Дата документу 30.03.2023 Справа № 334/535/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 334/535/23 Головуючий у І інстанції: Козлова Н.Ю.
Провадження № 22-ц/807/813/23 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Хмарського Романа Борисовича на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Хмарського Романа Борисовича про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2023 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Хмарського Р.Б. звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2023 рокувідмовлено у видачі судового наказу.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Хмарського Р.Б. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2023 року про відмову у видачі судового наказу, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Хмарського Р.Б. зазначає, що подана нею до суду першої інстанції заява про видачу судового наказу відповідала вимогам статті 163 ЦПК України, а тому суд першої інстанції не обґрунтовано відмовив у видачі судового наказу, не врахувавши приписів ч. 5 ст. 183 СК України.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито та призначено справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України. Надано учасникам справи строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника адвоката Пухира П.В. заперечує проти її доводів, вважає безпідставною та спірною заяву про видачу судового наказу, оскільки він у добровільному порядку сплачує аліменти на утримання дитини. До відзиву додано відповідні копії квитанцій.
Крім того, ОСОБА_2 в особі представника адвоката Пухира П.В. зазначає, що з 26 лютого 2022 року і до теперішнього часу він перебуває на військовій службі у лавах Збройних сил України у в/ч НОМЕР_1 з метою виконання громадянського обов`язку із захисту країни від російських загарбників, на підтвердження чого надав копії відповідних довідок. Зазначає, що військова служба та безпосередня участь у бойових діях є єдиною, незалежною від його волі причиною того, що батько не проживає разом зі своїм сином.

Оскільки добровільно місце проживання дитини батьки між собою не вирішили, ОСОБА_2 вважає це питання спірним, та заявляє про наміри звернутись до суду із відповідною позовною заявою.

24 березня 2023 року до апеляційного суду надійшла відповідь ОСОБА_1 в особі представника адвоката Хмарського Р.Б. на відзив ОСОБА_2 в особі представника адвоката Пухира П.В., у якому скаржниця заперечує проти його доводів.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції, зокрема, керувався п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, відповідно до якого, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі статтею 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 6 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обов`язок утримувати дітей є безумовним. Закон не передбачає спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання дітей. Крім того, не має значення, чи потребує дитина надання їй утримання чи ні.

Наказне провадження - це особливий спрощений вид цивільного судочинства, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, який одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом.

Основною умовою вирішення справи в порядку цієї судової процедури є наявність безспірної вимоги заявника, що підтверджується належно оформленими письмовими документами. Даний вид провадження свідчить не про відсутність спірних правовідносин між сторонами, а про те, що в силу очевидності права вимоги заявника виключається спір щодо наявності самого права. У такому випадку немає потреби порушувати процесуально складне й тривале позовне провадження, а достатньо короткого та спрощеного наказного провадження, що відповідає інтересам як заявника, так і суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Так, частиною 5 статті 183 СК України, яка кореспондується з частиною 1статті 161 ЦПК України, визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

За загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті. Водночас, підставою для відмови у видачі наказу є, зокрема, встановлення судом обставин, що з поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги. Такі підстави для відмови у видачі судового наказу свідчать про наявність у суду обов`язку здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності/порушення його права.
Наявність спору про право, вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви.
Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.
Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.
Крім того, безспірність передбачає не лише те, що боржник не оспорює вимог заявника, оскільки боржник має право подати заяву про скасування судового наказу, а й те, що у суду не повинно виникати обґрунтованого сумніву у наявності спору про право та факту належності права вимоги. Вимоги заявника повинні бути документально підтвердженими та безспірними, а в суду не може викликати сумнівів ні момент настання права вимоги, ні розмір боргу, ні період їх стягнення.
Так, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 заперечує право вимоги скаржниці ОСОБА_1 про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , надавши копії квитанцій про перерахування коштів на утримання сина та квитанцій про сплату подарунків, замовлених для нього, а отже, відсутні беззаперечні підстави вважати, що ОСОБА_2 як батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тож суд першої інстанції у цьому конкретному випадку дійшов правильного висновку про те, що заявлені ОСОБА_1 вимоги не є безспірними та беззаперечними, а наведені нею обставини можуть бути з`ясовані лише в ході розгляду справи в порядку позовного провадження.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що на теперішній час неможливо беззаперечно вважати, що дитина - ОСОБА_3 , проживає разом з матір`ю, оскільки існують об`єктивні обставини, які тимчасово перешкоджають проживанню дитини разом з батьком, який перебуває на військовій службі у лавах Збройних сил України та бере безпосередню участь у бойових діях.

Суддя відмовляє у видачі наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог ст. 163 ЦПК України або якщо з поданої заяви не вбачається виникнення чи порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву (пп.1 та 8 ч.1 ст.165 ЦПК України).

Колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив та надав оцінку обставинам у справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2023 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Хмарського Романа Борисовича залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2023 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 30 березня 2023 року.

Головуючий:

Судді: