справа № 208/2910/23
№ провадження 2/208/768/23
РІШЕННЯ

Іменем України

09 червня 2023 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Грищенко О.Л., представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та неустойки за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та неустойки за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26.08.2021 р. рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з 31 травня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

02.02.2022 р. постановою Дніпровського апеляційного суду з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_1 , у розмірі 1/10 частини заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 31 травня 2021 року і до досягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

13.03.2023 р. Заводським ВДВС у м. Кам`янське Кам`янського районну Дніпропетровської області Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження щодо стягнення аліментів на утримання дітей (ВП № 71266528).

14.03.2023 р. Заводським ВДВС у м. Кам`янське Кам`янського районну Дніпропетровської області Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження щодо стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 (ВП № 71266760).

В зв`язку з тим, що відповідачем не виконуються в повному обсязі рішення суду, внаслідок чого станом на 31.03.2023 р. утворилась заборгованість у розмірі 95 315, 00 грн. - на утримання дітей та 23 292,00 грн. на утримання ОСОБА_1 .

Тому просить суд, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 31 грудня 2022 р. по 31 березня 2023 р. в розмірі 95 315,97 грн., стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання аліментів на утримання ОСОБА_1 , за період 31 травня 2021 року по 31 березня 2023 року в розмірі 23 292,30 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17.04.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, крім того надала відповідь на відзив в якому зазначила. Що відповідач надавав кошти кожен місяць, тому він обізнаний щодо порядку сплати аліментів, сплачувати заборгованість по аліментам на утримання ОСОБА_1 він почав відразу, як тільки дізнався про її наявність у березні 2023 р. при цьому з рішенням суду про стягнення аліментів був ознайомлений ще у лютому 2022 року, але умисно ніяких грошових коштів до звернення її до виконавчої служби не сплачував. Тому позивач наполягає на задоволенні свої позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач пояснив, що відправляв кошти у рахунок аліментів, але не зазначав призначення платежу, яку саме суму повинен сплачувати не знав, претензій від позивача до нього, щодо сплати аліментів, не було. Крім того надав відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає, що позивач навмисно не зверталась до виконавчої служби для того, щоб штучно сформувати заборгованість зі сплати аліментів, що надасть їй можливість стягнути пеню за несплату аліментів.

Суд вислухавши сторони, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2021 року було розірвано, що сторонами не оспорюється.

У сторін від шлюбу є двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , 01.08.2020 р.

26.08.2021 р. рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з 31 травня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

02.02.2022 р. постановою Дніпровського апеляційного суду з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_1 , у розмірі 1/10 частини заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 31 травня 2021 року і до досягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

13.03.2023 р. Заводським ВДВС у м. Кам`янське Кам`янського районну Дніпропетровської області Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження щодо стягнення аліментів на утримання дітей (ВП № 71266528).

14.03.2023 р. Заводським ВДВС у м. Кам`янське Кам`янського районну Дніпропетровської області Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження щодо стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 (ВП № 71266760).

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 3ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Відповідно до ч.4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Відповідно до ст. 196, 197 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. З урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму N 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Вище вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, згідно якого відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Враховуючи те, що виконавче провадження відкрито 13.03.2023 р. та 14.03.2023 р., а виконавчі листи видані 02.02.2022 р. атвердження позивачки про те, що відповідач знав про необхідність сплати аліментів, оскільки ним сплачувались аліменти добровільно, суд до уваги не приймає, оскільки згідно ч. 1 ст. 26 Закону, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача і присутності боржника в цьому випадку не вимагається. При цьому, питання звернення рішення суду до примусового виконання є правом стягувача, яке він може як реалізувати так і ні.

При цьому, у матеріалах справи немає підтвердження того, що державним виконавцем доведено до відома боржника про початок виконання рішення суду, як того вимагає Закон, а державний виконавець, внаслідок цього не має права вчиняти будь-яких виконавчих дій (в т. ч. і видавати такий документ як Розрахунок). Доказів зворотного до судового засідання суду не надано.

Таким чином, на даний час судом не встановлено, що наявна заборгованість зі сплати аліментів, оскільки позивачем не доведено наявності вини боржника, що є обов`язковою умовою та підставою нарахування пені по аліментах, з підстав наведених вище.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є передчасним та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 194, 196, 197 СК України, ст. ст. 10, 12, 81, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та неустойки за прострочення сплати аліментів, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 адреса: АДРЕСА_1 .

відповідач - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Похваліта С. М.