н/п 2/490/427/2021 Справа № 490/7145/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого -судді Гуденко О.А., при секретарі Позднякову Є.В., без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданнів м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні сина, визначення порядку зустрічей ,-

ВСТАНОВИВ:

23.10.2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перекшкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши графік побачень.

В обгрунтування позову посилався на те, що позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, не надає можливості зустрічей та спілкування з сином, перешкоджає всякому контакту з дитиною, не виконує рішення виконкому ММР від 14.06.2019 року щодо встановлення побачень з дитиною щосуботи - що є грубим порушенням не тільки його прав, але і інтересів їх спільного сина. На його неодноразові звернення як до Служби у справах дітей та проведення працівниками служби роз`яснювальних бесід з відповідачкою - остання не реагувала та продовжує не виконувати рішення органу опіки та піклування та перешкоджати йому у побаченні з сином.

В травні 2021 року надійшов відзив на позов від відповідачки, в якій зазначено , що вона не заперечує проти спілкування батька з дитиною щосуботи з 10.00 до 18.00 годин, проте заперечує проти тривалих зустрічей з дитиною у період канікул.

Таке не відповідає якайкращим інтьересам дитини, адже регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так, позивач перебуває у шлюбних відносинах з іншою жінкою, яка має дитину жіночої статі, що виключає перебування їх сина у чужовму помешканні у нічну пору доби чи на тривалому відпочинку. Натомість вона, яка мати, забезпечує належний розвиток сина,піклується про його здоров`я, має окреме житло, де проживає лише разом з дитиною.

В травні 2021 року надійшла відповідь на відзив від позивача, в якій він зазначає, що не заперечує, що мати робить все необхідне для нпайкращого забезпеченян та виховання сина, проте рідного батька дитині ніхто не може замінити. Відповідачка ж обмежує його спілкування з сином, що порушує не лишге його права як батька, але ї права сина і шкодить його інтересам. Він також має власне житло, дійсно зареєстрував шлюб 07.11.2018 року з ОСОБА_4 , яка має доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає разом з ними в трикімнатній квартирі. Тому доводи відповідачки про неможливість ночівлі сина у нього вважає необгрунтованими.

Він прагне приймати участь у вихованні сина, створювати для нього необхідні умови щодо його розвитку , підтримання нормального здоров`я та відпочинку.

20.07.2021 року до канцелярії суду від представниці позивача адвоката Березюк О.С. надійшла заява про зміну предмету позову, в якій позивач просить прийняти дату заяву та викласти прохальну частину позову в наступному вигляді: визначити спосіб участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вихованні і спілкуванні з неповнолітнім сином шляхом встановлення наступного графіку побачень батька ОСОБА_1 з неповнолітньою дитиною сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- перші та треті вихідні місяця з 10:00 годин п`ятниці до 16:00 годин неділі з ночівлею, з правом зміни часу спілкування батька з дитиною за взаємною згодою батьків;

- у період весняних та осінніх канікул по чотири дні з правом ночівлі;

- спільний щорічний відпочинок протягом 10-ти календарних днів влітку за домовленістю з матір`ю дитини, з обов`язком здійсненням батьком супроводу дитини з місця її проживання на відпочинок та повернення дитини за місцем її проживання.

Справа перебувала в провадженні судді Центрального районного суду м.Миколаєва Саламатіна О.В. з 04.02.2022 року, ухвалою суду від 16.02.2021 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 21 липня 2021 року прийнято заяву представниці позивача адвоката Березюк Олександри Сергіївни, про зміну предмету позову у цивільній справі № 490/7145/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради про усунення перешкод у вихованні сина, визначення порядку зустрічей.

Долучено до матеріалів справи додтакові докази.

Залучено Виконавчий комітет Миколаївської міської ради в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі .

Справа перебувала в провадженні судді Центрального районного суду м.Миколаєва Саламатіна О.В. з 19.02.2022 року.

Ухвалою суду від 14.09.2021 року закрито підготовче провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у вихованні сина, визначення порядку зустрічей та призначено справу до судового розгляду .Долучено до матеріалів справи копію Висновку Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про доцільність зміни графіку участі ОСОБА_1 у вихованні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 07.06.2022 року визначеного головуючого суддю Гуденко О.А.

В зв`язку з особливостями роботи суду у воєнний час справа передана судді Гуденко О.А. 29.06.2022 року.

Ухвалою судді Гуденко О.А, від 05.07.2022 року прийнято позовну заяву до свого провадження та призначено судове засідання .

В судове засідання з розгляду справи по суті позивач надав суду заяву в останнє судове засіданняпро розгляд справи у відсутність сторони позивача, просив про заодволення позову з викладених в ньому підстав.

В судове засідання з розгляду справи по суті представник відповідача адвокат Мотельчук Ю.В. . надала суду заяву в останнє судове засіданняпро розгляд справи у відсутність сторони відповідача. Заперечувала проти задоволення позову у викладеному у відзиві обсязі та з наведених підстав.

Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримала викладене у висновку.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши викладені обставини наявними доказами, суд приходить до наступного.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 .

Рішенням від 09.09.2016 року Центрального районного суду м. Миколаєва , справа № 490/7883/16-ц , шлюб між сторонами, зареєстрований 14.12.2012 року, розірвано.

Судовим наказом від 24.06.2019 року Центрального районного суду м. Миколаєва , справа № 490/74016/19 стягнуто з ОСОБА_1 , на корсить ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 ,, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно , але не менше 50% прожиткового мінімумум для дитини відповідного віку , починаючи з 10.05.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідок відділуДВС, позивач мав певну заборгованість зі сплати аліментів за різні періоди.

Рішенням від 17.12.2019 року Центрального районного суду м. Миколаєва , справа № 490/5944/19 визначено місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 .

