Справа № 489/4706/19
Провадження № 2/487/74/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2023 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Карташевої Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Верба О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Заводського районного суду міста Миколаєва цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

02.09.2019 Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 11.01.2016, згідно з якою отримав кредит у розмірі 7000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач не виконував кредитні зобов`язання у порядку та строки, визначені умовами кредитного договору, а тому банк просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 18.09.2019 в розмірі 15570,71 грн, з яких: 5876,25 грн - заборгованість за тілом кредита; 3171,08 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 4455,73 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 850,00 грн - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 717,65 грн - штраф (процентна складова). Понесені судові витрати, які складються з судового збору в розмірі 1921 грн, позивач просив стягнути з відповідача.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі.

08.05.2020 до Заводського районного суду м. Миколаєва на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва за підсудністю надійшли матеріали цивільної справи за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.05.2020 справу прийнято до свого провадження.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.06.2020 розгляд справи призначений в порядку загального провадження.

Ухвалою суду від 21.07.2021 закрито підготовче провадження по цивільній справі і призначено судовий розгляд по суті у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача не був присутнім в судовому засіданні, надав заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідч ОСОБА_1 в судовому засіданні 21.01.2021 позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Посилався на те, що кредит не брав, а анкета ним не підписана, з тарифами і умовами банку він не ознайомлювався. Дійсно, він обслуговувався у "Приватбанку" і отримував лише зарплатну картку. В 2016 році він звертався до "Приватбанку" за консультацією, але ніяких договорів не укладав, не підписував, в тому числі і за допомогою планшету. В подальшому відповідач неодноразово викликався до судового засідання, але не з`явився без повідомлення причин неявки.

Суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній доказів, за відсутності сторін.

Дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного.

Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом із тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Відповідно до копії анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 11.01.2016, ОСОБА_1 виявив бажання отримувати послуги АТ КБ «Приватбанк», але не зазначив про обраний тариф, відсоткову ставку, розмір неустойки.

В анкеті-заяві ОСОБА_1 зазначено, що він, підписавши заяву, приєднується до Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на офіційному сайті privatbank.ua, які разом із пам`яткою клієнта тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування.

До позовної заяви долучено витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", на яких відсутні підписи ОСОБА_1 .

Відповідач не виконав свої зобов`язання за договором, внаслідок чого утворилась заборгованість перед банком, на підтвердження якої останнім надано виписку по особовому рахунку відповідача, з якої вбачається використання кредитних коштів після підписання договору, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), довідку про отримані кредитної картки.

Станом на 18.09.2019 заборгованість позивача становить 15570,71 грн, з яких: 5876,25 грн - заборгованість за тілом кредита; 3171,08 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 4455,73 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 850,00 грн - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 717,65 грн - штраф (процентна складова).

Згідно листа №1803858-ВБ від 16.11.2020, наданого позивачем на ухвалу суду про витребування доказів, між банком та відповідачем в елктронному вигляді було укладено договір про надання банківських послуг, який складається з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, особисто підписаної позичальником за допомогою стилусу на планшеті, а також Умов і Правил надання банківських послуг, Тарифів банку. Підписавши анкету-заяву, клієнт згоден на використаня електронного підпису стилусом для завірення копій документів. Укладення договору в елктронному вигляді не суперечить нормам чинного законодавства. До позовної заяви долучено паперовий вигляд електронної анкети-заяви. Виходячи із зазначеного, позивач не має можливості надати оригінал анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг на виконання вимог ухвали суду.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 1 2цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗаконуУкраїни «Проелектронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Підписавши анкету-заяву б/н від 11.01.2016 шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, сторони погодили його електронну форму та визначилися з його умовами.

ОСОБА_1 , заперечуючи проти позовних вимог, оспорював факт підписання ним анкети-заяви у такий спосіб, проте не надав доказів на його спростування.

Відповідачем 24.06.2020 було подано клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи щодо належності підпису на анкеті-заяві, проте відповідно до заяви від 13.05.2021 ОСОБА_1 вже просив не призначати почеркознавчу експертизу по справі у зв`язку з відсутністю предмета дослідження.

Тому, в силу презумпції правомірності договору, передбаченої статтею 204 ЦК України, факт укладення сторонами спірного кредитного договору у зазначеній формі не спростований.

Суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 5876,25 грн.

Позивач просив також стягнути заборгованість за простроченим тілом кредита, пеню та штрафи у фіксованій частині та процентній складовій, проте вони не підлягають задоволенню, оскільки позивач не довів укладення договору на таких умовах.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи обслуговування кредитних карт "Універсальна" .

Разом з тим, наявні у матеріалах справи Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", Умови та правила надання банківських послуг, які передбачали сплату відсотків, пені, комісій, штрафів не містять підпису ОСОБА_1 , а отже, позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, погодився на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг "Приватбанку", ознайомившись з ними.

Крім того, анкета-заява позичальника від 11 січня 2016 року також не містить ні визначеного розміру процентної ставки, ні неустойки (пені, штрафів), отже, у цій справі відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити та вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин і до моменту звернення до суду з вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів і Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг та довідку про умови кредитування, їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору.

Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості в розмірі 5876,25 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 725 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.01.2016 року в розмірі 5876,25 гривень.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог, в розмірі 725 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення можебути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12.07.2023 року.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Т.А.Карташева