Дата документу 21.03.2023 Справа № 331/2971/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/2971/21 Головуючий у І інстанції: Антоненко М.В.
Провадження № 22-ц/807/368/23 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.

секретар: Ільїна Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Пономаренка Олександра Олександровича на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И ЛА:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позову зазначено, що 26 січня 2021 року між ОСОБА_1 в якості Позичальника та ОСОБА_2 в якості Позикодавця було укладено договір позики б/н.

У відповідності до п. 1.1 Договору, Позикодавець передав у власність Позичальникові, а Позичальник отримав від Позикодавця грошові кошти готівкою в сумі 89600 грн, що еквівалентно 3200 доларів США по комерційному курсу на день посвідчення цього договору, що становить 28 гривень за 1 долар США на споживчі потреби, зі строком виплати до 26 січня 2022 року.

Останній розрахунок здійснюється позичальником не пізніше 26 січня 2022 року.

Згідно п. 1.2 Договору, сума позики, що зазначена в п.1.1. цього договору, одержана Позичальником при підписанні цього договору, про що він свідчить своїм підписом на тексті цього договору.

ОСОБА_2 свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме - надав Відповідачу позику у розмірі, передбаченому умовами Договору.

Підпунктом г, п. 2 Договору, сторони погодили, що розрахунки здійснюються сторонами у національній валюті України, але у сумі не менше 89600 грн, що еквівалентно 3200 доларів США по комерційному курсу на день посвідчення цього договору, що становить 28 гривень за 1 долар, на споживчі потреби зі строком повернення до 26 січня 2022 року.

У пункті 3 Договору, сторони встановили, що розрахунок буде здійснюватись щомісячного не пізніше 26 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після укладання Договору таким чином:

- протягом перших 11 місяців, кожного місяця - в сумі не менш ніж 2800 грн, що еквівалентно 100 доларів США по комерційному курсу на день платежу 28 грн за 1 долар США.

- залишок суми позики у розмірі не менш ніж 58800 грн, що еквівалентно 2100 доларів США за комерційним курсом на момент посвідчення цього договору 28 грн за 1 долар США має бути сплачено одним платежем протягом 12 місяців, але у строк, що не перевищує встановлений цим договором.

Відповідно до п.7 Договору, сторони погодили, що після повернення позички в повній сумі Позикодавець повинен повернути свій екземпляр договору та написати розписку щодо отримання кошів від позичальника в повному обсязі. Без цієї розписки борг вважається таким що не повернутий.

Пунктом 5 Договору, сторони погодили, що при неповерненні суми позички своєчасно (до 26 січня 2022 року), або сплати щомісячних платежів, Позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати десяти відсотків неустойки від простроченої суми за кожен день прострочки.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за договором, на думку ОСОБА_2 , відповідач станом на 03 червня 2021 року має заборгованість за основним боргом за договором позики у розмірі 83980 грн, трьох процентів річних - 303,70 грн та 10 % неустойки у розмірі 170 000,00 грн, а разом: 254283,70 грн.

Розмір 10% неустойки в сумі 170000 грн зменшений позивачем із суми 369512 грн.

Позивач неодноразово вживав заходів досудового врегулювання спору шляхом телефонних дзвінків з вимогою виконати взяти на себе зобов`язання.

Позивач зазначав, що на час його звернення до суду, ОСОБА_1 продовжував ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договорами не погасив, що є порушенням його законних прав.

На підставі означених обставин, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором позики від 26 січня 2021 року у розмірі 254283,70 грн, що складається з: 83980 грн суми основного боргу; 303,70 грн. сума 3 % річних; 170000 грн розмір пені (неустойки), та судові витрати.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики б/н від 26 січня 2021 року у розмірі 254283,70 грн, з яких: 83980 грн. сума основного боргу; 303,70 грн - сума 3 % річних; 170000 грн розмір пені (неустойки).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2542,85 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Пономаренка О.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, з урахуванням доповнень від 06 лютого 2023 року, просить скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2021 року, та ухвалити нове про часткове задоволення позову. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики б/н від 26 січня 2021 року у розмірі 88620,63 грн, з яких 75730 грн - сума основного боргу; 10,63 грн. - сума 3 % річних; 12880 грн розмір пені (неустойки). Також скаржник просить здійснити розподіл судових витрат відповідно до розміру задоволених вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Пономаренка О.О. зазначає, що дійсно, 26 січня 2021 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики. Скаржник підтверджує, що відповідно до п. 1.1 Договору, позивач передав йому у власність грошові кошти готівкою в сумі 89600 грн зі строком виплати до 26 січня 2022 року.

За твердженням скаржника, крім платежу на 5620 грн, про який зазначив позивач, 02 липня 2021 року він сплатив за Договором ще 8250 грн. Отже, на момент ухвалення заочного рішення у цій справі, сума заборгованості складала 75730 грн.

На думку скаржника, позикодавець за Договором, в разі його невиконання, або неналежного виконання, як в даному випадку, мав право відмовитись від зобов`язання та вимагати від відповідача сплати суми боргу з урахуванням наслідків порушення зобов`язання.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що згідно з Договором, пеня відраховується від простроченої суми за кожен день такого прострочення, а не від усієї суми боргу, як зазначав позивач. Так, на думку скаржника, пеня за договором має розраховуватись таким чином:

-за період несплати з 27 квітня до 26 травня, тобто за 30 днів, сума заборгованості складала 2800 грн. 10% від цієї суми за даний період складає 8400 грн.

-за період несплати з 27 травня по 03 червня, тобто за 8 днів, сума заборгованості складала 5600 грн. 10% від цієї суми за цей період складає 4480 грн.

Тобто, сума пені за прострочення виконання зобов`язання за період з 27 квітня 2021 року по 03 червня 2021 року має складати 12880 грн.

06 лютого 2023 року на електронну адресу апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_2 адвоката Богославського В.А., підписана ЕЦП, з уточненим розрахунком пені за Договором, за яким вона складає 213135 грн. Крім того, у заяві зазначено, що сума боргу за основним зобов`язанням складає 75730 грн.

20 березня 2023 року до апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Пономаренка О.О. про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що він перебуває на лікарняному.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Богославський В.А. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2021 року просив залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 132, 133).

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Крім того, апеляційний суд не приймав рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі для надання пояснень, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, отже підстави для розгляду справи з обов`язковою участю представника скаржника відсутні.

З урахуванням викладеного, оскільки скаржник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які не з`явились, відхиливши клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Пономаренка О.О.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну належить задовольнити частково з огляду на таке.

Судове рішення, згідно зі ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає не повною мірою.

Повністю задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач надав докази того, що ОСОБА_1 не виконує взяті на себе зобов`язання з повернення боргових коштів, а отже наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості в сумі 254283,70 грн, з яких: 83980 грн - заборгованість за позикою; 303,70 грн. - три процента річних; 170 000 - неустойка (пеня).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та доведеність позовних вимог в частині того, що відповідач не виконав свого зобов`язання за договором позики, проте не може погодитись із розрахунком сум, які належить з нього стягнути.

Так, суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи та не заперечували сторони, що 26 січня 2021 року між ОСОБА_1 в якості Позичальника та ОСОБА_2 в якості Позикодавця було укладено договір позики б/н.

У відповідності до п. 1.1 Договору, Позикодавець передав у власність Позичальникові, а Позичальник отримав від Позикодавця грошові кошти готівкою в сумі 89600 грн, що еквівалентно 3200 доларів США, по комерційному курсу на день посвідчення цього договору, що становить 28 гривень за 1 долар США, на споживчі потреби, зі строком виплати до 26 січня 2022 року.

Останній розрахунок здійснюється позичальником не пізніше 26 січня 2022 року.

Згідно з п. 1.2 Договору, сума позики, що зазначена в п.1.1. цього договору, одержана Позичальником при підписанні цього договору, про що він свідчить своїм підписом на тексті цього договору.

ОСОБА_2 виконав в повному обсязі свої зобов`язання за Договором, надав Відповідачу позику у розмірі, відповідно до умов Договору.

Підпунктом г, п. 2 Договору, сторони погодили, що розрахунки здійснюються сторонами у національній валюті України, але у сумі не менше 89600 грн., що еквівалентно 3200 доларів США, по комерційному курсу на день посвідчення цього договору, що становить 28 гривень за 1 долар, на споживчі потреби, зі строком виплати до 26 січня 2022 року.

У пункті 3 Договору, сторони встановили, що розрахунок буде здійснювати щомісячного не пізніше 26 числа кожного місяця починаючи з наступного місяця після укладання даного Договору, таким чином:

- протягом перших 11 місяців, кожного місяця - в сумі не менш ніж 2800 грн, що еквівалентно 100 доларів США по комерційному курсу на день платежу 28 грн за 1 долар США.

- залишок суми позики у розмірі не менш ніж 58800 грн, що еквівалентно 2100 доларів США за комерційним курсом на момент посвідчення цього договору 28 грн за 1 долар США має бути сплачено одним платежем протягом 12 місяців, але у строк, що не перевищує встановлений цим договором.

Крім того, під час розгляду справи в апеляційному суді встановлено і не заперечували сторони, що 02 липня 2021 року ОСОБА_1 сплатив позивачу ще 8250 грн в рахунок погашення заборгованості за договором позики б/н від 26 січня 2021 року.

Відповідно до п.7 Договору, сторони погодили, що після повернення позички в повній сумі Позикодавець повинен повернути свій екземпляр договору та написати розписку щодо отримання кошів від позичальника в повному обсязі. Без цієї розписки борг вважається таким що не повернутий.

Пунктом 5 Договору, сторони погодили, що при неповерненні суми позички своєчасно (до 26 січня 2022 року), або сплати щомісячних платежів, Позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати десяти відсотків неустойки від простроченої суми за кожен день прострочки.

Грошові кошти для погашення позики, а також інших витрат, передбачених умовами Договору відповідач не повернув своєчасно.

Таким чином, у порушення умов Договору позики, а також ст. ст. 509, 526, 1049, 1050 ЦК України, відповідач не виконав зобов`язання за вказаним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Аналогічні норми також містяться і в п. 5 Договору.

Відповідно до положень ст. ст. 509, 623-625 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки, і він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Також ст. ст. 526, 530, 629 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

При вирішенні справи суд першої інстанції врахував правову позицію Верховного Суду України у справі за № 6-284цс17. Так, згідно ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, ч. 2 ст. 524 та ч. 2 ст. 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відтак, якщо предметом договору позики є іноземна валюта та в договорі визначено її еквівалент у гривні, сума що підлягає поверненню позикодавцю у гривні визначається саме за умовами договору позики, а не за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Підпунктом г, п. 2 Договору, сторони погодили, що розрахунки здійснюються сторонами у національній валюті України, але у сумі не менше 89600 грн, що еквівалентно 3200 доларів США, по комерційному курсу на день посвідчення цього договору, що становить 28 гривень за 1 долар на споживчі потреби зі строком виплати до 26 січня 2022 року.

Під час визначення розміру суми, належної до стягнення з ОСОБА_1 суд першої інстанції помилково погодився із сумами, заявленими ОСОБА_2 у його розрахунку.

Так, під час розгляду справи в апеляційному суді, сторони погодились із тим, що сума основного боргу ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 за Договором складає 75730 грн, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 121, 125).

З огляду на те, що умови Договору позивач належним чином не виконав, а сторони дійшли згоди в сумі основного боргу за договором, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 належить стягнути 75730 грн.

Звертаючись до суду з позовом 03 червня 2021 року, позивач просив суд стягнути з відповідача за порушення зобов`язання за Договором, суму боргу в розмірі 83980 грн, пеню у розмірі 10% за кожен день прострочення на суму 170000 та 3% річних на суму 303,70 грн.

Підставою для стягнення неустойки є п. 5 Договору, відповідно до якого при неповерненні суми позички своєчасно (до 26 січня 2022 року) або сплати щомісячних платежів Позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати десяти відсотків неустойки від простроченої суми за кожен день прострочки.

