Справа №345/3849/23
Провадження № 2-о/345/129/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.08.2023 р. м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано Франківської області

в складі: головуючого судді Мигович О.М.

секретаря Бабійчук Л.В.

з участі: заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

заінтересованої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, суд -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 .

Заяву мотивує тим, що перебувала у шлюбі із ОСОБА_3 , який рішенням Калуського міськрайонного суду від 01.06.2018 розірваний. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 06.04.2020 розділено спільне майно подружжя. За кожним визнано право власності по 1/2 частці домоволодіння, яке складається з житлового будинку, криниці, огорожі та воріт. Поділене домоволодіння фактично являється спільною власністю її та колишнього чоловіка ОСОБА_3 . Незважаючи на те, що домоволодіння є спільною власністю ОСОБА_3 чинить перешкоди в користуванні цим майном. Він не впускає заявницю до будинку, не дає можливості перебувати там, свої неправомірні дії супроводжує погрозами та криками.

Заявниця через порушення своїх прав викликала поліцію, яка за наслідками події складала протоколи про адміністративні правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Протоколи передані на розгляд до суду.

Вважає, що ОСОБА_3 систематично вчиняє домашнє насильство по відношенню до неї, ображає її та чинить перешкоди у користуванні їхньою спільною власністю. Вона не має можливості потрапити до будинку та перебувати в ньому, оскільки ОСОБА_3 не впускає її. Через таку поведінку її колишнього чоловіка, вона постійно перебуває у стані емоційного та психологічного стресу. Такий стан речей негативно позначився на її житті в цілому, та заважає нормально користуватися будинком, який належить на праві власності.

Зважаючи на це, змушена звернутись до суду з заявою про видачу обмежувального припису, та просила її задовольнити.

У судовому засіданні заявник та представник заявника заяву підтримали, підтвердили вищенаведене, просять заяву задоволити.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні заяву не визнав та пояснив, що його до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства не притягали. Просив відмовити у задоволені заяви про видачу обмежувального припису.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що Рішенням Калуського міськрайонного суду від 01.06.2018 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.4).

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 06.04.2020 було розділене спільне майно подружжя ОСОБА_4 . Визнано будинковолодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та згідно технічного паспорта Івано-Франківського ОБТІ складається із: житлового будинку «Е», криниці №1, огорожі №2, огорожі №3, воріт №4 спільною сумісною власністю подружжя. За заявницею ОСОБА_1 встановлено право власності на 1/2 частину будинковолодіння (а.с.5-8).

Згідно витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності заявниця зареєструвала за собою право власності на 1/2 частину вищевказаного будинковолодіння (а.с.9).

05.07.2023 року працівником поліції заповнена Форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, в якій визначено середній рівень небезпеки для потерпілої ОСОБА_1 (а.с.14).

На підставі протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАБ №993009 від 13.07.2022 вбачається, що 04.07.2023р. о 16.43 год ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 за місцем проживання викрикав на ОСОБА_1 та не впускав до будинку (а.с.12).

13.07.2022 працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серія ВАБ №993016 у відповідності до якого 05.07.2023 о 18.50 год ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного характеру, відносно дружини ОСОБА_1 , що виразилось у тому, що ОСОБА_3 не впустив її до будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с.13).

Суд не погоджується з доводами заявниці ОСОБА_1 зважаючи на наступне.

Згідно з частиною першою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом Закону № 2229-VIII.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Закон № 2229-VIII визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом № 2229-VIIIна строк від одного до шести місяців.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях(стаття 81 ЦПК України).

У справі, що розглядається, установлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існують неприязні відносини, часто виникають конфліктні ситуації з приводу проживання та користування будинковолодінням, який належить обом порівну.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАБ №993009 від 13.07.2022 зафіксовано, що 04.07.2023р. о 16.43 год ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 за місцем проживання викрикав на ОСОБА_1 та не впускав до будинку (а.с.12). Цей протокол складено 13.07.2022, хоча подія мала місце 04.07.2023, у ньому не зазначено в чому саме полягав склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КупАП, а будь-які конкретні правові докази, які б свідчили про вчинення ОСОБА_3 насильства саме в сім`ї, як це передбачено ч. 1ст.173-2КУпАП відсутні.

Крім того у протоколі про адміністративне правопорушення серія ВАБ №993016 працівником поліції зазначено, що ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного характеру, відносно дружини ОСОБА_1 , що виразилось у тому, що ОСОБА_3 не впустив її до будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с.13). Хоча умисне позбавлення житла - це форма насильства економічного характеру.

На сьогодні вищезазначені протоколи про адміністративні правопорушення знаходяться на розгляді в суді та немає остаточних рішень.

Під час розгляду справи, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що діяннями ОСОБА_3 могла бути чи була завдана шкода заявниці, що виключає факт насильства в сім`ї.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

У матеріалах справи відсутні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_1 у будь-якій його формі.

На думку суду, звернення заявника до правоохоронних органів із заявами не свідчить про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні протиправних дій останнім.

Також, належних і достатніх доказів з метою оцінки ризиків оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, заявник не надала.

Таким чином, заявником не доведено, що вона як особа, яка постраждала від насильства з боку заінтересованої особи, потребує захисту в порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; що насильство з боку заінтересованої особи носить постійний та регулярний характер.

Враховуючи викладене, оцінюючи встановлені судом обставини та досліджені докази, відсутність ризиків вірогідності вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення для заявника, суд дійшов висновку, що підстав для видачі обмежувального припису за заявою заявника не має.

В силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Керуючись статтями3,4,5,12,13,76-81,141,206,259,263-265,268,273, 350-1, 350-8 Ц ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складено 15.08.2023.

Головуючий