ПОСТАНОВА

Іменем України

17 серпня 2023 року м. Кропивницький

справа № 401/2932/22

провадження № 22-ц/4809/922/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорова С. М., Чельник О. І.,

за участю секретаря судового засідання Гончар В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Волошина Н. Л.) від 03 травня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

02 грудня 2022 року ОСОБА_1 пред`явила позов до ОСОБА_2 у якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно їх дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимога позову обґрунтована тим, що з 10 травня 2008 року позивачка з відповідачем перебували у шлюбі в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 .

07 квітня 2020 року шлюб ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розірвано.

Дочка сторін по справі весь час проживає з матір`ю.

Позивачка стверджує, що вона сама виховує та утримує їх спільну з відповідачем дитину. Натомість відповідач участі у вихованні не бере, не виявляє зацікавленості щодо життя ОСОБА_3 , не цікавиться її здоров`ям, не піклується про її розвиток і навчання, не готує її до самостійного життя, взагалі не спілкується з дитиною, має заборгованість по аліментах в сумі 49532,25 грн.

Позивачка вважає, що відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.

На її думку, позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 відповідатиме інтересам дитини.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 травня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовлено. При цьому суд попередив ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також поклав на орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області обов`язок здійснення контролю стосовно виконання ОСОБА_5 своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_3 .

Ухвалюючи таке рішення, суд взяв до уваги, що відповідач заперечив проти позбавлення його батьківських прав, заявив про своє бажання налагодити спілкування з дитиною, брати участь у її житті та вихованні.

Також суд дійшов висновку про наявність очевидного конфлікту у відносинах між позивачкою та відповідачем, який виявився під час розгляду справи у суді, що на думку суду вплинуло на відносини батька і дитини.

Те, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається мати, на переконання суду першої інстанції, не свідчить про свідоме й умисне нехтує відповідачем батьківськими обов`язками.

З цих підстав суд виснував про можливість відновлення остаточно не втрачених родинних стосунків між батьком та дочкою, реальність повернення батька до виконання ним батьківських обов`язків.

Суд також вказав, що передбачених ч. 1 ст. 164 СК України підстав для позбавлення відповідача батьківських прав ним не було встановлено так, як позивачка не надала суду неспростовних доказів ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, тобто доказів його свідомого нехтування батьківськими обов`язками.

Поруч з тим, суд зауважив, що у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи він може відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

У цій справі суд вважав за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни його ставлення до дочки ОСОБА_3 та покласти обов`язок з контролю за цим на орган опіки та піклування.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

У поданій до суду апеляційної інстанції апеляційній скарзі позивача ОСОБА_1 просить скасувати рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 травня 2023 року та ухвалити нове судове рішення яким позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що, на думку позивачки, суд ухвалив формальне рішення, приділив здебільшого увагу нормативному регулюванню позбавлення батьківських прав, а не аналізу обставин справи.

Так суд не звернув увагу на думку самої дитини, яка без будь-якого стороннього на неї впливу повідомила суду, що з раннього дитинства не пам`ятає батька й зустрілася з ним лише під час візиту з матір`ю до органу опіки та піклування. Також дитина повідомила, що вже кілька років фактичним своїм батьком вважає іншу особу.

Суд не звернув належної уваги і не оцінив докази у справі, які доводять умисне і тривале ухилення батька від участі у вихованні й утриманні своєї дитини, який багато років не цікавився нею, не спілкувався, не допомагав позивачці виховувати її.

Не навів суд ґрунтовних мотивів відхилення висновку органу опіки та піклування по доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Крім того, апелянтка вважає наведені відповідачем виправдання своєї бездіяльності стосовно дитини нікчемними.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

До Кропивницького апеляційного суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому він заперечив вимоги та доводи апелянтки.

Зокрема, відповідач вказав, що після розірвання їх з позивачкою шлюбу дочка проживає з матір`ю, але він продовж спілкувався з дитиною. Згодом він почав працювати закордоном, з отриманого заробітку сплачував аліменти на дитину, а два роки тому повернувся остаточно в Україну й з того часу доглядає за своєю хворою матір`ю, якій встановлена друга група інвалідності.

Відповідач стверджує, що він хоче бути гарним батьком для своєї дитини, спілкуватися, але за всі роки його жодного разу не запрошували до неї на дні народження, тож він не розуміє як повинен приймати в них участь.

Наразі він працевлаштувався, з його заробітку вираховуються аліменти. До того ж він погашає заборгованість по аліментах.

Відповідач просить суд відмовити в задоволені вимог апеляційної скарги.

