Справа № 297/1305/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 серпня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кондора Р.Ю. і Мацунича М.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттянергозбут» на ухвалу судді Берегівського районного суду від 02 травня 2023 року (у складі судді Михайлишина В.М.) про відмову у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттянергозбут» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Закарпаттянергозбут» (надалі Товариство) звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу у квітні 2023 р.

Просило видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства суму заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 7323,24 грн. і 268,40 грн. у відшкодування судового збору.

Ухвалою судді Берегівського районного суду від 02 травня 2023 року Товариству було відмовлено у видачі судового наказу.

Товариство просить скасувати цю ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови у видачі судового наказу.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу (п.1 ч.1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відтак, ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Суд виходив із того, що до заяви про видачу судового наказу долучено копію довіреності про повноваження представляти інтереси ТзОВ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ». Разом із цим, вказана довіреність є неналежної якості, із п. 1 якої не вбачається прізвище особи директора, яка уповноважена видавати довіреність. Крім того, до матеріалів справи не долучено Витяг із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань згідно з якої суд міг би встановити дату реєстрації заявника, дату взяття на облік як платника податків, що безпосередньо впливає на право його вимоги щодо стягнення заборгованості. Також, згідно з долученої до матеріалів справи виписки про розрахунок заборгованості встановлено, що така оформлена на ОСОБА_2 . Позаяк, заява надійшла щодо видачі судового наказу відносно ОСОБА_1 .

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На обґрунтування заяви про видачу судового наказу Товариством зазначено, що ОСОБА_1 , якій здійснюється постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 ) приєдналася до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, шляхом фактичного споживання електричної енергії за вказаною адресою та частковими оплатами рахунків, що підтверджується загальною карткою споживання за особовим рахунком № НОМЕР_1 відкритого на Боржника. За умовами вказаного договору постачальник зобов`язався продавати електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачувати вартість спожитої електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами даного договору.

Отже, місцем виконання договору є адреса постачання електричної енергії: АДРЕСА_1 )

Особовий рахунок було заведено на ім`я ОСОБА_2 , який за отриманою інформацією від Яношівського старостинського округу Берегівської міської ради не зареєстрований та не проживає за вказаною адресою.

Із змісту довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку за № 103 від 20.03.2023 р. убачається, що за адресою: АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_3 ) зареєстровано (проживають) 8 осіб, серед яких із 25.04.1993 р. по т.ч. значиться головою дворогосподарства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( копія довідки надана до даної апеляційної скарги).

Згідно з ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Так, зокрема, п. 3 ч.1 ст. 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу встановлені статтею 163 ЦПК України, а саме: 1. Заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. 2. У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. 3. До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

У свою чергу, ст. 165 ЦПК України передбачає вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу, якими є: 1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; 4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Згідно з ч. 3 ст. 163 ЦПК України, документ, а саме, Витяг із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно з якого суд має встановити право заявника на стягнення заборгованості, не передбачено надавати до заяви про видачу судового наказу.

Також суд першої інстанції виходив із того, що в копії довіреності представника, зокрема, п.1 не вбачається прізвище особи директора, яка уповноважена видавати довіреність.

Однак, у п.1 Довіреності прізвище особи директора і не могло бути зазначено взагалі, оскільки, в даному пункті зазначено повноваження уповноваженої особи, а саме, право останньої представлення інтересів Товариства в межах Мукачівського, Берегівського та Хустського районах Закарпатської області у місцевих загальних судах та інших органах, підприємствах, установах та організаціях.

Як убачається зі змісту довіреності, зокрема, абзацу 1, чітко зазначено прізвище директора ТОВ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ», яка уповноважена видавати довіреність, а саме, ОСОБА_3 , що діє на підставі статуту.

Відповідно до пункту 6 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Таким чином, ОСОБА_1 , як голова дворогосподарства, особа яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), яка отримує комунальну послугу з постачання електричної енергії, має нести цивільно-правову відповідальність за порушення зобов`язань перед заявником.

Із урахуванням цього, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги подані заявником докази до заяви про видачу судового наказу.

Отже, суд першої інстанції не врахувавши наведеного, дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для відмови у видачі судового наказу.

Згідно з п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з положеннями п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У контексті наведеного та відповідно до вимог ст. 379 ч.1 п.4 ЦПК України оскаржена ухвала підлягає скасуванню як незаконна, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Також Товариство в апеляційній скарзі просить вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених Товариством у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Із цього приводу колегія суддів зауважує таке.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

За змістом положень ч. ч. 1, 4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч.2ст.137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3ст.137 ЦПК України).

У справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник (частина друга ст.42 ЦПК України).

Із огляду на це, апеляційний суд вважає, що у задоволенні клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. належить відмовити, оскільки, зі змісту норм ЦПК України вбачається, що відшкодування витрат на правничу допомогу можливе лише у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження такі судові витрати не відшкодовуються. Крім того апелянтом не надано належних доказів щодо наданих послуг виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому належить наголосити, що ч.2 ст.164 ЦПК України визначає, що в разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

У стягненні судового збору, сплаченого стягувачем при поданні апеляційної скарги, належить відмовити, тому що відшкодування суми судового збору, сплаченого у наказному провадженні, підлягає відшкодуванню лише на користь заявника у разі пред`явлення ним позову до боржника.

Ураховуючи системне тлумачення норм, що регулюють порядок стягнення судових витрат пов`язаних із розглядом справи, суд не вбачає правових підстав для стягнення заявлених адвокатом Чекан В.В., яка діє в інтересах Товариства витрат на правничу допомогу та витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки, відшкодування таких витрат, здійснюється у позовному провадженні, у справах наказного провадження такий вид судових витрат не відшкодовуються.

Керуючись п.6 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 379, ст.ст. 382, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттянергозбут» задовольнити частково.

2.Ухвалу судді Берегівського районного суду від 02 травня 2023 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

3.У задоволенні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттянергозбут» про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції відмовити.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

5.Повне судове рішення складено 17 серпня 2023 р.

Судді: