Справа № 342/982/23
Провадження № 2-з/342/4/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Гайдич Р.М., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони на відчуження транспортного засобу марки Mercedes-Benz моделі 316 CDI, номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , колір білий, рік випуску 2001, котрим володіє ОСОБА_2 , житель с. Виноград Коломийського (раніше Городенківського) району Івано-Франківської області.

Заява мотивована тим, що у зв`язку із наміром подати до Городенківського районного суду Івано-Франківської області позовну заяву до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТСЦ № 7342 РСЦ ГСЦ МВС в Чернівецькій області про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним, визнання права власності, витребування майна із чужого незаконного володіння, вважає за необхідне до подання позовної заяви, звернутись до суду із заявою про забезпечення позову в порядку ст..152 ЦПК України. зазначає, що 23.03.2023 на підставі довіреності р/н 55012758 посвідченої приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Глущенко І.В., заявницею ОСОБА_1 було надано ОСОБА_2 в користування належний їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 17.12.2019 ТСЦ 2643 транспортний засіб марки Mercedes-Benz моделі 316 CDI, номер шасі (кузув,рама) НОМЕР_1 , колір білий, рік випуску 2001, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Під час користування транспортним засобом ОСОБА_2 неодноразово допускав порушення ПДР, що мало наслідком винесення постанов про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. На її неодноразові звернення про сплату штрафів ОСОБА_2 не реагував, у зв`язку з чим 03.08.2023 заявниця, як власник транспортного засобу подала до нотаріуса заяву про скасування довіреності на підставі п.2 ч.1 ст.248 ЦК України і нотаріус цього ж дня скасував довіреність та вніс відомості до Єдиного реєстру. Після припинення дії довіреності заявниця намагалась повернути належний їй транспортний засіб, але ОСОБА_2 на її неодноразові звернення не реагував, телефонні дзвінки ігнорував. 04.08.2023 заявниця звернулася до ОСОБА_2 із письмовою вимогою, якою вимагала протягом 24 год. з моменту отримання ОСОБА_2 вказаної вимоги, повернути їй транспортний засіб. Проте, ОСОБА_2 жодним чином не відреагував. Разом з тим, 15.08.2023 в за стосунку «Дія» свого мобільного телефону, заявниця помітила, що серед списку її документів зникла інформація про реєстрацію транспортного засобу Mercedes-Benz моделі 316 CDI, номер шасі (кузув,рама) НОМЕР_1 . Згідно витягу з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів, отриманого її адвокатом, за VIN кодом НОМЕР_1 - 14 червня 2023 року ТСЦ МВС № 7342 проведено перереєстрацію транспортного засобу на нового власника по договору укладеному в ТСЦ. Беручи до уваги той факт, що на даний час автомобіль знаходиться у володінні ОСОБА_2 та згідно з інформацією з ЄДР МВС стосовно зареєстрвоаних транспортних засобів, транспортний засіб марки Mercedes-Benz моделі 316 CDI, номер шасі (кузув,рама) НОМЕР_1 , колір білий, рік випуску 2001 зареєстрований по договору купівлі-продажу від 14.06.2023 за новим власником, тому існує ризик відчуження даного автомобіля третім особам після отримання від суду інформації про заявлений позов. Разом з тим, як вбачається із інформації, яка міститься в загальнодоступній групі «Клуб власників Mercedes Sprinter i Volkswagen LT» соціальної інтернет мережі «Facebook» вказаний транспортний засіб Вівчарик опублікував для продажу та намагається відчужити.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З урахуванням приписів ч. 1 ст.153, ч. 2 ст.247 ЦПК України розгляд заяви здійснюється без виклику сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Ознайомившись із доводами заяви про забезпечення позову, вивчивши докази додані до заяви, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пункті 1 частини першої якої передбачено, що позов може забезпечуватись накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п.1, п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії . Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч.2 ст.150 ЦПК України).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном (постанова ВС від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19).

Відповідно до ч.ч.5-7 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

До заяви заявницею додано копію свідоцтва про реєстрацію ТЗ Mercedes-Benz моделі 316 CDI, номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 р.н. НОМЕР_3 в котрому власником зазначена вона ОСОБА_1 , а не особа ОСОБА_2 , до котрої, як викладено по тексту заяви, вона має намір подати в подальшому позов.

Крім іншого, у змісті заяви про забезпечення позову та доданих до неї письмових доказів відсутня підтверджуюча інформація про те, що власне вона вже не є на даний час власником транспортного засобу Mercedes-Benz моделі 316 CDI, номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , через неправомірні дії ОСОБА_2 , чи буд-яких інших осіб.

Нею взагалі не підтверджено вартість майна та чи співмірна ця вартість ціні позову, в разі звернення із ним до суду.

Також, до заяви про забезпечення позову не додано будь-яких доказів того, що між сторонами дійсно виник спір з приводу відчуження транспортного засобу без згоди власника, так як на час відчуження транспортного засобу була чинна довіреність надана заявницею на ім`я ОСОБА_2 , тобто на особу відповідачем до якої буде подано позов. Як і не надано доказів того, що ця особа намагається уникнути виконання судового рішення або ж вживає заходи щодо неправомірного відчуження належного їй майна. Оскільки, заявниця в заяві зазначає, що він є фактичним користувачем ТЗ з її згоди, на підтвердження чого зазначає про надання йому відповідної довіреності.

Посилання ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, не є обґрунтованою належним чином підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Крім того, суд звертає увагу на те, що заявниця сама зазначає, що на даний час не є власником транспортного засобу. А в матеріалах заяви відсутня інформація, яка б свідчила про вчинення неправомірних дії ОСОБА_2 відносно належного їй ТЗ.

Також, відсутність, на момент подання даної заяви, належної та допустимої інформації про дійсного власника транспортного засобу Mercedes-Benz моделі 316 CDI, номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 на даний час, може унеможливити виконання ухвали про забезпечення позову яка є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

На підставі вищевикладеного, викладені в заяві мотиви не дають суду підстав вважати, що між сторонами дійсно виник спір і невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, тому в задоволенні її заяви про накладення арешту та заборони на відчуження ТЗ, котрим володіє ОСОБА_2 слід відмовити.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.149 153,352 - 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви

Ухвала бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складення.

Ухвала складена 17.08.2023.

Суддя: Гайдич Р. М.