н/п 6/490/36/2023 Справа № 490/9385/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., за участі секретаря судового засідання Позднякова Є.В., розглянувшиу відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця Центрального відділу ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, заінтересовані особи: ОСОБА_1 - стягувач, ОСОБА_2 - боржник, ОСОБА_3 -

встановив:

Головний державний виконавець Центрального ВДВС Кірток А. 19.12.2022 року звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва із поданням, в якому просить вирішити питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , в якому він є співвласником разом з ОСОБА_3 . а саме нежитлової будівлі літер Ю-2, загальною площею 317,4 кв.м. по АДРЕСА_1 , яке обґрунтовував наступним.

Постановою головного державного виконавця Центрального ВДВС від 14.01.2021 року відкрито виконавче провадження ВП № 6412629 з примусового виконання вказаного виконавчого листа, яке перебуває на виконанні в органах ДВС по теперішній час.

Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження, проте рішення на сьогоднішній день боржником не виконується, наявна заболргованість з виплати аліментів у розмірі 205 806 грн, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено.

Відповідно до інформації, наданої на його запити, у боржника відсутнє майно, яке належить йому на праві власності.

Згідно відповіді державної фіскальної служби України боржник рахунків у банківських установах України не має, доходи відсутні.

За інформацією, отриманою від Реєстраційного центру МВС транспортні засоби за боржником не зареєстровані.

Згіно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником зареєстровано житловий будинок АДРЕСА_2 , проте в якому зареєстрованиа неповнолітня дитина ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 30.06.20-22 року у справі № 490/9385/18 задоволено подання державного виконавця та визначено, що 1/2 частка у праві спільної часткової власності на нежитлову будівлю літ.Ю-2, загальною площею 317,4 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , яке за реєстровано за дружиною боржника ОСОБА_3 , належить ОСОБА_2 .

Натомість, згідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, відсутня будь-яка інформація стосовно власника вказаного майна.

Посилаючись на викладені обставини та на те що, боржник свідомо не зареєстрував право власності на нерухоме майно в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно з метою невиконання рішення Центрального районного суду м.Миколаєва по справі № 490/9385/18, просив звернути стягнення на вказану 1/2 частку нерухомого майна, право власності на яке не зареєстровано за боржником в установленому законом порядку.

Ухвалою суду від 21 грудня 2022 прийнято до розгляду подання подання головного державного виконавця Центрального відділу ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника.

Судове засідання неодноразово відкладалосяза клопотаннями представника боржника та перебуванням судді у відпустці.

В останнє судове засідання учасники процесу не з`явилися, повідомлені судом належним чином.

Стягувач надала суду заяву про розгляд подання у її відсутність, просила про задволення вимог подання.

Від представника боржника адвоката Сабанова В.М, надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, яке задоволено судом.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першої статті 5 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника,

у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених

у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (стаття 10 цього Закону).

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 48 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно з частиною п`ятою статті 48 Закону України Про виконавче провадження у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно з частиною четвертою статті 50 Закону України Про виконавче провадження у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Судом встановлено, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.07.2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 6 500 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 08 листопада 2018 року і до досягнення ним повноліття, допустивши негайне виконання рішення в розмірі суми платежу за один місяць.

На виконання рішення суду від 10.07.2020 року Центральним районним судом м. Миколаєва ОСОБА_1 було видано виконавчий лист, який повністю дублює постановлене судом рішення в частині стягнення аліментів.

14 січня 2021 року головним державним виконавцем Центрального ВДВС Левицькою В.Ю. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64126929 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 490/9385/18 , виданого Центральним районним судом мМиколаєва 13 січня 2021 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 6 500 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 08 листопада 2018 року і до досягнення ним повноліття.

Вказане рішення станом на день звернення державним виконавцем до суду, боржником не виконується, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати алміентів станом грудень 2022 року, з якого слідує, що наявна заборгованість становить 303 306 грн, останній платіж був здійснений боржником в квітні 2021 року , що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Положеннями частин третьої та четвертої статті 50 Закону визначено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до вимог частини десятої статті 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що нею чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це відсутність реєстрації права власності за боржником в установленому законом порядку.

Статтею 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване у встановленому законом порядку, вирішується судом в порядку передбаченому частиною четвертою статті 50 Закону України Про виконавче провадження та частиною десятою статті 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Постановами державного виконавця від 14.01. 2021 року накладено арештна кошти баржиника та на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_2 .

Постановами головного державного виконавця Центрального відділу ДВС у м. Миколаєві ПМУЮ (м. Одеса) від 01.06.2021 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві полювання, праві керування транспортними засобами, праві користування вогнепального мисливською, пнематичною та охолощеною зброєю та праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 490/9385/18 виданого 13.01.2021 року.

Постановою головного державного виконавця Центрального відділу ДВС у м. Миколаєві ПМУЮ (м. Одеса) від 01.06.2021 року накладено штраф на ОСОБА_2 за наявну заборгованість понад три роки зі сплати аліментів на користь стягувача у розмірі 89145 грн.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюбу боржник ОСОБА_2 одружений з ОСОБА_3 з 11.06.2019 року.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.10.2021 року за дружиною боржника ОСОБА_3 зареєстровано нежитлову будівлю літ. Ю-2, загальною площею 317,4 кв.м. по АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу № 224від 05.06.2021 року посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального договору Свіржевського Т.Б., яка розташована на земельній ділянці за кадастровим номером :16:018:0006, яка належить ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу № 224від 05.06.2021 року.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 30.06.2022 року подання головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)- задоволено. Визначено , що частка ОСОБА_2 у праві спільної часткової власності на нежитлову будівлю літ. Ю-2 загальною площею 317,4 кв.м. по АДРЕСА_1 складає 1/2.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на нерухоме майно за боржником ОСОБА_2 , крім житлового будинку, де зареєстрована спільна неповнолтіня дитина стягувача та боржника ОСОБА_5 - не зареєстровано.

Відомості з Пенсійного фонду України та державної фіскальної служби України, чи боржник працює та чи отримує пенсію, а також про наявність відкритих рахунків у банках та інших фінансових установах - державним виконавцем суду не надано. .

Судом встановлено, що державним виконавцем було здійснено певні дії, які були спрямовані на примусове виконаннявимог за виконавчим провадженням з виконання виконавчого документу, за яким боржником є ОСОБА_2 .

Разом з тим, згідно наданих представником відповідача документів , ОСОБА_2 , за період з 17 лютого 2023 року по 24 березня 2023 року сплачено в рахунок погашення суми заборгованості по аліментах 225 000 грн.

За аткого, загальна сума заборгованості по аліментах на час розгляду подання складає менше 100 000 грн.

Також , боржник з серпня 2022 року отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2100 грн на місяць, на яку державним виконавцем не звернуто стягнення.

Таакож 27 березня 2023 року судом був зроблений Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що нежитлова будівля літ. Ю-2 , загальною площею 317,4 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,0277 га за цією адресою, за договорами дарування від 27 лютого 2023 року належить ОСОБА_6 ( до цього з 05.06.2021 року за договором купівлі-продажу належала ОСОБА_3 ).

За таких обставин, оскільки на час розгляду подання спірне майно вже не перебуває в спільній власності боржника, новий власник майна не є учасником процесу по даній справі, суд приходить до висновку про неможливість задоволення подання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

При цьому вважає за необхідне зауважити, що таке не позбавляє прваа заявника та стягувача при дотриманні відповідних норм законодавства потворно звернутися до суду за вирішенням вказаного питання.

При цьому суд також враховує, що з часу звернення до суду з цим поданням суттєво змінилися обставини щодо невиконання боржником судового рішення, адже ОСОБА_2 , вже погашено більше 2/3 від загальної суми заборгованості за судовим рішенням.

Разом із тим згідно із положеннями вказаної статті Закону особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

На теперішній час, боржник, який протягом тривалого часу самостійно не виконував рішення суду та не надавав будь-яких доказів на підтвердження наявності у нього грошових коштів чи рухомого майна, на які можливо звернути стягнення та достатність такого майна для виконання судового рішення , змінив своє ставлення та почав погашати заборгованість за аліментами, отже звернення стягнення на вказане майновже не є співмірним з сумою заборгованості. Проте, в разі продовженян ухилення боржника від добровільного виконання рішення суду та непогашення залитшку заборгованості - таке не позбавляє права державного виконавця повторно звернутися до суду з відповідним поданням чи вчиянти інші виконавчі дії щодо звернення стягнення на майно боржника.

З огляду на викладене, керуючись ст.440 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)- відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки передбаченіст. 273 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення ухвали безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Гуденко О.А.