Номер провадження: 22-ц/813/5081/23
Справа № 496/3809/21
Головуючий у першій інстанції Пасечник М.Л.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Коновалова В.А., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Сінько А.І.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17 січня 2023 року, ухвалене у складі судді Пасечник М.Л., у приміщенні того ж суду,

за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст заявлених вимог

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просить суд встановити факт постійного проживання на території України ОСОБА_1 з серпня 1985 року, в тому числі на момент проголошення незалежності України - 24.08.1991 року і по теперішній час.

Свої вимоги заявник мотивувала тим, що вона народилася в 1985 році в Вірменській РСР. Після її народження, у 1985 році батьки заявниці переїхали в Україну. З серпня 1985 року ОСОБА_1 проживала на території України, за кордон та до країн СНГ ніколи не виїжджала. З 1992 року по 2003 рік відвідувала Кам`янську загальноосвітню школу ІІІІ ступенів Біляївського району Одеської області. Виданий паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , з відміткою про прописку, також підтверджує той факт, що вона проживала на території України у зазначений період. Крім того, заявниця звернула увагу суду на те, що з 1985 року вона не виїжджала за межі України. Встановлення факту, про яке просить заявниця, надасть їй змогу отримати паспорт громадянина України, у зв`язку з чим, остання звернулася до суду з вказаною заявою.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 17 січня 2023 року заяву ОСОБА_1 заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що заявницею доведено, що вона з серпня 1985 року, та на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) дійсно постійно проживала та продовжує проживати на теперішній час на території України, а тому наявні підстави для задоволення заяви в порядку, передбаченому ст. ст. 315-319 ЦПК України .

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням суду ГУ ДМС в Одеській області 15 лютого 2023 року звернувся з апеляційною скаргою поштою безпосердньо до суду апеляційної інстанції в порядку ст. 355 ЦПК України, відповідно до якої просив скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове яким відмовити у задоволенні заяви відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що у рішенні суду зазначено, що «однак, оскільки мати заявниці, після підтвердження факту її проживання на території України, не звернулася до ГУ ДМС в Одеській області з питання набуття громадянства України суд вважає необхідним заяву ОСОБА_1 задовольнити, оскільки це має юридичне значення для неї»(арк. 3, абз. 13 рішення). Враховуючи викладене, ГУ ДМС в Одеській області вважає, що зазначене судове рішення підлягає апеляційному оскарженню на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального (Закону України «Про громадянство України») та процесуального права (ЦПК України). Так, ГУ ДМС в Одеській області не погоджується з зазначеними висновками суду з огляду на наступне. Разом з тим, відповідно частини 1 статті 8 Закону за територіальним походженням набувається особами, які самі чи хоча б один з їх батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов?язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні літи реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов?язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні. замість зобов?язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні. від іноземного громадянства. Згідно частини 1 статті 9 Закону за клопотанням до громадянства України можуть бути прийняті особи, які протягом останніх п?яти років безперервно проживали на території України Поряд з цим, Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, регламентує механізм отримання особами громадянства України (далі Порядок). Так, у пункті 24 Порядку згадується про те, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка народилася до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент народження особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону України «Про громадянство України»), подає: а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням; б) дві фотокартки (розміром 35 ? 45 мм); в) один із таких документів: - декларацію про відсутність ноземного громадянства - для осіб без громадянства; ??зобов?язання припинити іноземне громадянство - для іноземців. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов?язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов?язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичнее припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України; ??декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує надання особі статусу біженця чи притулку в Україні. - для іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні; ??декларацію про відмову особи, яка є громадянином Російської Федерації і зазнала переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує переслідування через політичні переконання (довідка Міністерства закордонних справ України, дипломатичного представництва чи консульської установи України, видана в установленому Кабінетом Міністрів України порядку), - для іноземців, які є громадянами Російської Федерації та зазнали переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності; ??заяву про зміну громадянства - для іноземців, які є громадянами держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України. Miж тим. згідно пункту 25 Порядку, то для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, (УРСР) (частина Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки перша статті 8 Закону, подає документи, передбачені підпунктами "a" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ. що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Враховуючи вищевикладене заявник може звернутись до органів ДМС України з заявою про набуття громадянства України. 3 огляду на це ГУ ДМС в Одеській області зазначає, що згідно п. 1 розділу 1 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом цього Порядку. У випадках, передбачених законодавством України, за подання заяви та інших документів з питань громадянства сплачується державне мито або консульський збір, документ про сплату якого подається разом із заявами та іншими документами з питань громадянства. З урахуванням п. 4 розділу 1 порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затвердженого Указом Президента України про «Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України"» заяви та інші документи з питань громадянства подаються особою, яка проживає в Україні на законних підставах, виникає необхідність встановлення статусу заявника та її легального перебування на території України. Тобто законодавець чітко передбачає можливість встановлення належності до громадянства особами, які проживали на території України станом на 24.08.1991. 3 огляду на це, важливо зазначити, що результатом встановлення факту проживання заявника станом на 24.08.1991 прямо впливає на отримання ОСОБА_1 статусу громадянина України та/або документування паспортом громадянина України. Провадження за заявами з питань отримання дозволу на постійне проживання на території України входить до повноважень ДМС України та її територіальних підрозділів, серед яких є ГУ ДМС України в Одеській області. Отже будь-які дії, спрямовані на отримання дозволу на постійне проживання на території України знаходяться у межі інтересів ГУ ДМС України в Одеській області. 3 аналізу вищезазначених норм вбачається, що рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України ніяк не впливає на прийняття заяви та рішення про прийняття до громадянства України. Головне управління Державної міграційної служби України вважає, що спірне рішення повинно оцінюватися на відповідність дотримання принципу законності. Такий принцип відображено у частині другій статті 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Також Верховний суд неодноразово висловлював позицію, яка відрізняється від позиції оскаржуваного рішення. Враховуючи викладене, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17.01.2023 по справі № 496/3809/21 винесено з порушенням норм матеріального права, а саме Закону України «Про громадянство України», «Порядку провадження а заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України. оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України» та процесуального права ст. ст. 77-81, 294 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, заявницю, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї заявниці, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги , судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом апеляційної та першої інстанції встановлено те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видавався паспорт громадянина України, серії НОМЕР_1 , Біляївським РВ УМВС України в Одеській області 18.06.2001 року, місцем реєстрації останньої зазначено АДРЕСА_1 .

Згідно копії свідоцтва про народження, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Цаккар, Мартунівського району, Вірменська РСР, батьками є ОСОБА_2 , вірменин, та ОСОБА_3 , вірменка, про що у книзі записів актів про народження 18.02.1985 року зроблено відповідний актовий запис № 11.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 20.01.2000 року, у справі № 267/2000 р., було встановлено факт проживання на Україні з 1986 року в с. Кам`янка, Біляївського району Одеської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_1 закінчила у 2003 році Кам`янську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Біляївського району Одеської області, що підтверджується копією атестату серії СК №21559670 від 23.06.2003 року, та копією додатку до атестату про повну загальну середню освіту, серії НОМЕР_2 .

Листом Біляївського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області № 232 від 07.02.2020 року, повідомлено ОСОБА_4 про те, що їй відмовлено в оформленні паспорта громадянина України у зв`язку з тим, що згідно з проведеною перевіркою встановлено, що батьки заявниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно рішень Біляївського районного суду Одеської області встановили факт проживання в Україні з 1979 року, але з питання набуття громадянства України до ГУ ДМС України в Одеській області не зверталися.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Як визначено в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Крім того, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13.11.1991 року).

Верховний суд України листом від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснював, що у порядку ч. 2 ст. 315 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення юридичних фактів, у тому числі, й постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13.11.1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24.08.1991 року або станом на 13.11.1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно із ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Вирішуючи питання встановлення належності до громадянства України необхідно керуватися, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Так, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і названого Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» регламентовані випадки належності до громадянства України.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Згідно із п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року №215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року або проживання в Україні за станом на 13.11.1991 року. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року.

У п. 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Згідно із п. 10 Порядку для встановлення належності до громадянства України особа, яка станом на 24.08.1991 року або на 13.11.1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13.11.1991 року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні станом на 13.11.1991 року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України станом на 24.08. 1991 року або на 13.11.1991 року; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року або факт їх проживання в України станом на 13.11.1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про те, що станом на 24.08.1991 року або на 13.11.1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала на території України (за наявності документів, що підтверджує зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13.11.1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні станом на 13.11.1991 року.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону.

Враховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24.02.2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61 6498св20), від 05.04.2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 6116116св20).

Згідно зі статтею 81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час судового розгляду встановлено, що заявниця з серпня 1985 року, в тому числі на момент проголошення незалежності України - 24.08.1991 року проживала та по теперішній час проживає на території України, що підтверджується наданими суду доказами та показами свідка.

Мати заявниці, після підтвердження факту її проживання на території України, не звернулася до ГУ ДМС України в Одеській області з питання набуття громадянства України,

Копія виданого паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , з відміткою про прописку також не може достеменно підтвердити той факт, що остання дійсно проживала на території України у зазначений період.

Судова колегія частково погоджується з доводами апеляційної скарги в частині того, що позовні вимоги є необґрунтованимиз 1990 року по 1992 рік а не в повному обсязі як зазначає апелянт.

Надані заявником докази суд визнає неповними, які у повній мірі не підтверджують позовних вимог, оскільки ці докази містять у собі часткову інформацію щодо предмета доказування, та не підтверджують факту постійного проживання заявниці на території України у зазначений період.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявницею належним чином не доведено, що вона з 1990 року по 1992 рік , та на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) дійсно постійно проживала на території України, а тому наявні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Судова колегія не погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінкою їх належності , допустимості, достовірності, а також достатності і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено в достаній мірі тих обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, що , однако не заважає в подальшому, при наявності достатності доказів проживання заявниці с 1990 року по 1992 рік на території України звернутися до суду .

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17 січня 2023 року скасувати..

Ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 , про встановлення факту постійного проживання на території України ОСОБА_1 з серпня 1985 року, в тому числі на момент проголошення незалежності України - 24.08.1991 року і по теперішній час. .

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 червня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді В.А. Коновалова

Ю.П.Лозко