Позиції сторін, висловлені учасниками справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Позивачка ОСОБА_1 підтримала подану нею апеляційну скаргу, надала усні пояснення про обставини справи, зокрема, заперечила проти доводів відповідача про створення нею перешкод у спілкуванні батька з дочкою. Ба більше, це вона впродовж кількох наступних років після розлучення неодноразово ініціювала зустрічі відповідача з дитиною. Остання така зустріч відбулася у грудні 2015 році.

Представник позивачки - адвокат Мусієнко Ж. Ю. також підтримав апеляційну скаргу, надав пояснення щодо неї.

Відповідач ОСОБА_2 заперечив проти апеляційної скарги, надав суду пояснення, зокрема визнав, що востаннє, до відкритя провадження у цій справі, зустрічався з дочкою у 2015 році, але пояснив це тим, що працював закордоном і лише кілька разів на рік на короткий час приїздив в України та сплачував аліменти. Він також вказав на те, що відповідачка змінила фактичне місце проживання і не повідомила його про це, а тому він не знав де його дочка й не міг із нею зустрітися.

Представник відповідача - адвоката Нестеренко А. В. заперечила проти апеляційної скарги, надала свої пояснення.

Залучений ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 січня 2023 року до участі у справі орган опіки та піклування - Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (судової повістки) № 405, але явку свого представника до зали судових засідань у призначений час не забезпечив.

Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини справи:

З 10 травня 2008 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 07 квітня 2010 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 навчається в даному закладі у 8-Б класі Кременчуцької гімназії № 16. Мати ОСОБА_3 постійно спілкується з класним керівником, цікавиться шкільним життям дитини. За час навчання ОСОБА_3 в гімназії батько жодного разу не спілкувався з класним керівником, заклад не відвідував.

Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах, складеним державним виконавцем Сірик Н. М., станом на 01 лютого 2023 року заборгованість ОСОБА_2 по аліментах на утримання дитини, які стягуються на користь ОСОБА_1 , складає 55132,25 грн. За період існування виконавчого провадження ОСОБА_2 сплатив аліментів на загальну суму 73102,50 грн.

Відповідно до довідок до акта огляду МСЕК серії № 567455 від 09 січня 2020 року, серії 12 ААВ № 199328 від 09 лютого 2021 року мати відповідача ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 09 січня 2020 року безтерміново має другу групу інвалідності за загальним захворюванням, їй протипоказана тяжка праця, перегрів та переохолодження.

Згідно з висновком органу опіки та піклування - Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У порядку ст. 171 СК України, в присутності психолога Кременчуцької гімназії № 16 ОСОБА_8 , суд безпосередньо в ході судового засідання, без впливу зовнішніх факторів на формування думки дитини, заслухав думку неповнолітньої ОСОБА_3 щодо вирішення спору між її батьками про позбавлення її батька ОСОБА_2 батьківських прав. Неповнолітня ОСОБА_3 повідомила суду, що вона з раннього дитинства не пам`ятає свого батька, бачила його лише під час візиту зі своєю мамою до органу опіки та піклування, коли з нею спілкувалися працівники служби у справах дітей з метою складання висновку. Зазначила, що вважає своїм батьком чоловіка, який проживає з її мамою вже більше ніж 7 років, підтримує необхідність позбавлення її біологічного батька батьківських прав щодо неї.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Норми права та акти законодавства, які підлягають застосуванню

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 цієї ж Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з приписами ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини встановленні ст. 150 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Відповідно до частин 1 - 5 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами (ч. 1 - 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Отже, сутність батьківського виховання можна узагальнено визначити, як створення батьками умов та застосування засобів впливу на свідомість, почуття і волю дитини з метою формування всебічно і гармонійно розвиненої особистості, вироблення у дитини позитивних навичок і звичок, її соціалізацію.

Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч. 1 ст. 152 СК України).

Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави для позбавлення батьківських прав визначені ч. 1 ст. 164 СК України, яка встановлює, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Зважаючи на зазначені позивачем підстави позову до спірних правовідносин застосовується п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України).

Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, позов про позбавлення відповідача батьківських прав заявлено з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, а саме через ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Цивільне судочинство базується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач, який заявив вимогу про позбавлення батька або матері дитини батьківських прав, має довести не лише обставини, якими він обґрунтовує позов, а й факти, з наявністю яких закон пов`язує настання бажаного для нього правового наслідку.

Натомість відповідач, який заперечує проти позову, повинен спростувати факти, якими обґрунтовано позов, довести наявність обставин, якими обґрунтовуються його заперечення.

Суд першої інстанції вважав, що позивачка не довела обставин, які можна кваліфікувати, як ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню їх спільної неповнолітньої дочки ОСОБА_3 .

Водночас суд попередив відповідача про необхідність змінити своє ставлення до дитини та поклав обов`язок здійснення контролю за цим на орган опіки та піклування. При цьому суд вказав, що таке можливо лише у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків.

Отже, висновки суду щодо недоведеності/доведеності винної поведінки відповідача в питані виконання ним батьківських обов`язків є суперечливими, що ставить під сумнів обґрунтованість та правильність рішення.

Місцевий суд встановив, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На час народження дитини її батьки, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 07 квітня 2010 року у справі № 2-1060/2010 шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 розірвано. Крім того, суд залишив дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживати з матір`ю - ОСОБА_1 (резолютивна частина рішення суду, а. с. 8).

У тій справі суд також встановив, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 припинили шлюбні стосунки і проживають окремо один від одного з травня 2009 року.

Таким чином, на час пред`явлення позивачкою позову про позбавлення відповідача батьківських прав він тринадцять з половиною років проживав окремо від дочки ОСОБА_3 .

Станом на травень 2009 року, а це час, коли сторони по справі припинили спільне проживання, їх новонародженій дочці виповнилося сім місяців.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_3 проживає в м. Кременчук Полтавської області, а відповідач ОСОБА_2 проживає в м. Світловодськ Кіровоградської області.

Сторони у справі визнали, що до пред`явлення позову у цій справі, тобто до 02 грудня 2022 року, остання зустріч ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_3 відбулася у 2015 році. З того часу особистих зустрічей батька і дитини або спілкування у будь-який спосіб між ними не було.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 навчається у 8-Б класі Кременчуцької гімназії № 16, а її батько жодного разу не спілкувався з класним керівником і навчальний заклад не відвідував. Питаннями її навчання опікується матір.

Крім того, суд встановив, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 примусово стягуються аліментам на утримання дочки ОСОБА_3 , але станом на 01 грудня 2022 року (напередодні пред`явлення позову у цій справі) прострочена заборгованість по аліментах становила 49532,25 грн, а станом на 01 лютого 2023 року вона зросла до 55132,25 грн.

За фактичної тривалої, щонайменше з 2008 року, відсутності будь-якого спілкування батька ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 їх стосунки ніяк не розвивалися.

Малолітня ОСОБА_3 дійсно була позбавлена опіки та піклування з боку свого біологічного батька, не відчувала і не могла відчувати його виховного впливу.

З огляду на це зрозумілими є пояснення ОСОБА_3 , які вона надала органу опіки та піклування, про те, що майже не пам`ятає свого біологічного батька, нічого не знає про нього, як про особистість і не має бажання дізнаватися.

Згідно з її поясненнями, які ОСОБА_3 надала вже суду першої інстанції, вона не вважає відповідача своїм батьком, це місце у її житті займає інша особа, тому вона підтримала звернення її матері до суду з цим позовом.

Відповідач заперечував проти позову, посилаючись на те, що позивачка чинила йому перешкоди у зустрічах та спілкуванні з дитиною, а саме: змінила місце проживання і не повідомила його про це, змінила номер телефону.

На це позивачка повідомила суду, що дійсно у 2016 році вона змінила місце проживання разом з дитиною, але в межах міста Кременчук, номер телефону не змінювала, доступ до своїх акантів у соціальних мережах не обмежувала, тож відповідач міг мати з нею контакти. Крім того, вона повідомила суду, що відповідачу добре відоме місце проживання її батьків, тож вона вважає, що він міг без виняткових зусиль дізнатися фактичне місце проживання дитини.

Оцінюючи такі пояснення сторін, колегія суддів апеляційного суду вважає, що зміна тим із батьків, з яким проживає дитина, місця проживання без відома того із батьків, хто проживає окремо, створює об`єктивну перешкоду у вільному спілкуванні з дитиною того з них, хто проживає окремо.

Проте, позивачка з дитиною змінили місце проживання в межах одного міста, а тому позивач, доклавши певних зусиль, міг в короткий час дізнатися нове місце проживання дитини.

З цією метою він міг звернутися за допомогою до інших відомих йому родичів дитини (діда, баби тощо), до органу опіки та піклування, до органу виконавчої служби, який виконуєв рішення про стягнення з нього аліментів на користь позивачки, до правоохоронних органів, ініціювавши розшук дитини.

Проте відповідач поводився пасивно, з 2016 року впродовж наступних шести років жодних дій направлених на розшук дочки ОСОБА_3 не вчинив, що саме по собі красномовно свідчить про його ставлення до дитини та виконання своїх батьківських обов`язків перед нею.

Та обставина, що за твердженням відповідача він на той час і до 2021 року працював закордоном і, як він пояснив суду, приїздив в Україну 1 - 2 рази на рік не виправдовує його бездіяльність, оскільки все ж таки періодично буваючи вдома, а також з урахуванням сучасного рівня розвитку комунікативних технологій, він мав реальні шляхи відновлення свого спілкування з дитиною задля належного, добросовісного виконання своїх батьківських обов`язків щодо неї.

Ба більше, згідно твердження відповідача, він остаточно повернення в Україну за два роки до пред`явлення до нього позову про позбавлення батьківських прав, а тому мав досить часу для розшуку дитини та вжиття дієвих заходів з встановлення їх родинного зв`язку як батька і дитини, який так і не склався. Проте й у цей період часу відповідач жодних дій стосовно дочки ОСОБА_3 не вчинив.

Безпідставним також є посилання відповідача на зайнятість постійним доглядом за своєю матір`ю, яка має загальне захворювання й інвалідність другої групи.

Згідно з наданими відповідачем довідками до акта огляду МСЕК серії № 567455 від 09 січня 2020 року, серії 12 ААВ № 199328 від 09 лютого 2021 року його матері протипоказана тяжка праця, перегрів та переохолодження.

Потреба у постійному сторонньому догляді їй не встановлена, а тому відповідач не може посилатися на те, що він безперервно та невідривно мав опікуватися своєю матір`ю і це, буцімто, також стало на заваді виконанню його батьківських обов`язків.

Крім того, виконання своїх обов`язків перед матір`ю не звільняє відповідача від виконання обов`язків перед його дитиною.

На безпідставність аргументів відповідача про наявність об`єктивних перешкод його контактів з дитиною вказує і те, що за даними сайту Google.com/maps відстань автомобільними дорогами між містом Світловодськ Кіровоградської області, у якому проживає відповідач) і містом Кременчук Полтавської області (якому проживає позивачка з дочкою ОСОБА_3 ) становить лише 24,5 км.

Отже, впродовж щонайменше семи з половиною років відповідач без поважних причин не те що не мав регулярних контактів з дитиною, а взагалі був відсутній у її житті, умисно не здійснював своїх батьківських обов`язків по її вихованню, не піклувався про неї не маючи об`єктично нездоланних перешкод для цього.

Нерегулярна та не в повному розмірі сплата ним аліментів на утримання дитини - це мінімум зусиль, які доклав відповідач на виконання свого обов`язку по співутриманню малолітню дочку.

Враховуючи, що ч. 1 ст. 164 СК України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав і заборгованість по сплаті аліментів не належить до цього переліку, то сама по собі ця обставина не є визначальною для вирішення спору про позбавлення батьківських прав, але все ж таки наявність заборгованості по аліментах, за умови відсутності доказів поважних причин її утворення, вказує на загальне ставлення відповідача до виконання своїх обов`язків перед дитиною.

Сімейне законодавство України не має визначення поняття «ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини».

Проте усталена судова практика визнає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 7, постанова Верховного суду від 08 грудня 2021 року у справі № 311/536/20 тощо).

Таким чином, ухилення батька/матері від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини можна визначити, як винне невиконання позитивного обов`язку виховувати дитину, що має наслідком порушення відповідного права дитини на належне батьківське виховання, суперечить її інтересам та є виявом неповаги до неї.

Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11), рішення якого нарівні із Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод визнаються в Україні джерелом права на підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначив про те, що якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 - батько малолітньої ОСОБА_3 , через сім місяців від її народження перестав проживати з нею і її матір`ю разом, впродовж останніх семи з половиною років він не мав з дитиною будь-яких контактів та спілкування, останнього періоду не вживав жодних заходів для встановлення сталих сімейних зв`язків з дитиною, притаманних батькам і дітям, не виконував покладені на нього законом батьківські обов`язки по вихованню дитину, не піклувався про неї, її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, чим виявляв зневагу до її прав, байдужість до її інтересів, тобто самоусунувся (ухилився) від свого обов`язку виховувати дитину, що привело до повного несприйняття дитиною відповідача, як свого батька.

Такого ж по суті висновку дійшов орган опіки та піклування у своєму висновку, наданому на вимогу суду першої інстанції, яким рекомендував позбавити відповідача батьківських прав відносно його дочки ОСОБА_3 . При цьому орган опіки та піклування відповідно до приписів ч. 5 ст. 19 СК України дослідив в деталях та загалом життєву ситуацію, яка склалася між кожною зі сторонами по справі та їх дитиною, заслухав кожного з них, дослідив надані ними документи, зрештою обґрунтував свій висновок.

Суд першої інстанції не погодився з висновком органу опіки та піклування, але при цьому не навів переконливих аргументів його необґрунтованості, не виявив фактичних суперечностей висновку інтересам дитини.

На думку колегії суддів апеляційного суду, місцевий суд неправильно оцінив докази у справі та дійшов помилкового висновку про недоведеність передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Посилання суду на висновок ЄСПЛ, викладений у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04), у якому Суд наголосив на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці, а факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини, не є релевантним у цій справі через різні фактичні обставини цих двох справ.

До того ж ЄСПЛ ніколи не виснував, що сам лише факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав є достатнім та переконливим свідченням інтересу батьків до дитини. Натомість Суд вказав, що такі заяви батьків мають оцінюватися в контексті особистості заявника та його поведінки.

Колегія апеляційного суду звертає увагу на те, що у своїх поясненнях до органу опіки та піклування, а також до суду відповідач жодного разу не визнав своєї провини у невиконанні ним батьківських обов`язків перед дочкою ОСОБА_3 , не виявляв жалю щодо втраченого ним часу і можливостей побудувати нормальні відносини з дитиною.

Навпаки, він весь час намагався перекласти всю повноту провини за невиконання ним своїх батьківських обов`язків на позивачку та на саму дитину. Наприклад, неодноразово повторив, що він не вітав дочку з Днем народження, бо його не запрошували на святкування. До того ж у поясненні до органу опіки та піклування вказав, що дочка достатньо доросла і може сама зателефонувати йому і поцікавитися його справами та запросити його.

Крім того, в суді апеляційної інстанції відповідач висловлюючи готовність розпочати спілкування з дочкою після ухвалення судом рішенням, що ставить під сумнів щирість його заяв.

До того ж він не вказав про можливі шляхи побудови стосунків з дочкою, яких наразі не існує, особливо враховуючи негативне ставлення дитини до нього.

З огляду на обставини у цій справі, пояснення її учасників, думку дитини, висновок органу опіки та піклування, видається помилковим висновок місцевого суду, що висловлене відповідачу попередження про необхідність змінити ставлення до дитини буде достатнім і дієвим заходом впливу на нього, який дасть реальну можливість навернути відповідач до добросовісного виконання своїх батьківських обов`язків.

Колегія суддів вважає, що саме застосування такого крайнього заходу, яким є позбавлення батьківських прав, буде пропорційним вчиненому відповідачем правопорушенні та наслідкам, які настали для дитини.

Застосування такого заходу не вплине негативно на відносини відповідача і його дочки ОСОБА_3 , зокрема не приведе до їх втрати, оскільки фактично їх і не існує довгий час. Тож позбавлення відповідача батьківських прав лише внесе правову визначеність у їх відносини з дочкою та забезпечить дитині подальше життя і розвиток у спокійному та стійкому середовищі, створеному її матір`ю.

Стосовно втручання у сімейне життя відповідача, то на переконання колегії суддів апеляційного суду воно ґрунтується на законні, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві з огляду на найвищі інтереси дитини, що переважають над інтересами її батьків.

До того ж позбавлення батьківських прав не є незворотнім так, я нормами СК України передбачено не лише позбавлення, а й поновлення батьківських прав (ст. 169 вказаного Кодексу).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає критеріям законності, обґрунтованості та справедливості, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, відповідно до ст. 376 ЦПК України, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог позивачки.

Ухвалюючи судове рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд апеляційної інстанції не вирішує питання стягнення з нього аліментів, як того вимагає ч. 3 ст. 166 СК України так, як аліменти з нього вже стягуються.

Відповідно до ч. 6 ст. 164 СК України копія цієї постанови надслається судом органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Про судові витрати

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Принцип розподілу судового збору закріплений у ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У цій справі позивачка ОСОБА_1 , на користь якої суд апеляційної інстанції вирішив ухвалити нове рішення, понесла витрати по сплаті судового збору за подання до суду першої інстанції позовної заяви та за подання апеляційної скарги на загальну суму 2481,00 грн, а тому компенсація цих витрат їй присуджується їй з відповідача.

Про інші судові витрати позивачка не заявляла і відповідних доказів не подавала.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 травня 2023 року скасувати й ухвалити нове судове рішення.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію сплаченого нею судового збору в сумі 2481,00 грн.

Копію цієї постанови надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 24 серпня 2023 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

О. І. Чельник