Сторонами не оспорюється , що дитина на теперішній час проживає разом з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач проживає за іншою адресою разом з дружиною ОСОБА_4 та її донькою, 2010 р.н. в трикімнатній квартирі.

Згідно рішення виконавчого комітету ММР від 14.06.2019 року № 590 "Про участь ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 " - визначено участь ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надавши йому можливість спілкування щосуботи з 10.00 до 18.00. Зустрічі батька з дитиною перші два місяці проводити в присутності матері. Надано батькам право визначити порядок оздоровлення дитини влітку та змінювати графік за взаємною згодою з урахуванням інтересів дитини.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач неодноразово звертався до Служби у справах дітей та органів поліції з питанб чинення перешкод відповідачкою у спілкуванні з сином та невиконання рішення виконкому ММР протягом 2019-2020 року.

Згідно Висновку від 30.08.2021 року виконкому ММР "Про доцільність зміни графіку визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 " - ОСОБА_1 , за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 створив належні умови для відпочинку та проживання дитини. Вирішено за доцільне змінити графік участі батька у вихованні дитини ОСОБА_7 , , надавши йому можливість побачення з дитиною у кожні перші та треті вихідні місяця з 16.00 години п`ятниці до 16.00 години неділі з ночівлею у батька за бажанням дитини; у період весняних та осінніх канікул по три дні ; спільний щорічний відпочинок протягом 10-ти календарних днів влітку за домовленістю з матір`ю дитини та з урахуванням побажань дитини. .

Статтями 12,81 ЦПК Українивизначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNTv. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHURv. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною.

При вирішенні таких спорів судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім - і якщо це не порушуватиме права та інтереси дитини - підлягають врахуванню інтереси батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 лютого 2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, § 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право та особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Якщо той із батьків, із ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, в спілкуванні з дитиною та в її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні й мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною, та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Згідно частини четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначав, що відповідачка штучно створює йому перешкоди у побаченнях з дитиною.

З наданих суду пояснень представника відповідача та доданих матеріалів вбачається, що відповідачка на теперішній час дійсно заперечує проти тривалого спілкування батька з сином мотивуючи це тим, що таке не відповідачє інтересам дитини.

При цьому суд критично ставиться до таких заперечень відповідача, адже жодних доказів того , що спілкування з батьком може зашкодити дитині чи таке спілкування не буде відповідачти інтересам 11-ти річного сина.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Сам по собі факт укладення шлюбу батька дитини з іншою жінкою і небажання матері налагоджувати спілкування дитини з біологічним батьком, - не може слугувати підставою для позбавлення рідного батька можливості приймати участь у спілкуванні та вихованні з рідним чином за відсутності інших обставин, які б свідчили про негативний вплив батька на розвиток дитини - який наразі судом не встановлено .

У зв`язку із зазначеним, суд вважає, що способи участі батька у вихованні сина та спілкування з ним, які визначені в позові та відповідають визначеному графіку згідно висновку органу опіки та піклування, відповідають як інтересам дитини, так і інтересам батьків.

Посилання відповідачки на відсутність доказів, які б підтверджували існування перешкод з її боку щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, також не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки наявність спору з цього приводу свідчить про зворотнє.При цьому будь-яких обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування судом не встановлено.

Право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам.

При цьому суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування щодо періодичності встановлення графіку побачень з дитиною, як такий, що є виваженим і достатнім для відновлення спілкування батька з дитиною.

Суд вважає, що визначення саме такого способу участі у спілкуванні та вихованні дитини є таким, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, її віковим потребам, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку, буде достатнім для забезпечення його участі у процесі виховання сина.

Суд також вважає обґрунтованою та такою, що відповідає інтересам дитини, вимогу про забезпечення спільного відпочинку батька із сином протягом 3 днів у весняні та осінні канікули та 10 днів під час літніх канікул, але за умови бажання самого ОСОБА_3 та за умови відновлення його довіри до батька. Таке не суперечитиме його інтересам та інтересам дитини, не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини і буде відповідати обсягу обов`язків та прав батька щодо дитини.

При цьому суд вважає за необхідне обумовити, що спільні зустрічі батька з сином у дні та години можливо змінювати за погодженням із відповідачкою та з урахуванням бажання дитини, що максимально враховує інтереси дитини та неприязні стосунки сторін у справі.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позовної заяви , оскільки батьки не дійшли згоди щодо способів участі батька у вихованні дитини та в спілкуванні з нею, яка проживає разом із матір`ю, а остання заперечує право батька на спілкування з сином у достатньому обсязі.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України , судові витрати , сплачені при подачі позову, підлягають стягненню на корсить позивача.

При цьому суд звертає увагу на те, що у справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) від 09.12.1994).

Керуючись ст. ст. 5,12-13, 18, 79-81,141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні сина, визначення порядку зустрічей - задовольнити частково.

Визначити спосіб участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у спілкуванні та вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , шляхом встановлення наступного графіка побачень:

- побачення з дитиною у кожні перші та треті вихідні місяця з 16.00 години п`ятниці до 16.00 години неділі з правом ночівлі у батька за бажанням дитини без присутності матері;

- у період весняних та осінніх канікул по три дні з правом ночівлі у батька за бажанням дитини;

- спільний щорічний відпочинок протягом 10-ти календарних днів влітку за домовленістю з матір`ю дитини та з урахуванням побажань дитини. .

Надати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 можливість зміни способу участі у спілкуванні та вихованні батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в тому числі часу та місця побачень - за взаємною згодою та врахуванням інтересів дитини.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) 840 грн 80 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

.

Повний текст рішення суду складено 04 серпня 2023 року.

СУДДЯ О.А. ГУДЕНКО