Справа № 460/842/14-ц
Провадження №2/944/10/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2023 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді - Швед Н.П.

з участю секретаря - Василиці Н.В.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» до Львівської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення №548 Рясне-Руської сільської ради від 20.03.2008 «Про передачу земельної ділянки у власність» в частині надання ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку ОСОБА_3 , яка була надана їй у приватну власність на підставі оскаржуваного рішення Рясне-Руської сільської ради; стягнути на користь Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» з місцевого бюджету судовий збір за розгляд цієї позовної заяви,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся в суд з позовом до Львівської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що під час виконання робіт з інвентаризації земель Державного територіально галузевого об`єднання «Львівська залізниця» та державної реєстрацiї права постійного користування земельними ділянками стало відомо про те, що на території Рясне-Руської сільської ради в смузі відведення Залізниці (в межах обслуговування залізничної колії відокремленим підрозділом «Підзамчівська дистанція колії» Залізниці) на 4км+765м ділянки Львів - Івано-Франкове на відстані 58м-60м від осі колії розташована земельна ділянка ОСОБА_3 , яка передана останній на підставі рішення № 549 Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області від 20.03.2008 «Про передачу земель ділянки у власність» для ведення особистого селянського господарство в той час коли ширина смуги відведення Залізниці в даному місці становить 80 м від осі колії. Площа перекриття земельної ділянки ОСОБА_3 з смугою відведення Залізниці становить 0,0423 га, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки Підзамчівської дистанції колії ДТГО «Львівська залізниця» від 09.12.2013 та кадастровим планом перекриття смуги відведення Залізниці на території Рясне-Руська сільської ради земельної ділянки ОСОБА_3 , який виготовлено Науково-впроваджувальною фірмою «Нові технології». Вважає, що вищенаведене рішення Рясне-Руської сільської ради є таким, що суперечить чинному законодавству та порушує право Залізниці на користування наданою їй земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху, а відтак підлягає визнанню незаконним з наступних підстав.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про транспорт» до земель залізничного транспорту належать землі надані в користування підприємствам і організаціям

залізничного транспорту. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування. Цю норму підтверджує також і ст.68 Земельного кодексу України, в якій зазначено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням станціями та іншими будівлями. Землі залізничного транспорту повинні утримуватися у належному санітарному стані. Дана норма зазначена в ст. 6 Закону України «Про залізничний транспорт». Згідно «Плану границ полоси отвода линии Львов-Яворов», виготовленого в 1950 році Транспроекткарвер, ширина смуги відведення на перегоні Львів-Яворів становить від 50м до 80м. Ділянка ОСОБА_3 починається на відстані 11,6м - 12м від осі колії. Відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода», затвердженого 30.01.1963 Міністерством шляхів сполучення СРСР, «Положение о землях предоставленных транспорту», постановою Ради народних комісарів СРСР від 07.02.1933 №50, «Об упорядочении отвода земель для железных дорог», яке затверджено постановою Ради Міністрів СРСР від 27.01.1962 №83) вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п.п.54, 55 Общих начал землепользования и землеустройства (постанова Центрального виконавчого комітету СРСР від 15.12.1928). Оформлення прав органів шляхів сполучення на землі, що закріплювалися за ними, проводилося шляхом відведення за схемою згідно вищезазначених нормативних актів.

Дані обставини підтверджуються також і п. 2 Положення про землі транспорту, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 08.01.1981 №24, згідно якої «размеры земельных участков, предоставляемых для указанных целей, определяются в соответствии с утвержденными в установленном порядке нормами или проектно-технической документацией». В подальшому при зміні законодавства та введенні інституту державник актів в Земельному кодексі вимоги щодо їх оформлення поширювалися тільки на нові земельні ділянки при їх відведенні та не вимагалося отримання актів на існуючі та наявні у користуванні землі, проте, всупереч зазначеному, частина земельної ділянки смуги відведення Залізниці була передана у власність відповідача ОСОБА_3 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, де вона веде господарську діяльність у безпосередній близькості до залізничної колії.

Вважає, що право постійного землекористування може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Відповідно до ч.2 ст.149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень, проте, вилучення земельної ділянки у встановленому порядку у Залізниці не проводилося.

Залізниця не зверталася із заявою у розумінні ст.142 ЗК України про припинення права користування земельною ділянкою та у жодному випадку не надавала погодження на вилучення такої.

Відповідно до п. б) ч.4 ст.84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, землі під державними залізницями, отже, Рясне-Руська сільска рада не мала правових підстав виносити оскаржуване розпорядження про передачу земель у власність. В подальшому, на підставі оскаржуваного розпорядження було видано державний акт на земельну ділянку.

Згідно з п.5 постанови Верховної Ради України №562 від 18.12.1990 «Про порядок введення в дію Земельного кодексу України» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування.

Пунктом 6 постанови Верховної Ради Української РСР «Про земельну реформу» (із змінами та доповненнями) визначено, що землекористувачі повинні до 01.01.2008

оформити право власності або право користування землею. Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 у справі № 5-рп/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право користування, визнані неконституційними. Таким чином, оформлення права постійного користування відповідно до норм Земельного кодексу України, на землі які фактично перебувають у користуванні Залізниці, не є обмеженими у часі. Таким чином, при прийнятті оскаржуваного рішення і видачі на підставі нього державного акту на земельну ділянку не враховано вищенаведені норми законодавства та порушено права та інтереси Залізниці. Просить позовні вимоги задовольнити. Визнати незаконним та скасувати рішення №548 Рясне-Руської сільської ради від 20.03.2008 «Про передачу земельної ділянки у власність» в частині надання ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку ОСОБА_3 , яка була надана їй у приватну власність на підставі оскаржуваного рішення Рясне-Руської сільської ради; стягнути на користь Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» з місцевого бюджету судовий збір за розгляд цієї позовної заяви.

В подальшому, 24.11.2014р. представник позивача подала до суду заяву про зміну предмета позову, в якій покликається на те, що в судовому засіданні встановлено, що спірна земельна ділянка передана ОСОБА_3 у власність 20.03.2008року на підставі рішення Рясне-Руської сільської ради «Про передачу земельної ділянки у власність» №548, «передати гр. ОСОБА_3 у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд загальною площею 0,2500 га, що знаходиться в селі Рясне-Руське, Яворівського району Львівської області». Враховуючи вищенаведене, просить суд: визнати незаконним та скасувати рішення №548 Рясне-Руської сільської ради від 20.03.2008 «Про передачу земельної ділянки у власність» в частині надання ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку ОСОБА_3 , яка надана ОСОБА_3 у приватну власність на підставі оскаржуваного рішення Рясне-Руської сільської ради; стягнути на користь Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» з місцевого бюджету судовий збір за розгляд цієї позовної заяви.

Представник позивача Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просить змінені позовні вимоги задовольнити.

Представник Львівської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі, вважає такі необґрунтованими та безпідставними. Вважає, що представник позивача в обгрунтування позовних вимог не надав жодних належних та достовірних доказів, які підтверджують порушення право позивача. Крім того звернув увагу на те, що оскаржуване рішення прийняте Рясне-Руською сільською радою Яворівського району Львівської області у відповідності до вимог чинного на той час законодавства, а відтак жодним чином не порушує прав позивача. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві.

та пояснив, що ОСОБА_3 , з метою оформлення речових прав на спірну земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, що перебуває у приватній власності відповідача, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.02.2008р. №17874664 та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 26.02.2008р. серія НОМЕР_1 , в порядку передбаченому земельним законодавством, звернулася в Рясне-Руську сільську рад. За результатом розгляду заяви ОСОБА_3 , 20.03.2008р. Рясне-Руською сільською радою Яворівського району Львівської області

було прийнято рішення №548 «Про передачу земельної ділянки у власність», відповідно до якого передано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,2500 га, що знаходиться в селі Рясне-Руське Яворівського району Львівської області. На підставі вищевказаного рішення та у відповідності до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) і договорів оренди землі, затверджених наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999р. №43 ОСОБА_3 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД №476350 від 12.10.2010р., який було погоджено уповноваженим суб`єктом в межах наданих законом повноважень. Як вбачається, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:0:01:0649, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Згідно опису меж даного державного акту від літери А до літери Б вказана земельна ділянка межує із землями загального користування (дорога), що спростовує посилання позивача на те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель транспорту та знаходиться в державній власності. Крім цього, між землями залізниці та земельною ділянкою відповідача знаходиться земельна ділянка, що перебуває у приватній власності іншої особи на якій розташований житловий будинок, а також проїзджої дороги ( АДРЕСА_2 ) комунальної власності, що підтверджується фотознімками.

Звертає увагу суду, що діду відповідачки - ОСОБА_4 підставі рішенням виконкому Яворівської районної Ради депутатів трудящих від 17.12.1976р. №473 було надано спірну земельну ділянку під забудову житлового будинку та допоміжних будівель в с. Рясне-Руська в розмірі 0,12 га. На плані земельної ділянки відведеної ОСОБА_4 , на підставі вказаного рішення та погодженого районним архітектором зображено спірну земельну ділянку. 17.12.1976р. представником технічного бюро при районному архітекторі Тишик А.Д. було складено акт, з якого слідує, що згідно рішення виконавчого комітету Яворівської районної Ради депутатів трудящих від 17.12.1976р. №473 проведено в натурі відведення земельної ділянки загальною площею 1200 кв.м., яка розміщена в с. Рясна-Руська в користування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 подарував своєму сину ОСОБА_5 , який є батьком Відповідача, половину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в селі Рясне-Руське Яворівського району Львівської області і розташовані на присадибній земельній ділянці земель колгоспу «Нове життя», що підтверджується договором дарування від 01.08.1989р. посвідченого секретарем виконавчого комітету Рясне-Руської сільської Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за №14.

В подальшому після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідачка успадкувала даний житловий будинок, що розташований на спірній земельній ділянці. 25.05.2006р. виконавчим комітетом Рясно-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області прийнято рішення №107 про надання дозволу відповідачці на добудову веранди, ванної кімнати, кухні, коридору, гаражу в АДРЕСА_1 . 20.05.2010р. виконавчим комітетом Рясне-

Руської сільської ради Яворівського району Львівської області прийнято рішення №120 яким надано дозвіл відповідачці на будівництво сараю на приватизованій земельній ділянці в АДРЕСА_1 . Звертає увагу суду, що в матеріалах справи (а/с 103) міститься акт обстеження спірної земельної ділянки від 24.06.2015р. складений та підписаний уповноваженими представниками Рясне-Руської сільської ради з якого вбачається, що на спірній земельній ділянці був розташований житловий будинок 1930 року забудови. Наведене свідчить про

те, що на момент виготовлення в 1950 році «Плану границ полосы отвода линии ОСОБА_6 » про який зазначає Позивач, спірна земельна ділянка перебувала в користуванні та була закріплена за домогосподарством за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно копії Плану смуги відведення, який міститься в матеріалах справи, є позначення «земельна ділянка», однак із цієї копії Плану смуги відведення жодним чином не вбачається, де саме знаходиться спірна земельна ділянка, яка її площа, розміри і що саме ця земельна ділянка належить відповідачці, а також, що саме в цьому місці смуга відведення залізниці становить 80 м. План смуги відведення не містить умовного позначення ширини смуги відведення залізниці, відсутні позначення відстані та одиниці виміру відстані, що спростовує твердження позивача про те, що ширина смуги відведення залізниці щодо спірної земельної ділянки становить 80 метрів. У позовній заяві позивач посилається на відповідні нормативно-правові акти, що визначають статус земель залізничного транспорту, однак, звертає увагу суду, що такі нормативно-правові акти не передбачають норм згідно яких визначається ширина смуги відведення земель залізниці і що саме для спірної земельної ділянки вона становить 80 м.

Крім того, в позовній заяві позивач посилається на нормативно-правові акти, які не були чинні на момент виготовлення Плану смуги відведення. В матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували, що План смуги відведення було затверджено у встановленому на той час законом порядку та уповноваженим суб`єктом. Зазначає, що позивачем додано до позовної заяви копію схеми накладки спірної земельної ділянки на землі ДТГО «Львівська залізниця» на ділянці Львів Івано-Франково в межах населеного пункту (с.Рясне Руське) на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району на якій міститься печатка для документів Науково-впроваджувальною фірмою «Нові технології», однак, відсутня дата складення такої схеми, відсутнє прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка підписала цю схему. Крім цього, позначення земельної ділянки на копії Плану смуги відведення відрізняється від позначення спірної земельної ділянки на копії схеми накладки, що свідчить про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог. Про обстеження 09.12.2013р. спірної земельної ділянки відповідачці, як власнику земельної ділянки, відомо не було таке проведено в її присутності, представника Рясне-Руської сільської ради та представників уповноваженого суб`єкта, який здійснює державний контроль за дотриманням вимог земельного законодавства.

Відповідно до Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003р. № 963-IV, ст. 15-2, 188 Земельного кодексу України від 25.10.2001р. № 2768-ІІІ, ст. 244 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984р. №8073-Х та інших нормативно-правових актів, уповноваженим суб`єктом, який мав право самостійно встановлювати наявність чи відсутність такого адміністративного правопорушення як самовільне зайняття земельної ділянки та винність даної особи в його вчиненні, на момент складання позивачем вказаного акту від 09.12.2013р., була Державна інспекція сільського господарства у Львівській області, представником позивача не надано жодних доказів, які підтверджують повноваження осіб, які виступали підписантами даного акту обстеження земельної ділянки та доказів, що такі є працівниками Підзамчівської дистанції колії, Львівська дирекція залізничних перевезень, Львівська дистанція захисних лісонасаджень, їх підписи не скріплені відповідною печаткою установи працівниками якої вони є. Вищевказаний акт обстеження спірної земельної ділянки не відповідає дійсності а висновки зроблені у ньому є помилковими з огляду на наступне. Із листа Відділу Держземагентства в Яворівському районі Львівської області від 21.05.2014р. №4227 вбачається, що ДТГО «Львівська залізниця» державний акт на право постійного користування земельною ділянкою на території Рясне-Руської сільської ради не оформлявся, кадастровий номер не присвоювався, межі земельної ділянки не встановлювались та не закріплювались межовими знаками. Документи, які підтверджують право користування ДТГО «Львівська залізниця» земельною ділянкою на території Рясне-Руської сільської ради відсутні.

Відділом Держземагентства в Яворівському районі Львівської області у листі від 08.04.2015р. №6-1321-0.211041/2-15 зазначено, що державні акти на право постійного користування земельною ділянкою ДТГО «Львівська залізниця» не реєструвались і не видавались, межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) не встановлювались. У листі Відокремленого підрозділу «Служба колії» ДТГО «Львівська залізниця» від 12.02.2015р. №ПТ-6 зазначено, що через адміністративні межі с. Рясне-Руське Яворівського району проходить залізнична колія Рясне-Кар`єрна, яка в 2001 році переведна в розряд під`їзної. Ділянку колії від станції Кра`єрна до станції Янів демонтовано в 1993-1994р.р.. Відокремленим підрозділом «Львівська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця» у листі від 17.02.2015р. №84 зазначено, що в селі Рясна-Руська була розташована залізнична станція Кар`єрна, яка з березня 1994 року закрита як роздільний пункт разом з перегоном Кар`єрна-Янів-Львівський (копія додається). Залізнична колія Рясне-Кар`єрна, яка проходить через адміністративні межі с. Рясне-Руське Яворівського району, в 2001 році переведена в розряд під`їзної, що і підтверджує представник позивача, а відтак при комісійному обстеженні спірної земельної ділянки не повинні були брати до уваги вказаний План смуги відведення, оскільки на момент обстеження, лінії Львів-Яворів, яка зазначена у Плані смуги відведення не існувало і не існує на даний час, тобто План смуги відведення втратив свою актуальністю. 12.10.2016р. комісією в складі уповноважених представників Рясне-Руської сільської ради за участю Відповідача та інших жителів с. Рясне-Руська було проведено обміри кілометражу залізничного полотна колишньої залізничної колії Львів-Яворів, що проходила через населений пункт с. Рясне-Руське, згідно «Плану границ полосы отвода линии Львов-Яворов Львовской железной дороги от 0 км до 48.66 км 1950 года», по руху під`їзної колії «Рясне-Кар`єрна» на, що посилається ДТГО «Львівська залізниця» у позовних заявах до відповідача с.Рясне-Руська про, що складено відповідний акт. Комісія дійшла висновку, що жоден позов, поданий ДТГО «Львівська залізниця» до Рясне-Руської сільської ради та мешканців с. Рясне-Руське не відповідає дійсності в частині місцезнаходження земельних ділянок. Зокрема, ДТГО «Львівська залізниця» у позовних заявах збільшила кілометраж приблизно на 70-80 метрів. 12.10.2016р. комісією в складі уповноважених представників Рясне-Руської сільської ради за участю відповідачки та інших жителів с. Рясне-Руська було проведено візуальне обстеження технічного стану залізничного полотна під`їзної колії «Рясне-Кар`єрна», що проходить через населений пункт с. Рясне-Руське з 3000 м по 4990 м 87 см (середина моста на Бірки) про, що складено відповідний акт. При візуальному обстеженні вказаного залізничного полотна, комісія дійшла одноголосного висновку, що подальша експлуатація під`їзної колії «Рясне-Кар`єрна», враховуючи її технічний стан, категорично неможлива, що засвідчується довідкою експерта «Про візуальне обстеження під`їзної залізничної вітки Рясне-Кар`єрна» від 21.10.2015р.

Вищевикладене беззаперечно свідчить про помилковість обстеження спірної земельної ділянки. Також про помилковість обстеження спірної земельної ділянки свідчить акт обстеження спірної земельної ділянки від 24.06.2015р. складений та підписаний уповноваженими представниками Рясне-Руської сільської ради, який міститься в матеріалах справи (а/с 103) з якого вбачається, що спірна земельна ділянка знаходиться на 4км+693м 4км+710м (тобто з 4693 м до 4710 м) з лівої сторони прив`язка до залізничної під`їзної колії Рясне-Кар`єрна, а не на 4км+745м-4км+765м (тобто з 4745 м до 4765 м) як про це зазначено в акті обстеження земельної ділянки від 09.12.2013р., який додано позивачем до позовної заяви. З долученої до позовної заяви позивачем довідки про сплату земельного податку від 10.02.2014р. №86, видану відокремленим підрозділом «Підзамчівська дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця» неможливо встановити в яких саме межах знаходиться земельна ділянка площею 10,8 га, за яку Позивач сплачує земельний податок, де проходить її межа, чи входить територіально спірна земельна ділянка в межі цієї земельної ділянки. Звертає увагу суду, що Позивачем, в підтвердження постійного користування земельною ділянкою чи права власності, не надано жодного правовстановлюючого документу, які б посвідчували право постійного користування чи право власності спірною земельною ділянкою, а План смуги відведення, на який посилається Позивач не є правовстановлюючим документом на земельну ділянку.

Відтак слід прийти до висновку, що відповідачкою жодним чином не порушено прав позивача. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі з огляду на наступне.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.15 ЦК України (надалі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що у приватній власності відповідачки ОСОБА_3 перебуває житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.02.2008р. №17874664, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 26.02.2008р. серія НОМЕР_1 та технічним паспортом на житловий будинок по АДРЕСА_1 від 05.02.2008р.

20.03.2008р Рясне-Руською сільською радою Яворівського району Львівської області було прийнято рішення №548 «Про передачу земельної ділянки у власність», на підставі якого передано відповідачці у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,2500 га, що знаходиться в селі Рясне-Руське Яворівського району Львівської області.

Повноваження та порядок прийняття Рясне-Руською сільською радою оскаржуваного рішення було передбачено наступними нормами чинного на той час законодавства.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. б) ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно п. а) ч.2 ст.83 ЗК України передбачено, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого

самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

На підставі рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області від 20.03.2008р. №548 відповідачці ОСОБА_3 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД №476350 від 12.10.2010р. з якого вбачається, що вона є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:0:01:0649, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Згідно опису меж даного державного акту від літери А до літери Б вказана земельна ділянка межує із землями загального користування (дорога).

Із фотознімків долучених до відзиву на позовну заяву вбачається, що між землями залізниці та земельною ділянкою відповідача знаходиться земельна ділянка, що перебуває у приватній власності іншої особи на якій розташований житловий будинок, а також дороги ( АДРЕСА_2 ) комунальної власності.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЗУ «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

Наведене спростовує посилання позивача на те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель транспорту та знаходиться в смузі відведення залізниці.

Як вбачається з матеріалів справи, діду ОСОБА_3 - ОСОБА_4 рішенням виконкому Яворівської районної Ради депутатів трудящих від 17.12.1976р. №473 було надано спірну земельну ділянку під забудову житлового будинку та допоміжних будівель в с. Рясне-Руська в розмірі 0,12 га.

У 1976 році районним архітектором було погоджено план земельної ділянки відведеної ОСОБА_4 на підставі рішенням виконкому Яворівської районної Ради депутатів трудящих від 17.12.1976р. №473.

17.12.1976р. представником технічного бюро при районному архітекторі Тишик А.Д. складено акт про те, що згідно рішення виконавчого комітету Яворівської районної Ради депутатів трудящих від 17.12.1976р. №473 було проведено в натурі відведення земельної ділянки загальною площею 1200 кв.м. розміщеної в с.Рясна-Руська в користування ОСОБА_4

01.08.1989р. ОСОБА_4 подарував своєму сину ОСОБА_5 , який є батьком ОСОБА_3 , половину житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться в селі Рясне-Руське Яворівського району Львівської області і розташованих на присадибній земельній ділянці земель колгоспу «Нове життя», що підтверджується договором дарування від 01.08.1989р. посвідченого секретарем виконавчого комітету Рясне-Руської сільської Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за №14.

В подальшому після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відповідачка ОСОБА_3 успадкувала вищевказаний житловий будинок.

Родинні зв`язки між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 підтверджуються свідоцтвом про народження від 15.11.1969р. серія НОМЕР_2 та свідоцтвом про укладення шлюбу від 08.08.1987р. серія НОМЕР_3 .

25.05.2006р. виконавчим комітетом Рясно-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області було прийнято рішення №107, на підставі якого надано дозвіл ОСОБА_3 на добудову веранди, ванної кімнати, кухні, коридору, гаражу в АДРЕСА_1 .

20.05.2010р. виконавчим комітетом Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області було прийнято рішення №120, яким надано дозвіл відповідачці ОСОБА_3 на будівництво сараю на приватизованій земельній ділянці, за адресою: АДРЕСА_1 .

З акту обстеження спірної земельної ділянки від 24.06.2015р., складеного та підписаного уповноваженими представниками Рясне-Руської сільської ради вбачається, що на спірній земельній ділянці був розташований житловий будинок 1930 року забудови.

Отже, наведене свідчить про те, що на момент виготовлення в 1950 році Плану смуги відведення спірна земельна ділянка уже перебувала в користуванні та була закріплена за домогосподарством по АДРЕСА_1 .

З акту від 12.10.2016р. встановлення обмірів кілометражу залізничного полотна колишньої залізничної колії Львів-Яворів, що проходила через населений пункт с. Рясне-Руське, згідно «Плану границ полосы отвода линии Львов-Яворов Львовской железной дороги от 0 км до 48.66 км 1950 года», по руху під`їзної колії «Рясне-Кар`єрна» на, що посилається ДТГО «Львівська залізниця» складеного комісією в складі уповноважених представників Рясне-Руської сільської ради за участю Відповідача та інших жителів с.Рясне-Руська вбачається, що комісія дійшла висновку, що жоден позов, поданий ДТГО «Львівська залізниця» до Рясне-Руської сільської ради та мешканців с. Рясне-Руське не відповідає дійсності в частині місцезнаходження земельних ділянок. Зокрема, ДТГО «Львівська залізниця» у позовних заявах збільшила кілометраж приблизно на 70-80 метрів. Межа закінчується між Рясне-Руською сільською радою та Домажирською сільською радою (середина моста на Бірки це 4990 м. 87 см.). У позові ДТГО «Львівська залізниця» до ОСОБА_7 , ДТГО «Львівська залізниця» вказує закінчення межі ОСОБА_7 5020 м., що насправді знаходиться за мостом (на території Домажирської сільської ради), проте закінчення ділянки Бакай розташована на 4950 м., тобто перед мостом (на території Рясне-Руської сільської ради).

З акту обстеження спірної земельної ділянки від 24.06.2015р. складеного та підписаного уповноваженими представниками Рясне-Руської сільської ради вбачається, що спірна земельна ділянка знаходиться на 4км+693м 4км+710м (тобто з 4693 м до 4710 м) з лівої сторони прив`язка до залізничної під`їзної колії Рясне-Кар`єрна, а не на 4км+745м-4км+765м (тобто з 4745 м до 4765 м) як про це зазначено в акті обстеження земельної ділянки від 09.12.2013р., який додано позивачем до позовної заяви.

12.10.2016р. комісією в складі уповноважених представників Рясне-Руської сільської ради за участю відповідача та інших жителів с.Рясне-Руська було проведено візуальне обстеження технічного стану залізничного полотна під`їзної колії «Рясне-Кар`єрна», що проходить через населений пункт с.Рясне-Руське з 3000 м по 4990 м 87 см (середина моста на Бірки) про, що складено відповідний акт.

При візуальному обстеженні вказаного залізничного полотна, комісія дійшла одноголосного висновку, що подальша експлуатація під`їзної колії «Рясне-Кар`єрна», враховуючи її технічний стан, категорично неможлива, що також засвідчується довідкою експерта «Про візуальне обстеження під`їзної залізничної вітки Рясне-Кар`єрна» від 21.10.2015р.

Крім цього, з фотознімків виготовлених 09.06.2022р. та долучених до відзиву на позовну заяву вбачається, що на залізничному полотні земель залізниці ростуть кущі та дерева, дана колія не використовується за призначенням та перебуває в занедбаному стані.

Із листа Відділу Держземагентства в Яворівському районі Львівської області від 21.05.2014р. №4227 вбачається, що ДТГО «Львівська залізниця» державний акт на право постійного користування земельною ділянкою на території Рясне-Руської сільської ради не оформлявся, кадастровий номер не присвоювався, межі земельної ділянки не встановлювались та не закріплювались межовими знаками. Документи, які підтверджують право користування ДТГО «Львівська залізниця» земельною ділянкою на території Рясне-Руської сільської ради відсутні.

Відділом Держземагентства в Яворівському районі Львівської області у листі від 08.04.2015р. №6-1321-0.211041/2-15 зазначено, що державні акти на право постійного користування земельною ділянкою ДТГО «Львівська залізниця» не реєструвались і не видавались, межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) не встановлювались.

У листі Відокремленого підрозділу «Служба колії» ДТГО «Львівська залізниця» від 12.02.2015р. №ПТ-6 зазначено, що через адміністративні межі с. Рясне-Руське Яворівського району проходить залізнична колія Рясне-Кар`єрна, яка в 2001 році переведна в розряд під`їзної. Ділянку колії від станції Кра`єрна до станції Янів демонтовано в 1993-1994.

Відокремленим підрозділом «Львівська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця» у листі від 17.02.2015р. №84 зазначено, що в селі Рясна-Руська була розташована залізнична станція Кар`єрна, яка з березня 1994 року закрита як роздільний пункт разом з перегоном Кар`єрна-Янів-Львівський.

З листа Державної адміністрації залізничного транспорту України від 21.08.2014р. №ЦЗМ-12/770 вбачається, що в адміністративних межах села Рясне-Руське Яворівського району Львівської області проходить під`їзна колія ВАТ «Кар`єроуправління», яка перебуває на балансі ВП «Підзамчівська дистанція колії».

Аналізуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що під час обстеження земельної ділянки, за результатом якого було складено акт від 09.12.2013р. копію якого додано позивачем до позову, представники Підзамчівської дистанції колії керувались Планом смуги відведення, хоча на цей момент лінії Львів-Яворів, яка позначена у цьому Плані смуги відведення, не існувало і не існує на даний час, оскільки частину лінії Львів-Яворів, а саме ділянку колії від станції Кар`єрна до станції Янів було демонтовано в 1993-1994р.р., а залізничну колію Рясне-Кар`єрна, яка проходить через адміністративні межі с. Рясне-Руське Яворівського району, в 2001 році було переведено в розряд під`їзної.

З копії Плану смуги відведення вбачається, що позначення «земельна ділянка», однак, із копії Плану смуги відведення жодним чином не вбачається, де саме знаходиться спірна земельна ділянка, яка її площа, розміри і що саме ця земельна ділянка належить відповідачу, а також те, що саме в цьому місці смуга відведення залізниці становить 80 м. План смуги відведення не містить умовного позначення ширини смуги відведення залізниці, відсутні позначення відстані та одиниці виміру відстані, що спростовує твердження позивача про те, що ширина смуги відведення залізниці щодо спірної земельної ділянки становить 80 метрів.

Суд звертає увагу на те, що вказаний План не містить належних доказів затвердження у встановленому порядку та таких не надано представником позивача в судовому засіданні.

Суд не бере до уваги посилання позивача на «Инструкцию о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода», яку затверджено 30.01.1963 Міністерством шляхів сполучення СРСР; «Об упорядочении отвода земель для железных дорог», яке затверджено постановою Ради Міністрів СРСР від 27.01.1962 №83; Положення про землі транспорту, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 08.01.1981 №24, оскільки, на момент виготовлення у 1950 році Плану смуги відведення даних нормативно-правових актів не існувало, а за загальним правилом, нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Представником ОСОБА_3 було подано клопотання (у порядку ч.6 ст.95 ЦПК України) з проханням витребувати у позивача оригінал «Плану границ полосы отвода линии Львов-Яворов Львовской железной дороги от 0 км до 48.66 км в админграницах Брюховичского, Ивано-Франковского и Яворовского районов Львовоской области 1950 г.» та схему накладки спірної земельної ділянки на землі ДТГО «Львівська залізниця» на ділянці Львів Івано-Франково в межах населеного пункту (с.Рясне Руське) на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району, яке було задоволено судом, однак, в судових засіданнях представником позивача не було представлено надано оригіналу схему накладки спірної земельної ділянки на землі ДТГО «Львівська залізниця» на ділянці Львів Івано-Франково в межах населеного пункту (с.Рясне Руське) на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району.

Частиною 6 ст. 95 ЦПК України передбачено, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Дослідивши копію схеми накладки спірної земельної ділянки на землі ДТГО «Львівська залізниця» на ділянці Львів Івано-Франково в межах населеного пункту с.Рясне Руське) на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району на якій

міститься печатка для документів Науково-впроваджувальною фірмою «Нові технології», суд звертає увагу, що на даній схемі відсутня дата її складення, відсутнє прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка підписала цю схему.

Також суд звертає увагу, що позначення спірної земельної ділянки на копії Плану смуги відведення відрізняється від позначення спірної земельної ділянки на копії схеми накладки, що свідчить про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог.

Враховуючи, що позивачем не було надано оригінал вказаної схеми накладки, суд, на підставі наведеного вище, ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, а відтак із урахуванням ч. 6 ст. 95 ЦПК України даний доказ не бере до уваги.

З довідки про сплату земельного податку від 10.02.2014р. №86, видану відокремленим підрозділом «Підзамчівська дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця» вбачається, що відокремленм підрозділом «Підзамчівська дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця» згідно податкової декларації з плати за землю за земельну ділянку, площею 10,8 га, яка розташована на території Рясно-Руської сільської ради, Яворівського району, Львівської області за 2012 рік сплачено 38,37 грн.; за 2013 рік 38,37 грн..

Суд звертає увагу, що з даної довідки неможливо встановити в яких саме межах знаходиться земельна ділянка площею 10,8 га, за яку позивач сплачував земельний податок, де проходить її межа, чи входить територіально спірна земельна ділянка в межі цієї земельної ділянки.

В акті обстеження земельної ділянки від 09.12.2013р. не вбачається, що такі є працівниками Підзамчівська дистанція колії, Львівська дирекція залізничних перевезень, Львівська дистанція захисних лісонасаджень, їх підписи не скріплені відповідною печаткою установи працівниками якої вони є.

Позивач без залучення уповноваженого суб`єкта самостійно встановив, що частина земельної ділянки ОСОБА_3 накладається на землі смуги відведення залізниці. На пропозицію щодо проведення в даній справі земельно-технічну експертизу представник позивача не погодився.

Відповідно до ст.189 ЗК України передбачено, що самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами.

Згідно ч.1 ст.5 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Відповідно до п.1 Положення про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого Указом Президента України №459/2011 від 13.04.2011р., яке було чинне на момент складання акту обстеження від 09.12.2013р., Державна інспекція сільського господарства України (далі Положення про Держсільгоспінспекцію України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Пунктом 6 Положення про Держсільгоспінспекцію України передбачено, що Держсільгоспінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи - державні інспекції сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах.

Повноваження Держсільгоспінспекції України на території Львівської області здійснює Державна інспекція сільського господарства в Львівській області.

Відповідно до абзацу 6 підпункту 1 пункту 4 Положення про Держсільгоспінспекцію України, Держсільгоспінспекція України відповідно до покладених на неї завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за дотриманням органами державної влади, органами

місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Відповідно абзацу 1 пункту 5 Положення про Держсільгоспінспекцію України Держсільгоспінспекція України та її посадові особи в межах своїх повноважень мають право складати акти перевірок, протоколи про адміністративні правопорушення та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, давати обов`язкові для виконання приписи (розпорядження), а також подавати в установленому законодавством порядку до відповідних органів матеріали перевірок для притягнення винних осіб до відповідальності.

Згідно ч.1 ст.244 КУпАП Держсільгоспінспекція розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства у сфері використання та охорони земель, зокрема справи за ст.53-1 КУпАП, яка передбачає відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки.

Із аналізу вищенаведеного вбачається, що відповідно до Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003р. № 963-IV, ст. 15-2, 188 ЗК України від 25.10.2001р. №2768-ІІІ, ст.244 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984р. №8073-Х та інших нормативно-правових актів, уповноваженим суб`єктом, який мав право самостійно встановлювати наявність чи відсутність такого адміністративного правопорушення як самовільне зайняття земельної ділянки та винність даної особи в його вчиненні, на момент складання Позивачем вказаного акту від 09.12.2013р., була Державна інспекція сільського господарства у Львівській області.

Отже, з усього вищевказаного вбачається, що Відповідачем жодним чином не порушено прав позивача, а позивачем належно не обґрунтовано позовні вимоги та не надано відповідних доказів, що їх підтверджують.

Матеріали справи підтверджують, що у позивача відсутні належним чином оформлені документи на землі транспорту на території села Рясне-Руське Яворівського району Львівської області, із урахуванням того факту, що частину лінії Львів-Яворів, а саме ділянку колії від станції Кар`єрна до станції Янів було демонтовано в 1993-1994р.р., а залізничну колію Рясне-Кар`єрна, яка проходить через адміністративні межі с. Рясне-Руське Яворівського району, в 2001 році було переведено в розряд під`їзної.

Суд звертає увагу, що наявний у позивача План смуги відведення стосується лінії Львів-Яворів якої станом на сьогодні фактично, як це передбачено даним Планом смуги відведення, уже не має, а тому не може заслуговувати на увагу посилання позивача у позовній заяві на те, що спірна земельна ділянка входить в смугу відведення залізниці ширина якої на даній ділянці становить 80 м від осі колії.

Згідно з частиною першою статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Відповідно до пункту б частини четвертої статті 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі під державними залізницями, об`єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту.

Згідно до вимог частин першої, другої статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про транспорт».

До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту (частина перша статті 23 ЗУ «Про транспорт»). Ця норма закону кореспондується з положенням статті 68 ЗК України.

Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 24 червня 2015 року у справі №3-305гс15-ц, Верховного Суду, викладеними у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 466/190/14-ц (провадження № 61-1366св18).

Статтями 1, 4 Положення «Про землі, надані транспорту», затвердженого 07 лютого 1933 року Постановою Центрального виконавчого комітету СРСР № 58 і Ради народних комісарів СРСР № 50, передбачалося, що землями, наданими транспорту (в тому числі - і залізничному), визнавалися землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об`єктами залізничної інфраструктури.

Вказане Положення діяло до набрання чинності Постанови Ради Міністрів СРСР від 08 січня 1981 року № 24 «Про затвердження Положення про землі, надані транспорту».

ЗК Української РСР від 25 жовтня 1922 року передбачалося, що землі, які знаходилися фактично у виключному віданні уповноважених органів (у тому числі НК СРСР шляхів сполучення), рахуються закріпленими за ними та за відсутності їхньої згоди можуть бути вилучені лише у спеціальному порядку.

Разом з тим вимог щодо виготовлення та отримання державного акта законодавством не передбачалося, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до пунктів 54, 55 «Загальних основ землекористування та землеустрою», затверджених Постановою ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року.

ЗК Української РСР від 25 жовтня 1922 року (в редакції від 08 липня 1970 року), постановою Верховної ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562 «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР від 18 грудня 1990 року» (далі - Постанова № 562) право Залізниці на користування земельною ділянкою, яка належить до земель залізниць, до оформлення ним права власності або землекористування гарантувалося.

Згідно з пунктом 5 Постанови №562 громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування.

Пунктом 6 постанови Верховної Ради Української PCP від 18 грудня 1990 року № 563-ХІІ «Про земельну реформу» (із змінами та доповненнями) визначено, що землекористувачі повинні до 01 січня 2008 року оформити право власності або право користування землею.

Вказаний пункт постанови Верховної Ради Української PCP від 18 грудня 1990 року визнаний неконституційним рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року у справі № 5-рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками), а отже відсутня вимога закону щодо обов`язкового виготовлення Залізницею державного акта на право користування земельною ділянкою.

За таких обставин наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його уже визначено законом.

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 19 лютого 2020 року (справа № 466/1058/15ц, провадження № 61-23268св18), від 15 жовтня 2020 року (справа № 466/6682/14-ц, провадження № 61-1957св19).

Враховуючи зазначене наявність чи відсутність у АТ «Українська залізниця» документів, які засвідчують право на користування земельною ділянкою, не змінює її правового статусу, який ґрунтується на визначеному законом юридичному факті належності до земель залізничного транспорту.

Разом із тим при вирішенні питання чи відноситься належна ОСОБА_3 земельна ділянка до земель залізничного транспорту або чи накладається частина цієї ділянки на землі залізниці суди з урахуванням положень частини першої статті 23 Закону України «Про транспорт» та статті 68 ЗК України мають на підставі поданих сторонами доказів перевірити який саме правовий статус має спірна земельна ділянка, чи відноситься вона до

смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

При зверненні з позовом Позивач посилався на те, що на частині смуги відведення виявлено перетин (накладення) земельної ділянки ОСОБА_3 , яка накладається на смугу відведення.

Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Частиною першою статті 316, статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Положеннями статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини п`ятої статті 116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У частині третій статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з частиною першою статті 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Суд звертає увагу, що в матеріалах даної справи відсутні докази на підтвердження, що право АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» порушено, оскільки для таких висновків мають бути надані належні і допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у користуванні Позивача, де проходить її межа, чи порушена межа цієї земельної ділянки ОСОБА_3 ..

Копії акту комісії позивача по обстеженні земельної ділянки від 09.12.2013р., План смуги відведення та довідка про сплату земельного податку від 10.02.2014р. №86 не є доказами, які достовірно свідчать про те, що смуга відведення, яка перебуває у користуванні АТ «Українська залізниця», має перетин (накладення) із земельною ділянкою ОСОБА_3 .

Також, суд зазначає, що наявність чи відсутність у АТ «Українська залізниця» документів, які посвідчують право на користування земельними ділянками у разі їх відведення як земель залізничного транспорту не змінює їх правового статусу, який ґрунтується на визначеному законом юридичному факті належності до земель залізничного транспорту, проте, наведені вище положення законів та висновки суду не звільняють позивача від доказування того, що спірна земельна ділянка належить саме до земель залізничного транспорту, чого у даному спорі, з урахуванням встановлених судом обставин та досліджених доказів, Позивачем зроблено не було.

Аналогічних правових висновків про недоведеність позовних вимог АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах:

- від 15.05.2019р. у справі №914/1420/18;

- від 07.07.2021р. у справі №444/2233/18;

- від 21.07.2021р. у справі №444/2316/18;

- від 15.09.2021р. у справі №444/2303/18;

- від 15.09.2021р. у справі №444/2234/18;

- від 22.09.2021р. у справі №444/2308/18;

- від 03.11.2021р. у справі №444/2191/18;

- від 04.11.2021р. у справі №444/2319/18;

- від 17.11.2021р. у справі №444/2195/18;

- від 24.11.2021р. у справі №444/2305/18;

- від 17.02.2022р. у справі №444/2192/18;

- від 03.05.2022р. у справі №444/1949/16-ц;

- від 19.05.2022р. у справі №444/2317/18.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950р., ратифіковану Законом України від 17.07.1997 року (надалі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 року «Стретч проти Об`єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії», передбачено, що визнання недійсним правового акту органу влади згідно якого особа набула права власності на майно та подальше позбавлення її цього майна на підставі того, що орган влади порушив закон є неприпустимим.

Абзацом 2, 3 пункту 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004, яке є обов`язковим до виконання на території України, передбачено, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Згідно пункту 5 Рішення КСУ конституційне право на судовий захист належить до невідчужуваних та непорушних. Кожен під час розгляду будь-якої справи, в тому числі кримінальної, щодо діяння, у вчиненні якого обвинувачується, має право на правосуддя, яке відповідало б вимогам справедливості.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог позивача.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, а тому вимога позивача про стягнення із відповідачів судового збору задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 23, 141, 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» до Львівської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення №548 Рясне-Руської сільської ради від 20.03.2008 «Про передачу земельної ділянки у власність» в частині надання ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку ОСОБА_3 , яка була надана їй у приватну власність на підставі оскаржуваного рішення Рясне-Руської сільської ради; стягнути на користь Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» з місцевого бюджету судовий збір за розгляд цієї позовної заяви залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство «Українська залізниця»

юридична адреса: 79000, вул.Гоголя, 1 м.Львів.

Відповідач: ОСОБА_3 ,

місце проживання, за адресою:

АДРЕСА_3 .

Третя особа: Львівська міська рада

юридична адреса: 79008, пл.Ринок, 1 м.Львів

Суддя: Швед Н.П.