КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-з/824/686/2023
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 червня 2023 року місто Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.
суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.
за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні заяву відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі за апеляційною скаргою відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Шум Л.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, -
У листопаді 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив:
стягнути з МТСБУ на його користь завданий матеріальний збиток в розмірі 194171,05 грн.;
стягнути з МТСБУ на його користь витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку в розмірі 2500 грн.;
стягнути з МТСБУ на його користь суму 3% річних за період 12 травня 2022 року по 28 жовтня 2022 року в розмірі 2713 грн.;
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 січня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 завданий матеріальний збиток в розмірі 194171,05 грн, витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку в розмірі 2 500 грн., витрати пов`язані із зберіганням з 12 травня 1 22 року по 12 жовтня 2022 року пошкодженого транспортного засобу в розмірі 21 000 грн., пеню з 12 травня 2022 року по 28 жовтня 2022 року за прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) в розмірі 41 706,87 грн.; суму трьох відсотків річних за період з 12 травня 2022 року по 28 жовтня 2022 року в розмірі 2 713,07 грн.,індекс інфляції за період з 12 травня 2022 року по 28 жовтня 2022 року в розмірі 19 117,93 коп.

Стягнутоз МТСБУ на користь держави 2481 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач МТСБУ подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 травня 2023 року апеляційну скаргу відповідача МТСБУзадоволено.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 січня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до МТСБУпро відшкодування матеріальної шкоди, стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат відмовлено.

Компенсовано МТСБУза рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 4180,62 грн.

10 травня 2023року від відповідача МТСБУдо Київського апеляційного суду надійшла заява, в якій останній просив розподілити судові витрати відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України та стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.за рахунок держави.

В обґрунтування вимог заяви посилався на те, що на виконання вимог ст.134 ЦПК України представником відповідача у відзиві на позовну заяву було зазначено, що згідно з п.8 ч.3 ст.178 ЦПК України МТСБУ очікує понести судові витрати - витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

Вказував, що відповідно до умов додаткової угоди до договору про надання правової допомоги №4.1/12-10/2021 від 12 жовтня 2021 року Адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП» здійснено представництво інтересів МТСБУу справі №759/15269/22 у Святошинському районному суді міста Києва, Київському апеляційному суді, зокрема, але не виключно, подано відзив на позовну заяву, апеляційну скаргу, відповідь на відзив по справі №759/15269/22.

Зазначав, що оплата проводиться після підписання акту виконаних робіт між АО та МТСБУ у майбутньому, у зв`язку з чим вважає, що надана додаткова угода є достатньою підставою для покриття витрат МТСБУ на правову допомогу.

18 травня 2023 року від представника позивача надійшли заперечення проти стягнення витрат на правову допомогу, в яких останній просив відмовити МТСБУ у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином. Від представника позивача надійшла заява, в якій останній просив розглядати справу у його відсутність.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.4 ст.270 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи заяви, колегія суддів вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев'ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п'ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VIдоговір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру» визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов'язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об'єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язаний (зобов'язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов'язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Згідно з ст.30 вказаного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічнийправовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц,постановахВерховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2022 року відповідачем було подано до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому останній вказував на те, що за вивчення та аналіз позовної заяви, підготовку правової позиції по справі, подання відзиву на позовну заяву, участі адвоката у судовому процесі, у разі необхідності подання апеляційної та касаційної скарги МТСБУ планує понести витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування відповідачем МТСБУ надано копії: договору№4.1/12-10/2021 від 12 жовтня 2021 року про надання послуг у сфері права; додаткової угоди до договору від 28 грудня 2021 року; додаткової угоди №849 від 17 листопада 2022 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 жовтня 2021 року між МТСБУ та Адвокатським об'єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП» укладено договір №4.1/12-10/2021 про надання послуг у сфері права, предметом якого є, серед іншого, супровід судових справ.

28 грудня 2021 року між МТСБУ та Адвокатським об'єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП» укладено додаткову угоду до договору №4.1/12-10/2021 про надання послуг у сфері права.

17 листопада2022 року між МТСБУ та Адвокатським об'єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП» укладено додаткову угоду №849 до договору №4.1/12-10/2021 про надання послуг у сфері права, згідно якої, відповідно до умов договору, замовником передано, а виконавцем прийнято завдання на ведення від імені замовника справ, серед яких справа за позовом ОСОБА_1 до МТСБУ. Вартість послуг визначена в розмірі 2000,00 грн.

Згідно матеріалів справи, відповідачем МТСБУ на виконання вимог договору про надання правової допомоги було подано до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в подальшому було подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, представник МТСБУ брав участь у судовому засіданні апеляційного суду 09 травня 2023 року.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановахОб'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 06грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19.

У запереченнях на заяву про ухвалення додаткового рішення, представник позивача вказував на те, що заявлені відповідачем витрати на правову допомогу є недоведеними.

Разом з тим, колегія суддів оцінивши надані відповідачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу докази приходить до висновку, що зазначені у заяві про ухвалення додаткового рішення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. є доведеними. Підстав для їх зменшення колегія суддів не вбачає.

Відповідач МТСБУ у заяві просив стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.за рахунок держави, однак колегія суддів приходить до висновку, що наявні підстави для стягнення вказаних витрат з ОСОБА_1 , з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви ОСОБА_1 бувзвільненийсаме від сплати судового збору на підставі пункту 6частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

При цьому за змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких й належать витрати на професійну правничу допомогу.

Тобто сторона може бути звільнена лише від сплати судового збору, а відтак витрати понесені відповідачем на професійну правову допомогу підлягають стягненню з ОСОБА_1 .

З огляду на вищевикладене, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь МТСБУ понесенівитрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Керуючись ст.ст.268, 270, 382-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України про ухвалення додаткового судового рішення - задовольнити частково.

Ухвалити додаткове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України, місцезнаходження: місто Київ, Русанівський бульвар, 8, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст додаткової постанови складено 08 червня 2023 року.

Головуючий:

Судді: