Справа № 344/7493/20
Провадження № 2/344/236/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Герлан Н.В.,

представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 , відповідача ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ТОВ «Кей Колект» до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що 17/12/2007 АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 уклали договір позики, за яким відповідач отримала 63000 доларів США під 12,9% річних. На забезпечення виконання договору позики було укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 . За змістом договору іпотеки відповідач зобов`язалась не реєструвати в житлі себе та членів її сім`ї, але порушила відповідний обов`язок та зареєструвала себе та членів сім`ї в квартирі. Тому позивач просив суд визнати протиправними дії відповідача при поданні заяв на реєстрацію та відновити становище яке існувало до порушення, а також зобов`язати Відділ з питань реєстрації місця проживання скасувати реєстрацію відповідачів в квартирі.

В судовому засіданні представник позивача надав перед судом пояснення про те, що ОСОБА_3 та банк уклали договір позики на суму 63000 доларів США, в іпотеку передано нерухоме майно; нотаріусом накладено заборону та іпотеку на нерухоме майно; позивач уклав договір факторингу з банком і отримав право вимоги; ОСОБА_3 не виконала кредитний договір; 01/11/2017 звернуто стягнення на квартиру в позасудовому порядку; 01/10/2019 ухвалено заочне рішення про задоволення позову; апеляційним судом відмовлено в позові; за п. 2.4.6 договору іпотеки ОСОБА_3 зобов`язана не реєструвати фізичних осіб без згоди іпотекодержателя; банк не надавав згоду на реєстрацію фізичних осіб; відповідачі зареєстровані в іпотечному житлі після укладення договору іпотеки; відповідачі не мають права користування іпотекою; договору користування житлом не укладалось; заперечення відповідача за змістом Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не стосуються предмету спору, оскільки предметом спору є реєстрація, а не звернення стягнення.

В судовому засіданні представник відповідача надала перед судом пояснення про те, що позивач знав про реєстрацію відповідача з часу судів з 2015 року; позивач пропустив строк звернення до суду. Представник позивача просила суд відмовити в позові саме з підстави спливу строку позовної давності за вимогою позивача до відповідача.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 надав перед судом пояснення про те, що він і діти не є власниками квартири.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже не підлягають доказуванню обставини, які визнаються сторонами.

Так сторонами визнано обставину укладення договору позики та іпотеки та реєстрацію відповідачів в спірній квартирі.

Відповідно до договору іпотеки від 17/12/2007 ОСОБА_3 зобов`язалась не надавати дозвіл на реєстрацію в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки без згоди іпотекодержателя.

11/06/2012 ПАТ «Укрсиббанк» укладено договір факторингу з позивачем.

Відповідно до виписки до договору факторингу від 11/06/2012 позивач отримав право вимоги до відповідача за її договором іпотеки.

Так в прохальній частині позову не вказано які саме дії відповідача позивач просив суд визнати протиправними, оскільки він просив суд визнати не протиправним звернення позивача до органу реєстрації місця проживання, а « …визнати протиправними дії ОСОБА_3 при поданні заяв на реєстрацію місця проживання…» відповідачів в спірній квартирі.

Отже до обов`язків суду не належить формування замість позивача прохальної частини його позову до відповідача. Протягом усього судового розгляду позивачем та його представниками не усунено відповідного недоліку позову та не вказано які саме дії ОСОБА_3 позивач просив суд визнати протиправними, що вона їх здійснили при поданні заяв на реєстрацію.

Так само до компетенції юрисдикційного органу щодо вирішення спору не належить здогадування щодо того, які саме дії відповідача позивач задумав в якості протиправних, але не вказав їх в його прохальній частині позову.

По-перше, з часу укладення договору іпотеки в 2007 році і до часу виникнення спору відносини щодо реєстрації фізичних осіб в житлі регулювались різними нормативними актами у різний спосіб та не встановлювали протиправність дії власника щодо реєстрації себе та членів своєї сім`ї в житлі.

По-друге, з державною реєстрацією місця проживання пов`язана реалізація виборчих прав громадян, прав на освіту; обов`язків зі сплати податків та обов`язкових платежів тощо, які гарантовані відповідним галузевим законодавством або встановлені в якості обов`язків відповідними нормами законодавства.

Отже відносини з державної реєстрації місця проживання одночасно регулюються як положеннями договору іпотеки сторін та положеннями законодавства України, що встановлює відповідні обов`язки для відповідачів.

Так в КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за не здійснення державної реєстрації місця проживання у визначений законом період часу.

Так в ст. 6 ЦК України вказано, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Отже сторони договору не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Позов подано до фізичних осіб, а в якості третьої особи позивачем вказано Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради, Відділ з питань реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання та ведення реєстру територіальної громади м. Івано-Франківськ.

Однак в прохальній частині позивачем розміщено вимогу про зобов`язання Відділу з питань реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання та ведення реєстру територіальної громади м. Івано-Франківськ здійснити дію.

Таким чином на порушення своїх процесуальних обов`язків позивач розмістив вимогу про зобов`язання здійснити дії до особи, яка визначена ним в якості третьої особи.

Тому судом змінено процесуальний статус Відділу з питань реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання та ведення реєстру територіальної громади м. Івано-Франківськ здійснити на відповідача.

У відповідній частині позову позивачем вказано на те, що ним пред`явлено позов за участі однієї третьої особи, а не за участі кількох третіх осіб.

Так само будь-яких вимог до Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради позивачем не пред`явлено.

Однак всупереч обов`язків за змістом ст. 175 ЦПК України позивачем не вказано ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України Відділу з питань реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання та ведення реєстру територіальної громади м. Івано-Франківськ.

Так само позивачем не доведено перед судом тієї обставини, що Відділ з питань реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання та ведення реєстру територіальної громади м. Івано-Франківськ є юридичною особою та наділений цивільною процесуальною правосуб`єктністю.

В ст. 48 ЦПК України вказано, що позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Отже позивачем не доведено, що Відділ з питань реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання та ведення реєстру територіальної громади м. Івано-Франківськ належить до юридичних осіб.

Крім цього Відповідно до постанови Верховного Суду від 30 вересня 2020 №303/3043/19 «…посилання судів попередніх інстанцій на те, що іпотекодавець Особа 1, усупереч умовам указаного договору не повідомляв іпотекодержателя ТОВ «Кредитні ініціативи» про реєстрацію в іпотечному майні малолітньої Особи 2, Інформація 1 та згоди на проведення вказаних дій не отримував, є безпідставними, оскільки в постанові від 18.12.2019 у справі №755/10564/18 суд касаційної інстанції зазначив, що факт реєстрації боржником в іпотечному майні неповнолітньої особи не впливає на встановлений порядок передачі на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають неповнолітні діти. Стягувач не позбавлений можливості захистити своє порушене право, спричинене порушенням умов іпотечного договору, у спосіб, установлений нормами законодавства».

У своїй постанові від 15.05.2019 року № 678/301/12 Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що реалізація майна на торгах прирівнюється до укладення договору купівлі-продажу та результати торгів можуть бути визнані недійсними в судовому порядку. Проте, суд не знайшов факту порушення виконавцем прав та законних інтересів зареєстрованої дитини: «судом апеляційної інстанції обґрунтовано зазначено про відсутність порушення статей 17, 18 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства», статті 12 Закону України від 02 червня 2005 року № 2623-IV «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» внаслідок проведення прилюдних торгів та продажу предмета іпотеки, оскільки за змістом вказаних вище правових норм дозвіл органу опіки та піклування на відчуження житлового приміщення, право користування яким мають неповнолітні, необхідний на момент укладення договору іпотеки».

Подібна правова позиція була зазначена у постанові Верховного Суду № 666/288/16-ц від 27.11.2019 року та в постанові Верховного Суду № 754/15589/14-ц від 02.10.2019 року.

Так в договорі іпотеки сторін не встановлено будь-якої відповідальності за порушення обов`язку не здійснювати реєстрацію осіб в житлі.

Отже сторонами договору іпотеки встановлено заборону для відповідача в реєстрації в житлі, але не встановлено будь-якої санкції за такі дії.

Отже, по-перше, позивачем не доведено перед судом того, що правовим наслідком порушення заборони в реєстрації в житлі сторонами договору іпотеки визначено саме скасування реєстрації в такому житлі.

По-друге, в такий спосіб сторони здійснили волевиявлення того, що договір іпотеки не забезпечував виконання основного зобов`язанання за забороною реєстрації осіб в житлі, оскільки основною функцією іпотеки є саме забезпечення виконання зобов`язання.

Також позивачем не доведено перед судом його висновку за описовою частиною позову про те, що реєстрація місця проживання тісно пов`язана з правом володіння та користування квартирою. Оскільки державна реєстрація місця проживання є публічно правовим обов`язком фізичної особи і здійснюється за змістом Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а реалізація прав власника речі є цивільно-правовим відношенням.

Так в ч. 1 ст. 316 ЦК України вказано, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В ст. 317 ЦК України вказано, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

В ст. 319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Так само в ст. 1 Закону України «Про іптеку» вказано, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Отже іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання, а не формою визначення іпотекодержателем володіння, користування майном замість власника.

Таким чином реєстрація місця проживання відповідачів не порушує будь-які правомочності позивача, які йому надані за змістом Закону України «Про іпотеку» та за змістом іпотечного договору сторін, в якому саме позивачем як іпотекодержателем особисто так і сторонами договору разом, не розміщено правових наслідків заборони не здійснювати реєстрацію місця проживання для іпотекодавця і членів його сім`ї та не встановлено скасування реєстрації в якості правового наслідку порушення відповідного обов`язку.

В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже обов?язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача.

В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові ТОВ «Кей Колект» до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради про визнання протиправними дій ОСОБА_3 при поданні заяви на реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_1 та, про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Бородовський С.О.