Справа № 932/6786/22
Провадження № 2/932/2222/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2023 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря: Дубовик К.В.

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Рух справи.

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 10.112022 надійшов вищезазначений позов, в якому позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, в квартирі АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2023 відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Стислий виклад позиції позивача зазначеної у позові.

Позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . За даною адресою також зареєстрований онук позивача ОСОБА_2 , проте фактично з вересня 2019 року по теперішній час він не проживає у зазначеній квартирі, про його місце проживання позивачеві не відомо. В свою чергу позивач, вимушений витрачати зайві кошти на оплату комунальних послуг, що є значними витратами. Реєстрація відповідача не дозволяє позивачу вільно розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. З урахуванням викладеного, позивач просить суд визнати відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням.

Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Вказала, що подарувала відповідачу іншу квартиру, в яку останній із дружиною та дитиною переїхав жити.

Відповідач в судовому засіданні вимоги позову заперечив, пояснив, що йому чиняться перешкоди в користуванні квартирою та він змушений з лютого 2023 року проживати за іншою адресою.

Відповідаючи на питання суду вказав, що дійсно позивач подарувала йому іншу квартиру у 2019 році, в яку він переїхав проживати разом із дружиною та дитиною. Уточнив, що спочатку подарованою квартирою під тиском позивач забрав від своєї дочки та матері відповідача.

Також відповідач ствердив, що після 2019 року часто відвідував спірну квартиру, проте вказував, що такі візити були пов`язані із наданням допомоги позивачу.

Зазначив, що позивач «заплуталась», та їй необхідно пройти психіатричну експертизу.

Фактичні обставини встановлені судом.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1289 від 17.06.2021 квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 .

Відповідно до копії довідки про склад сім`ї №7251 від 03.11.2022, зареєстрованими є уповноважений власник квартири ОСОБА_1 з 08.07.2020 та ОСОБА_2 з 28.10.2008.

Згідно акту від 08.11.2022, що складений сусідами позивача, підтверджено факт не проживання ОСОБА_2 за зазначеною адресою з вересня 2019 року, відсутність його особистих речей, предметів побуту.

В судовому засіданні відповідач визнав той факт, що в 2019 році позивач подарувала йому іншу квартиру. Це пов`язано із одруженням та народженням у нього дитини. Відповідч із сімєю переїхали проживати у нову квартиру.

Норми права, що застосував суд.

Частиною ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності с право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Hіхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Велика палата Верховного Суду в постанові від 13.10.2020 у справі N447/455/17 (провадження N14-64цс20) звернула увагу на те, що необхідно звернути увагу, що ЖК УРСР був прийнятий 30.06.1983 і він не відображає усіх реалій сьогодення. ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше у часі, тому темпоральна колізія вирішується саме на користь норм ЦК України.

У вказаній постанові, якою вирішено побідний даному спір, зазначено, що у своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

У відповідності до ст.266 СК України, повнолітні внуки, правнуки зобов`язані утримувати непрацездатних бабу, діда, прабабу, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки, правнуки можуть надавати матеріальну допомогу.

Висновки суду.

З огляду на те, що відповідач змінив місце проживання із квартири АДРЕСА_1 на іншу квартиру у 2019 році, що сам визнав в судовому засіданні, наявна обставина, що визначена ч.2 ст.405 ЦК України. Відповідно позов підлягає задоволенню повністю.

Щодо пропорційності, то суд враховує, що відповідач має у власності житло де фактично проживає разом із своєю сім`єю.

Доводи відповідача про чинення йому перешкод у користуванні квартирою у 2023 році, тобто після звернення позивачем до суду із позовом у даній справі, свідчить лише про намагання відповідача штучно створити підстави для відмови у позові.

Доводи відповідача про те, що після переїзду до нової квартири він відвідував квартиру АДРЕСА_1 суд не бере до уваги. Зокрема під-час таких доводів відповідач неодноразово вказував про допомогу позивачу, яка є його бабою. Відтак такі доводи не свідчать, що вказана квартира залишалася місцем проживання чи перебування відповідача. Викладені доводи, які є не доведеними, можуть свідчити лише про виконання відповідачем обов`язку, визначеного ст.266 СК України.

Доводи про те, що позивач потребує психіатричної допомоги також не беруться до уваги, адже підчас судового розгляду не здобуто доказів на підтвердження такої обставини. В судовому засіданні позивач була присутньою і суду не виникло сумнівів у її дієздатності.

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користуватися квартирою АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складений та проголошений 28 березня 2023 року о 08.15 год.

Суддя: В.І.Цитульський