Дата документу 29.03.2023 Справа № 323/323/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №323/323/17 Головуючий у 1 інстанції Мінаєв М.М.
Провадження № 22-ц/807/164/23 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 08 лютого 2022 року у справі за заявою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Зюбрицького А.В. про зміну порядку та способу виконання постанови Верховного Суду,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2021 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Зюбрицький А.В. звернувся до суду з заявою про зміну порядку та способу виконання постанови Верховного Суду.

Заява обґрунтована тим, що 20 червня 2018 року Верховним Судом скасовано рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.07.2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 21.12.2017 у справі 323/323/17, зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області (надалі ГУ ДГК) виділити ОСОБА_1 із земель резервного фонду державної власності на території Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до сертифіката РН № 213194, виданого Оріхівською районною державною адміністрацією Запорізької області 20 січня 2015 року, на право на земельну частку (пай) розміром 7,55 в умовних кадастрових гектарах. На виконання вказаної постанови 17.04.2019 року Оріхівський районний суд Запорізької області видав відповідний виконавчий лист.

Однак в процесі примусового виконання вказаного судового рішення виникли труднощі, які унеможливлюють його виконання.

Так, 27.05.2021 набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021, у зв`язку з чим ГУ ДГК втратило повноваження розпорядження землями сільськогосподарського призначення, які, до того ж, в силу вказаного Закону перейшли до комунальної власності, правом розпорядження якими наділені органи місцевого самоврядування.

Відтак, державний виконавець за клопотанням боржника у виконавчому провадженні просить змінити порядок і спосіб виконання Постанови КЦС ВС від 20.06.2018, визначивши якого в такому формулюванні: «Зобов`язати Комишуваську селищну раду Запорізького району Запорізької області виділити ОСОБА_1 із земель комунальної форми власності на території Комишуваської селищної ради в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до сертифіката РН № 213194, виданого Оріхівською районною державною адміністрацією Запорізької області 20 січня 2015 року, на право на земельну частку (пай) розміром 7,55 в умовних кадастрових гектарах».

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 08 лютого 2022 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву в повному обсязі.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 червня 2018 року Верховним Судом скасовано рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.07.2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 21.12.2017 у справі 323/323/17, зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області виділити ОСОБА_2 із земель резервного фонду державної власності на території Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до сертифіката РН № 213194, виданого Оріхівською районною державною адміністрацією Запорізької області 20 січня 2015 року, на право на земельну частку (пай) розміром 7,55 в умовних кадастрових гектарах.

17 квітня 2019 року Оріхівським районним судом Запорізької області був виданий виконавчий лист на примусове виконання вказаної постанови Верховного Суду.

Відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчого провадження Міністерства юстиції України, 05.06.2019 року було відкрито виконавче провадження № 59278096 з примусового виконання вказаної постанови Верховного Суду, яке знаходиться на виконанні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

З наданих матеріалів вбачається, що станом на час розгляду заяви Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області постанова Верховного Суду не виконана.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2018 року у справі № 2-749/11/2229 роз`яснив, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого ст. 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі абсолютної неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. Але під час зміни способу та порядку виконання рішення, суд не може змінювати саме рішення по суті.

На стадії виконання рішення суд не може застосувати інший спосіб правового захисту стягувача ніж той, що передбачений рішенням суду, оскільки в іншому випадку це означало б зміну суті рішення суду та застосування іншого способу правового захисту позивача без дотримання належної судової процедури розгляду відповідних позовних вимог.

Державний виконавець у своїй заяві просить змінити спосіб і порядок виконання Постанови КЦС ВКС від 20.06.2018, не конкретизуючи, що саме він просить змінити, - спосіб або порядок.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що державний виконавець визнав, що задоволення такої заяви призведе до заміни боржника у виконавчому провадженні, але вважав це за можливе, оскільки це буде в інтересах стягувача.

За приписами статей ст.ст., 432, 435 ЦПК України, зміна способу або порядку виконання судового рішення не може полягати у заміні сторони виконавчого провадження і навпаки, оскільки ці процесуальні дії відрізняються за підставами та наслідками її вчинення.

Судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що запропонований державним виконавцем спосіб виконання фактично означає зміну резолютивної частини Постанови КЦС ВС від 20.06.2018, тобто фактично потягне зміну його суті.

Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у статті 16 ЦК України способів захисту цивільних прав.

Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим.

При цьому, у будь-якому випадку при зміні способу і порядку виконання рішення суд не може змінювати останнє по суті.

Таким чином, судом п першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що у заяві державного виконавця не порушується питання про заміну одного заходу примусового виконання іншим, оскільки таким заходом (способом захисту прав стягувача), навіть у запропонованій державним виконавцем редакції, залишається зобов`язання вчинити певні дії, але пропонується змінити суб`єкта та джерело виконання такого зобов`язання.

Зміна порядку виконання рішення суду також не може полягати у заміні боржника у виконавчому провадженні, про що фактично просить державний виконавець.

Висновок суду відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на нормах законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України,судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у рішенні від 26.06.2013 р., звернув увагу, що вже неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Також суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Таким чином, у відповідності до зазначених правових норм, зокрема, Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, рішення судів першої (в частині, що залишилася без змін) та другої інстанцій по даній справі є обов`язковим до виконання на всій території України.

Обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, не є суттєвими, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що процесуальне питання про зміну способу виконання рішення, судом першої інстанції вирішено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права,а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області Залишити без задоволення.

Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 08 лютого 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 березня 2023 року.

Головуючий

Судді: