ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/5991/20 Номер провадження 22-ц/814/913/23Головуючий у 1-й інстанції Музиченко В.О. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

за участі секретаря: Боштенко В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Петренко Олена Михайлівна , що діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2021 року , по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди , відповідно до якого позивач просить стягнути з відповідача на її користь спричинену їй матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 304 621,10 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень.

В обґрунтування позову зазначила, що вона була потерпілою у кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.2 ст. 190 КК України, в рамках кримінального провадження нею було пред`явлено позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02.12.2019 року, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження закрите, її цивільний позов залишено без розгляду та роз`яснено право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02.12.2019 року встановлено, що ОСОБА_1 вчинила злочин, передбачений ч.2 ст. 190 КК України - шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, що завдало значної шкоди потерпілій. ОСОБА_1 у період з жовтня 2013 р. по лютий 2014 р. використовуючи вигаданий привід для позики грошей, та зацікавивши її вигідною пропозицією, шляхом обману та зловживання довірою заволоділа грошовими коштами на суму 10 290 доларів США, а також золотими прикрасами на суму 19 896,80 грн. Станом на день подання позову, тобто на 07.08.2020 року офіційний курс НБУ долара США по відношенню до 1 гривні становить 27,67, тому 10 290 доларів США * 27,67 = 284 724,30 грн. та вартість прикрас 19896,80 грн. Всього їй було спричинено шкоду на суму 304621,10 грн. Також діями відповідача їй були спричинені душевні страждання. Вона була обурена вчиненням відносно неї злочину. Відповідач була її близькою подругою впродовж 30 років, вона їй повністю довіряла. Через це вона втратила довіру до людей. З 2014 року вона визнана потерпілою і вимушена була виборювати свою правоту в судових засіданнях , відповідач уникла відповідальності за вчинене і вона вимушена звертатись до суду в прядку цивільного судочинства. Значно змінився її звичайний життєвий уклад. Її мати, через душевні переживання втратила своє здоров`я. Спричинену моральну шкоду вона оцінює у 100 000 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 304621,10 грн., а також моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., а всього стягнуто 314621 (триста чотирнадцять тисяч шістсот двадцять одна) грн. 10 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 3146,21 грн.

Непогодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_1 .

Скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалене із грубим порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права, що потягло за собою однобічне та неповне з`ясування судом всіх фактичних обставин справи , їх не дослідження та ненадання їм належної оцінки , суд лише формально підійшов до встановлення обставин справи , не сприяв повному об`єктивному та неупередженому іі розгляду , що призвело до ухвалення судом незаконного та необґрунтованого рішення.

Апелянт просить скасувати рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2021 року , та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Судом встановлені наступні обставини справи.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02.12.2019 року ОСОБА_1 , звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 190 КК України - закрито. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином та цивільний позов ПТ «Ломбард «Любий друже», Даниленко і компанія» про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої злочином, залишено без розгляду Роз`яснено потерпілим їх право звернутися до суду з аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 06.08.2020 року, ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 02.12.2019 про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України залишено без змін.

Ухвалами судів встановлено, що ОСОБА_1 , шляхом обману та зловживання довірою заволоділа грошовими коштами ОСОБА_2 на суму 10290 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18.07.2014 р. склало 119869 грн. та золотими прикрасами на суму 19896,80 грн., чим спричинила потерпілій значну матеріальну шкоду на загальну суму 139765,80 грн.

Районний суд, задовольняючи позовні вимоги, рішення мотивував тим, що злочинними діями ОСОБА_1 позивачці заподіяно моральної та матеріальної шкоди, розмір якої доведений належними та допустимими доказами. ОСОБА_1 на підставі ст.49 КК України від кримінальної відповідальності звільнено, у зв`язку із закінченням строків давності.

За змістом положень ст. 44 КК України звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована кримінальним і кримінальним процесуальним законодавством відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У цьому випадку КК виходить зі встановлення факту вчинення особою кримінально караного діяння, а тому передбачені КК підстави для звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до положень ст.49 КК України не слід вважати реабілітуючими.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, ухвалою місцевого про звільнення відповідача ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, що набрала чинності, встановлено, що, внаслідок злочинних дій відповідача, позивачу заподіяно матеріальну шкоду і ця обставина є обов`язковою для суду при розгляді цієї справи.

Встановленим судом обставинам, відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним Кодексом України.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням порушеного права, тобто, з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

У п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

На підтвердження завданих збитків позивачем було надано копію ухвали Московського районного суду м.Харкова від 02.12.2019 по справі №643/10075/15-к , якою встановлено факт вчинення ОСОБА_1 злочину передбаченого ч.2 ст.190 КК України шахрайство, заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою , що завдало значної шкоди потерпілому.

Зазначеною ухвалою ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності , кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрите з нереабілітуючих підстав.

Заявляючи клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності , остання повідомила суду , що їй зрозумілі наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав передбачених ст.49 КК України.

Відтак, ОСОБА_1 не була виправдана , та була звільнена від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Аналіз викладеного свідчить про те, що позивачем доведено в повному обсязі заподіяння йому матеріальної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача.

Районним судом встановлено , що станом на день подачі позову, тобто, на 07.08.2020 року офіційний курс НБУ долара США по відношенню на 1 гривні становив 27,67, тому 10290 доларів США * 27,67 = 284724,30 грн. та вартість прикрас склала 19896,80 грн. Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 було спричинено ОСОБА_1 шкоду на суму 304 621,10 грн., колегія суддів погоджується із вказаним висновком.

Апелянт вказував, що підстави для задоволення позову в частині спричинення моральної шкоди відсутні.

Проте, колегія суддів вважає, що аргументи зазначені у скарзі щодо не встановлення вини відповідача та відсутності доведення спричинення моральної шкоди є такими , що не заслуговують на увагу, адже як зазначалося вище, при заявленні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у справі № 643/10075/15-к ОСОБА_1 було зазначено , що їй зрозумілі наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями1167,1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В пункті 9 цієї Постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених судом обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди слід стягнути 10 000,00 грн., з урахуванням ступеня вини відповідача, характер правопорушення, ступінь душевних страждань ОСОБА_2 , характеру та обсягу заподіяних останній моральних страждань, а також з врахуванням вимог розумності та справедливості .

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді : А.І.Дорош

О.А. Лобов