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 червня 2021 року вказане рішення скасоване та провадження у справі закрито ( а.с. 92-94 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 6 т.1), після чого відкрилася спадщина та заведено спадкову справу № 80/2020. ( а.с. 27-189 т.1 т.2 ).

26 червня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Галицького районного нотаріального округу Данилюк О.О. із заявою про прийняття спадщини ( а.с.36 т. 1).

Приватний нотаріус Галицького районного нотаріального округу Данилюк О.О. 01 липня 2020 року засвідчив заяву ОСОБА_2 щодо відмови від прийняття спадщини після смерті свого колишнього чоловіка та від права на отримання частки в спільному майні подружжя набутому за час шлюбу на користь сина померлого ОСОБА_3 ( а.с.44 т.1).

26 грудня 2022 року приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Цюняк О.В. згідно її заяви видано свідоцтво про право власності на частку спільного сумісного майно подружжя, набутого за час шлюбу, а саме транспортного засобу МАЗ 5549 (а.с. 68 т. 2).

У відповідності до статті 22 Кодексу про шлюб і сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 після розлучення не зверталась в суд з позовом про поділ мана подружжя, а відтак втратила право на це майно є необґрунтованими. Судом вірно встановлено, що транспортний засіб марки МАЗ 5549, набутий ОСОБА_2 та ОСОБА_4 під час перебування у зареєстрованому шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя. Спір щодо вказаного майна між колишнім подружжям був відсутній, а відтак презумпція спільності права власності не спростована.

З огляду на це колегія відхиляє також доводи апелянта щодо пропуску ОСОБА_2 трьохрічного строку позовної давності для оформлення права на частку в спільному майні, оскільки вказаний строк відповідно до статті 256 ЦК України - це термін, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п.4 ч.1. статті 34 Закону України «Про нотаріат» в редакції від 02.22.2019 нотаріуси видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя.

Статтею 71 Закону України «Про нотаріат» у вказаній редакції визначено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини.

Законом України від 14.07.2020 «Про внесення змін до Закону України "Про нотаріат" щодо усунення законодавчих колізій та прогалин» у статтю 71 Закону України «Про нотаріат» були внесені зміни.

Зокрема визначено, що у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті другого з подружжя видається за умови подання документів, що підтверджують право власності на таке майно, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

При видачі свідоцтва нотаріус перевіряє факт належності майна подружжю (колишньому подружжю) на праві спільної сумісної власності.

Відповідно станом на час видачі оспорюваного свідоцтва від 26 грудня 2022 року діяла вказана редакція статті 71 Закону України «Про нотаріат».

Аналіз статті 71 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що законодавець не пов`язує видачу свідоцтва про право власності на частку в їх спільному майні із спливом строку на прийняття спадщини. Такі висновки зроблені в Постанові КЦС ВС від 17.03.2021 у справі № 761/36415/18.

Тому колегія відхиляє також посилання апеляційної скарги на те, що відповідачка тільки зі спливом трьохрічного терміну після смерті колишнього чоловіка звернулась до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва на спірне майно, оскільки вказана обставина не може свідчити про втрату ОСОБА_2 права на частку в спільному майні.

Судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок, що ОСОБА_2 , не зважаючи на розірвання шлюбу з ОСОБА_4 , має право на половину спірного автомобіля, який набутий під час перебування у шлюбі.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) вказано, що «згідно зі статтею 50 Закону України «Про нотаріат» у вказаній редакції, нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Аналогічні за змістом приписи закріплені у пунктах 1 і 2 глави 14 Розділу І Порядку № 296/5. Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має бути ефективним, тобто призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Велика Палата Верховного Суду вважає, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб».

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд не врахував спадкові інтереси сина спадкодавця ОСОБА_3 , на користь якого відповідачка відмовилась від майна подружжя, колегія відхиляє. Так, ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя не оскаржував, а навпаки вважає його законним, виступаючи в даному спорі відповідачем. Натомість, позивачка не довела, що нотаріус, вчиняючи нотаріальну дію, порушив її право.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду від 27 березня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Барков

Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови виготовлено 13 червня 2023 року