Справа № 333/3058/23
07 червня 2023 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого - судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання Мала О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою заступника керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області Кісілічак Сніжани в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про конфіскацію земельної ділянки,
за участю:
прокурора Лисенко І.С.,
представника позивача ОСОБА_3 ,
Короткий зміст позовних вимог та рух справи
Заступник керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області Кісілічак Сніжани в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки, в обґрунтування якого зазначила наступне.
Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником ділянки і на цей час. Що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №323419149 від 20.02.2023.
Також, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 16.11.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про право користування вказаною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису).
11.12.2018 проведено державну реєстрацію вказаного Договору емфітевзису та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про інше речове право за №29379204.
Разом із тим, прокуратурою виявлено порушення ст. ст. 13.14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) при використанні ОСОБА_1 зазначеної земельної ділянки. Так, ОСОБА_1 , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 08.11.2018 по даний час) не відчужила їх, що вказує на наявність підстави для конфіскації ділянки на користь держави.
Пред`являючи до суду даний позов, прокурор, як на на правову підставу звернення до суду з даною позовною заявою зазначив бездіяльність уповноваженого органу щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та в даному випадку, з урахуванням ч. ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України, звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки органу - Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області.
Ухвалою суду від 24.04.2023 року задоволено заяву заступника керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області про забезпечення позову.
Ухвалою судді від 25.04.2023 року прийнято позовну заяву заступника керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 17.05.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Аргументи учасників справи.
Прокурор Лисенко І.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.
Представник позивача- Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області Гайдаржийський В.С. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.
Відповідач, яка про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена в порядку ст. 128 ЦПК України належним чином шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала, жодних заяв та клопотань до суду не надіслала. Суд приходить до висновку про можливість розглянути справи без участі відповідача на підставі ч. 3 ст. 223 ЦПК України.
Третя особа, яка про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена в порядку ст. 128 ЦПК України належним чином шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, жодних заяв та клопотань до суду не надіслала.
Позиція суду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті.
У відповідності до ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень з боку позивача проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду.
Короткий зміст фактичних обставин справи.
сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області.
Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником ділянки і на цей час. Що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №323419149 від 20.02.2023.
Також, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 16.11.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про право користування вказаною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису).
11.12.2018 проведено державну реєстрацію вказаного Договору емфітевзису та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про інше речове право за №29379204.
Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно означений договір емфітевзису на цей час є чинним.
Окружною прокуратурою 02.03.2023 до Управління Державної міграційної служби України скеровано відповідний лист з метою з`ясування питання чи отримувала ОСОБА_1 громадянство України, чи документувалась паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, посвідками на тимчасове або постійне проживання на території України, а також чи наявні дані щодо контактних номерів телефонів, адрес проживання вказаної особи на території України.
У відповідь на вказаний лист Управлінням ДМС 23.03.2023 надано відповідь, що запитувана інформація відносно ОСОБА_1 відсутня.
Таким чином, ОСОБА_1 отримала спірну земельну ділянку сільськогосподарського призначення у порядку спадкування саме як іноземець, адреси проживання останньої на території України не встановлено.
Станом на дату розгляду справи відповідач, яка є іноземною громадянкою, продовжує бути власником вищевказаної земельної ділянки.
Зазначені у позові обставини підтверджуються наступними доказами про місцезнаходження оригіналів яких повідомляю у відповідності до ч.3 ст. 175 ЦПК України: інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №323419149 (оригінал); копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.11.2018 №927; копія договору встановлення емфітевзису від 16.11.2018 ; повідомлення про заявлення позову у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»; лист до УДМС у Запорізькій області від 02.03.2023 №55-508вих-23; лист УДМС у Запорізькій області від 22.03.2023 №2301.2-1795/23.1-23; лист до ГУ Держгеокадастру від 23.02.2023 №55-453вих-23; лист ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 20.03.2023 №10-8-0.7-723/2-23 ; витяг з ЄДР на ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області; довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 27.03.2023 .
Мотиви з яких виходить суд і застосовані норми права.
Щодо повноваження прокурора
Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19.09.2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.
Згідно із ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
В позовній заяві прокурор обґрунтовуючи своє звернення до суду вказав, що окружною прокуратурою було надіслано Головному управлінню Держгеокадастру у Запорізькій області лист від 23.02.2023 у якому зазначалось про наявні порушення вимог земельного законодавства щодо невідчуження ОСОБА_1 спірної земельної ділянки протягом року з моменту отримання у власність. Однак у відповіді на вказаний лист ГУ Держгеокадастру 20.03.2023 поінформувало окружну прокуратуру про те, що управління позбавлене можливості звернутись до суду із позовною заявою про конфіскацію спірної земельної ділянки.
З урахуванням вказаного, інтереси держави щодо конфіскації земельної ділянки сільськогосподарського призначення залишаються незахищеними.