Пеня, заявлена позивачем за період прострочення з 27 квітня 2021 року до 03 червня 2021 року (44 дні). У зв`язку із тим, що згідно з вимогами п. 5 Договору, на думку позивача, вона мала б становити за цей період 369512 грн, позивач, посилаючись на ч. 3 ст. 551 ЦК України, просив зменшити її суму до 170000 грн, з чим погодився суд першої інстанції.

Вказане свідчить, що під час розрахунку пені, позивач взяв за основу не суму простроченого платежу за кожен день такого прострочення, а всю суму, включно з основним боргом, яка, станом на день звернення до суду з позовом, не була прострочена відповідачем.

Проте, такий розрахунок є помилковим, оскільки згідно з п. 5 Договору, пеня відраховується від простроченої суми за кожен день такого прострочення, а не від усієї суми боргу.

Натомість до апеляційного суду представник позивача надав правильний розрахунок пені за прострочення виконання умов Договору (а.с.121), з порядком нарахування якого фактично погодився і скаржник у своєму розрахунку (а.с.78), який приймає і апеляційний суд.

За цим розрахунком пеня за прострочення виконання зобов`язання ОСОБА_1 за Договором б/н від 26 січня 2021 року складає 213135 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

Згідно зі ст. 3 ЦК України, справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства.

При визначенні розміру пені, яку належить стягнути з ОСОБА_1 , колегія суддів враховує висновки, викладені в постанові Великої палати Верховного суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, відповідно до яких, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені ст. ст. 549 - 552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої ст. 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Крім того, вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки над розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим з огляду на інтереси сторін, які заслуговують на увагу, ступінь виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначне прострочення виконання зобов`язання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, негайне добровільне усунення винною стороною порушення та його наслідків. При цьому обов`язок доводити існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зважаючи на викладене, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу, а також розмір, до якого підлягає їх зменшення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного суду у справах № 924/414/19, № 912/684/19, № 902/855/18, № 911/873/19, № 925/604/18 та № 924/709/17.

Враховуючи вищевикладене, оскільки розмір пені за договором у 2,8 разів перевищує розмір основного зобов`язання, враховуючи майновий стан відповідача, колегія суддів вважає на необхідне зменшити її розмір до суми основного боргу, а саме: до 75 730 грн. З огляду на обставини цієї справи, на переконання апеляційного суду, такий розмір буде співмірним, справедливим та пропорційним майновим тратам та негативним наслідкам, яких зазнав позивач в зв`язку із неналежним виконанням відповідачем свого зобов`язання.

Оскільки договір, укладений між сторонами є безпроцентним, позивач просив стягнути з відповідача 3 % річних, то ж, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 належить стягнути 1705,44 грн (75730 грн х 0.008219% (3% / 365 днів) х 274 дні прострочення) в рахунок суми трьох відсотків річних.

Враховуючи вищевикладене, оскільки доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Пономаренка О.О. частково знайшли своє підтвердження, колегія суддів дійшла висновку, що її належить частково задовольнити.

Згідно з п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов`язання з повернення боргових коштів з Договором, помилившись при цьому з розрахунком сум, належних до стягнення, колегія суддів вважає за необхідне змінити заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2021 року, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики б/н від 26 січня 2021 року у розмірі 153165,44 грн, з яких: 75730 грн сума основного боргу; 75730 грн розмір пені (неустойки); 1705,44 грн - сума 3 % річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Пономаренка Олександра Олександровича задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2021 року змінити, виклавши його резолютивну частину в такій редакції:

«Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 заборгованість за договором позики б/н від 26 січня 2021 року у розмірі 153165 (сто п`ятдесят три тисячі сто шістдесят п`ять) гривень 44 копійки з яких: 75730 грн сума основного боргу; 75730 грн розмір пені (неустойки); 1705,44 грн - сума 3 % річних.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 1531,04 грн»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 30 березня 2023 року.

Головуючий:

Судді: