Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2023 року

м. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - Харабадзе К. Ш.,

за участю секретаря - Гаврись В.В.,

Справа № 553/1138/23

Номер провадження № 2/545/1238/23

позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу про відшкодування шкоди в порядку регресу

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу, в обґрунтування позовних вимог посилаючись на те, що 08.01.2020 ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «BМW», державний номерний знак « НОМЕР_1 », здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який в результаті дорожньо-транспортної пригоди помер. Вироком Ленінського районного суду міста Полтави від 05.10.2020 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину за ч. 3 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України. Постановою Полтавського апеляційного суду від 28.04.2021, вирок Ленінського районного суду міста Полтави від 05.10.2020 залишено без змін. Потерпіла особа подала в МТСБУ заяву про виплату відшкодування шкоди, заподіяної ДТП. МТСБУ визначило розмір заподіяної шкоди та здійснило регламентну виплату потерпілій особі. Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 44 636,00 гривень - витрати на поховання, 170 028,00 гривень - по втраті годувальника, а разом 214 664,00 гривень. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана відшкодувати в порядку регресу позивача завдану шкоду. На підставі вищевикладеного, просить стягнути завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 214 664,00 гривень, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 гривні.

Представник відповідача - адвокат Баранов В.П. в наданому суду відзиві на позовну заяву просив в задоволення позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на те, що при розгляді кримінальної справи № 553/806/20 відповідач добровільно відшкодував спричинену матеріальну шкоду, згідно розписки потерпілого ОСОБА_3 останній отримав грошові кошти в розмірі 37 000 гривень на поховання загиблого, і підстави ще раз стягувати ці витрати на поховання відсутні. Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесення ОСОБА_4 витрат на поховання сина, сплату їх ФОП ОСОБА_5 , оскільки позивачем, надаючи квитанцію до прибуткового касового ордера не додано доказів, що ФОП ОСОБА_5 має касу і веде касову книгу, що спростовує доказ про те, що ФОП самостійно може виписувати квитанцію чи касовий ордер про отримання коштів. Щодо стягнення суми витрат по втраті годувальника зазначив, що при розгляді кримінальної справи № 553/806/20 встановлено, що ОСОБА_2 станом на час своєї загибелі був студентом Полтавського університету економіки і торгівлі. Позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_4 , 1964 року народження, перебувала на повному утриманні ОСОБА_2 , 1997 року народження, який навчався в Полтавському університеті економіки і торгівлі на денні формі навчання, не доведено, що допомога годувальника була постійним і основним джерелом засобів до її існування, не надано порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів, що виключає обґрунтованість вимог і в цій частині позовної заяви та є підставою для відмови в задоволенні позову. Також зазначив, що до позовної заяви не додано доказів перерахування, передання грошових коштів в сумі, що заявлена до стягнення ОСОБА_4 , не долучено заяви ОСОБА_4 та/або її повноваженого представника на виплату страхового відшкодування.

Представник позивача Бутенко М.О. в наданій суду відповіді на відзив зазначила, що представник позивача, зазначаючи на передачу коштів у розмірі 37000,00 гривень сім`ї загиблого на поховання, не надає докази розписки, на яку він безпідставно посилається. У вироку Ленінського районного суду міста Полтави № 553/806/20 від 05.10.2020, зазначено, що передавались кошти, однак не зазначено, на що ці кошти були передані. Також, вказала, що відповідно до довідки № 493 від 03.06.2020 ОСОБА_4 перебувала на утриманні свого сина ОСОБА_2 . Відповідно до Висновку медико-соціальної експертної комісії серія НОМЕР_3, ОСОБА_4 є особою з інвалідністю І групи. Отже, у відповідності до ст.. 51 Конституції України у відповідності до ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України, ОСОБА_2 зобов`язаний був утримувати ОСОБА_4 , в ч. 1 ст. 1200 Цивільного кодексу України, зазначено право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були або мали на день його смерті право одержання від нього утримання. Відповідно до Довіреності від 08.05.2020, ОСОБА_4 , довірила ОСОБА_7 , отримувати належну їй грошову компенсацію за спричинену шкоду (в тому числі страхову та/або регламенту виплату), без обмежень у їх розмірах для подальшої передачі або перерахуванні їх ОСОБА_4 . Позивач здійснив виплату страхового відшкодування керуючись ст..36.4 Закону України № 1961-ІV, і у відповідності до зазначеного в довіреності «отримувати належну їй грошову компенсацію за спричинену шкоду (в тому числі страхову та/або регламенту виплату), без обмежень у їх розмірах для подальшої передачі або перерахування їх ОСОБА_4 » кошти були перераховані ОСОБА_8 .