Більш того, наразі продовольча безпека України потребує величезної уваги, що тягне за собою невідкладне вжиття вичерпних заходів щодо повернення земельних ділянок у власність держави та їх подальше використання з метою забезпечення потреб у першу чергу громадян України.
Після відновлення суверенітету нашої держави на тимчасово окупованих землях Запорізької області гостро постане питання підвищення врожайності, тому вже зараз необхідно щоб кожна земельна ділянка, яка використовувалась з порушенням вимог законодавства, була повернута у власність держави. Це в сукупності призведе до якнайшвидшого відновлення продовольчих процесів не лише у Запорізькій області, а й загалом у країні.
Підставою представництва прокурором інтересів держави в даних спірних правовідносинах є бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області (ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).
З огляду на вказані обставини та наявність порушень інтересів держави, зважаючи на бездіяльність уповноваженого органу, у Мелітопольської окружної прокуратури наявні підстави для вжиття невідкладних заходів, які передбачені ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», щодо представництва інтересів держави в суді.
Аналогічні правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду уточнила свої висновки, зроблені в постанові від 15.10.2019 року у справі № 903/129/18 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі № 927/246/18, від 16.04.2019 року у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17.04.2019 року у справі № 923/560/18, від 18.04.2019 року у справі № 913/299/18, від 13.05.2019 року у справі № 915/242/18, у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 року у справі № 0440/6738/18, вказавши, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Мелітопольською окружною прокуратурою Запорізької області листом від 28.03.2023 повідомлено позивача про встановлення прокурором підстав для представництва інтересів держави у суді та намір звернутись із позовом до суду.
Щодо суті заявлених вимог
Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.
Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями ЦК України та ЗК України.
Відповідно до ч. 1 ст.38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з ч.1 ст. 39 вищевказаного закону виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Таким чином, враховуючи, що спірна земельна ділянка, яка належить до нерухомого майна, знаходиться на території України, на неї поширюється дія законодавства України.
Статті 13,14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.
Згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі ст. 80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм ЗК України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також і іноземці та особи без громадянства.
Зокрема, іноземці та особи без громадянства відповідно до ч. 2 ст. 81 ЗК України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.
Згідно із ч. 3 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.
Згідно ч. 4 ст. 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав.
Статтею 22 ЗК України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність або надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Згідно пункту «е» ч. 1 ст. ст. 140 Земельного кодексу України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.
Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності.
Згідно із ст. 356 Цивільного кодексу України, до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.
Аналіз вищевказаних норм ЗК України дає підстави для висновку, що законом передбачений чіткий обов`язок іноземця чи особи без громадянства відчужити земельну ділянку сільськогосподарського призначення протягом 1 року з дня набуття права власності на неї. Вказана норма є імперативною та не передбачає винятків. У випадку не відчуження такої земельної ділянки іноземцем чи особою без громадянства у встановлений законом строк, така земельна ділянка підлягає конфіскації на користь держави.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач, яка є іноземною громадянкою, 08.11.2018 року набула право власності на спірну земельну ділянку , а тому у відповідності до приписів ст. 81 ЗК України зобов`язана була відчужити її протягом року, а саме до 08.11.2019 року, що свідчить про наявність підстав для конфіскації такої земельної ділянки на користь держави.
Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.
Перший протокол до Конвенції ратифікований Законом України 17.07.1997 року № 475/97-ВР і, з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України, застосовується судами України, як частина національного законодавства. При цьому, розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року, «Щокін проти України» від 14.10.2010 року, «Сєрков проти України» від 07.07.2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 року, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року) напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.
Судом не ставиться під сумнів законність втручання у право власності відповідача, зважаючи на існування загальновідомого, чітко визначеного ЗК України обов`язку іноземця чи особи без громадянства, відчужити в річний строк прийняту у спадщину земельну ділянку сільськогосподарського призначення.
Таким чином, у суду немає підстав вважати, що у відповідача ОСОБА_1 існували перешкоди самостійно чи з допомогою фахівця у галузі права ознайомитися із зазначеними вище нормами законодавства та зробити висновки щодо наявності обов`язку відчужити спірну земельну ділянку.
У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, суд не вбачає невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача ОСОБА_1 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.
Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідач, будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (з 08.11.2018 року по теперішній час) не відчужила її, є підстави для конфіскації спірної земельної ділянки у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області, а тому позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.ч 7,8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.
Клопотання про скасування заходів забезпечення позову сторонами не подане, тому відсутні підстави для їх скасування.
Розподіл судових витрат між сторонами
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Запорізькою обласною прокуратурою сплачено 2684,00 грн судового збору за подання позовної заяви та 1342,00 грн судового збору за подання заяви про забезпечення позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 4026,00 грн..
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4-13, 81, 82, 89, 133, 141, 158, 264-265, 273, 282, 289 ЦПК України, суд,-
Позов заступника керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області Кісілічак Сніжани в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про конфіскацію земельної ділянки- задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
СУДДЯ: Ю.В. Ковальова