Представник позивача Бутенко М.О. у судове засідання не з`явилась, просила розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, брав участь через свого представника - адвоката Баранова В.І., який у судовому засіданні просив в позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представника відповідача, суд доходить до такого.

Судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 05.10.2020 по справі № 553/806/20, який залишено без змін ухвалою Полтавського апеляційного суду від 28.04.2021 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286, ч. 3 135 КК України /а.с.7-10, 11-14/

При постановленні виробу було встановлено, що 8 січня 2020 року приблизно о 16:55 год. у темну пору доби ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом автомобіля марки BMW, номерний знак НОМЕР_1 по вулиці Панянка, у напрямку вулиці Шолома Алейхема у м. Полтаві, зі швидкістю 80.02 - 81.23 км/год., допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми із переломом склепіння та основи черепа та крововиливами під оболонки речовини головного мозку, що призвели до смерті потерпілого.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є встановленою.

05.06.2020 року представник матері загиблого ОСОБА_2 - ОСОБА_4 ОСОБА_8 звернувся до МТСБУ із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду /а.с.15/.

МТСБУ видало наказ про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих - ОСОБА_8 у розмірі 214 664 гривні 00 копійок /а.с.30/, які були перераховані платіжним дорученням № 2543772 від 04.11.2020 /а.с.31/.

Відповідно доп.п.39.2.1п.39.2ст.39ст.22Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. №1961-ІV основними завданнями МТСБУ є: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Згідно п.п. «а» п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. №1961-ІV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7. статті 1 цього закону, та майну, яке знаходиться в такому транспортному засобі.

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. №1961-ІV у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п. 27.1 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. №1961-ІV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. №1961-ІV страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Пункт 38.2.1 ст. 38 Закону передбачає, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

За ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого страхового відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого, для відшкодування саме цих виплат ( по втраті годувальника та на поховання) .

Щодо стверджень представника відповідача про те, що відповідачем в добровільному порядку було виплачено потерпілому ОСОБА_3 37 000 гривень на поховання загиблого, про що була складена розписка ОСОБА_3 та підтверджено ним в судовому засіданні, то як зазначено у вироку Ленінського районного суду м. Полтави від 05.10.2020, в поясненнях обвинувачений ОСОБА_1 зазначив, що ним вживалися заходи для відшкодування спричиненої матеріальної шкоди шляхом передачі потерпілому ОСОБА_3 через представника потерпілого грошових коштів у розмірі 37 тисяч гривень. В поясненнях потерпілий ОСОБА_3 підтвердив, що через представника йому було передано грошові кошти у сумі 25 чи 37 тисяч, які він не рахував, вказав, що якби обвинувачений залишився на місці та надав допомогу ОСОБА_2 , то сина можна було би врятувати/а.с.7-14/. Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 від отриманих травм помер у медичному закладі/а.с.15/. Так, представник відповідача, зазначаючи на передачу коштів у розмірі 37000,00 гривень сім`ї загиблого на поховання, не надає у якості доказу цих стверджень розписку, на яку він посилається. Відповідачем не надано суду розписки про передачу-отримання коштів, будь яких належних та допустимих доказів того, що грошові кошти, саме у розмірі 37 000 гривень, були передані відповідачем потерпілому ОСОБА_3 і були передані саме на поховання потерпілого ОСОБА_2 . У вироку суду дійсно зазначено про визнання обставиною, яка пом`якшує покарання, добровільного відшкодування під час судового розгляду спричиненої матеріальної шкоди, однак у вироку не встановлено конкретний розмір коштів, що були отримані ОСОБА_3 , цільове призначення переданих зазначених коштів(відшкодування витрат на поховання, за надання медичних послуг, ліків під час находження у медичному закладі, тощо).

Щодо тверджень представника позивача про те, що оплата за навчання потерпілого ОСОБА_2 у Полтавському університеті економіки і торгівлі була здійснена батьками потерпілого, і що померлий ОСОБА_2 не утримував матір ОСОБА_4 , що матір не була на повному утриманні загиблого, не одержувала від нього допомогу, що загиблий ОСОБА_2 мешкав не з батьками, а за іншою адресою, то відповідачем не надано належних на допустимих доказів на підтвердження зазначених ним обставин.

Разом з тим, відповідно до довідки серія НОМЕР_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю І групи /а.с.28/.

У відповідності до ст. 51 Конституції України у відповідності до ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України, ОСОБА_2 був особою працездатного віку, зобов`язаний був утримувати ОСОБА_4 , в ч. 1 ст. 1200 Цивільного кодексу України, зазначено право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були або мали на день його смерті право одержання від нього утримання.

Згідно довідки Ковалівської сільської ради Шишацького району Полтавської області від 08.05.2020, станом на 08.01.2020 за адресою: с. Ковалівка Шишацького району Полтавської області,били зареєстровані: ОСОБА_4 , 1964 року народження, ОСОБА_3 - чоловік, 1961 року народження, ОСОБА_9 - донька, 1995 року народження, ОСОБА_2 - син, 1997 року народження. /а.с.19/.

Згідно довідки Ковалівської сільської ради Шишацького району Полтавської області від 03.06.2020, ОСОБА_4 , 1964 року народження, яка має реєстрацію та постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , і перебувала на утриманні свого сина ОСОБА_2 , 1997 року народження, до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.29/.

Відповідачем не спростовано зазначені обставини, не доведено, що ОСОБА_4 не була або не мала на день смерті ОСОБА_2 право одержання від нього утримання, що ОСОБА_4 мала інші джерела доходів.

Щодо припущень щодо недоведеності понесення витрат ОСОБА_4 на поховання за побутовим касовим ордером, то документи, що свідчать про оплату витрат мають бути оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки), і відповідачем у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України не було доведено перед судом, що вказані вище кошти не були сплачені ОСОБА_4 , що такі витрати не були нею понесені, що ФОП ОСОБА_5 не має каси, не веде касову книгу, тощо.

Щодо аргументів представника відповідача щодо здійснення виплат страхового відшкодування, то позивач здійснив виплату страхового відшкодування, керуючись ст.36.4 Закону України № 1961-ІV, на підтвердження проведення оплати витрат відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих в розмірі 214664,00 грн., в тому числі 44636,00 грн. витрат на поховання та 170028,00 грн. по втраті годувальника позивачем було видано наказ «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих» № 3.1/1580 від 26.10.2020 про виплату ОСОБА_10 214664,00 грн. відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та платіжне доручення № 2443772 від 04.11.2020 грошових коштів в сумі 214654,00 грн. - отримувач ОСОБА_8 . Повноваження ОСОБА_8 було підтверджено довіреністю від 08.05.2020 посвідченої секретарем Ковалівської сільської ради Шишацького району Полтавського району, які зареєстровано в реєстрі за № 9. Відповідно до повноважень, наданих ОСОБА_4 ОСОБА_8 , повіреного було уповноважено на представництво інтересів довірителя, в тому числі, «отримувати належну довірителю грошову компенсацію за спричинену шкоду (в тому числі страхову та/або регламенту виплату), без обмежень у їх розмірах для подальшої передачі або перерахування їх ОСОБА_4 », кошти були перераховані ОСОБА_8 . Зазначені обставини у відповідності до вимог ст.. 81 ЦПК України не були спростовані відповідачем.

Таким чином, виходячи з системного аналізу зазначених вище норм Закону та досліджених доказів, наявних в матеріалах справи, у зв`язку з тим, що відповідач на момент дорожньо-транспортної пригоди не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, то після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до ОСОБА_1 про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу, а тому суд доходить висновку, що заявлений позов базується на вимогах закону, є повністю обґрунтованим, а тому і підлягає задоволенню

На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений останнім при подачі позову.

Керуючись ст. ст.12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України завдану шкоду в порядку регресу 214 664 /двісті чотирнадцять тисяч шістсот шістдесят чотири/ гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого судового збору у розмірі 2684 гривні 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України, , місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул.. Малопідвальна, 10, оф. 2

відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2

Суддя Карина ХАРАБАДЗЕ