Справа № 206/903/19
Провадження № 2/206/754/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2023 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Сливчук В.В.

представників позивача Молчанової О.О., ОСОБА_1 представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання холодної води та послуги з водовідведення,

І. Стислий виклад позиції позивача, представників позивача, відповідача та представника відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 . За вказаною адресою, позивач надає комунальні послуги з централізованого опалення, постачання холодної води, та послуги з водовідведення. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає послуги, а відповідач ними користується. Правовідносини оформлені відкриттям на ім`я відповідача особових рахунків. Між тим, у зв`язку із несвоєчасними розрахунками за надані послуги, станом на 01.12.2018, відповідач має заборгованість у розмірі 15858,94 грн., в тому числі: за послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2013 по 30.11.2015 у розмірі 3824,83 грн., за період з 01.12.2015 по 30.11.2018 у розмірі 8425,33 грн., та за послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення за період з 01.10.2013 по 30.11.2015 у розмірі 944,58 грн., за період з 01.12.2015 по 30.11.2018 у розмірі 2664,20 грн. Вказану заборгованість у розмірі 15858,94 грн. та суми сплаченого судового збору в розмірі 1921 грн. позивача просив стягнути з відповідача (а.с. 2-6).

Не погоджуючись з позовом, відповідачем було подано відзив, який обґрунтований тим, що нею з позивачем не укладались будь-які договори про надання послуг централізованого опалення та централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення, крім того, позивачем такі договори подані до суду не були. Заборгованість нарахована позивачем не може, на думку відповідача, вважатись такою, що ґрунтується на правочині, вчиненому у письмовій формі. Крім того, з відповідача стягуються кошти за послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2013 по 30.11.2015 у розмірі 3824,83 грн. та за послуги централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення за період з 01.10.2013 по 30.11.2015 у розмірі 944,58 грн. за межами трирічного строку позовної давності. Крім того, про те, що відносно відповідача з боку позивача існують якісь матеріальні претензії відповідач дізналась лише 14.04.2023 отримавши виклик державного виконавця датований 15.03.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , однак відповідач за вказаною адресою не проживає. Враховуючи викладене, відповідач просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Крім того відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності до заборгованості, яка утворилася до 27.02.2016.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представником відповідача було зазначено, що заборгованість, яка стягується вже погашена, що підтверджується платіжним дорученням № 11854 від 28.01.2023, тому не зрозуміло на якій підставі представники позивача наразі просять стягнути цю заборгованість, яка фактично відсутня.

Окрім того, представники позивача не заперечували того факту, що заборгованість за вказаний в позовній заяві період сплачена відповідачем.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

11.02.2019 до суду надійшла позовна заява з додатками (а.с. 1-15).

12.02.2019 позовна заява була залишена без руху (а.с. 18).

20.02.2019 до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (а.с. 20-21).

27.02.2019 у даній справі відкрито провадження в порядку спрощеного провадження з викликом сторін та призначено розгляд справи по суті 27.03.2019 (а.с. 24).

27.03.2019 розгляд справи відкладено на 11.04.2019 у зв`язку з неявкою відповідача (а.с. 27).

11.04.2019 розгляд справи відкладено на 06.05.2019 у зв`язку з неявкою відповідача (а.с. 32).

06.05.2019 розгляд справи відкладено на 20.05.2019 у зв`язку з перебуванням судді у відрядженні (а.с. 32).

20.05.2019 до канцелярії суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність, представник не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

У судові засідання призначені 27.03.2019, 11.04.2019, 06.05.2019 та 20.05.2019 відповідач, не з`явилась, в зв`язку із чим, за наявності підстав, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

20.05.2019 судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи та ухвалено заочного рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю (а.с. 49-53).

16.07.2019 представником позивача отримано копію заочного рішення та виконавчий лист (а.с. 56).

18.04.2023 до суду надійшла заява відповідача про видачу судового рішення, копію якого відповідач отримала 18.04.2023 (а.с. 64).

24.04.2023 до канцелярії суду надійшла заява відповідача про перегляд заочного рішення з додатками (а.с. 65-69).

25.04.2023 заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення було залишено без руху (а.с. 71).

02.05.2023 до канцелярії суду відповідачем було надано заяву про перегляд заочного рішення з виправленими недоліками (а.с.73-76).

03.05.2023 поновлено відповідачу ОСОБА_3 пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, прийнято заяву про перегляд заочного рішення та призначено розгляд заяви на 12.05.2023 (а.с. 77).

12.05.2023 судове засідання відкладено на 23.05.2023 (а.с. 85-86).

23.05.2023 судом розглянуто заяву відповідача про перегляд заочного рішення, заслухано доводи та пояснення представників сторін, скасовано заочне рішення суду від 20.05.2019 та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 08.06.2023, визначено строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень (а.с. 92-96).

31.05.2023 до суду надійшов відзив відповідача та заява про застосування строків позовної давності (а.с. 104-107).

08.06.2023 судом проведено розгляд справи по суті під час якого заслухано вступні слова представників сторін, відповіді на питання та досліджене письмові докази, які містяться в матеріалах справи (а.с. 112-113).

08.06.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 з 08.11.2001 має зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_2 (а.с.42-44, 89).

З 18.11.2013 квартира АДРЕСА_1 є об`єктом права власності відповідача ОСОБА_3 , що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.11.2018 та копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.11.2013 (а.с. 8-9, 45).

З виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 за послуги з теплопостачання та виписки по особовому рахунку № НОМЕР_2 абонента вбачається, що АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДТЕК Дніпроенерго» надає послуги з централізованого опалення, постачання холодної води та послуги з водовідведення у жиле приміщення, а саме: у квартиру АДРЕСА_1 , особові рахунки оформлені на ім`я відповідача. Оплати споживачем проводилися несвоєчасно, що привело до утворення заборгованості, яка станом на 01.12.2018 складає 15858,94 грн., в тому числі: за послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2013 по 30.11.2015 у розмірі 3824,83 грн., за період з 01.12.2015 по 30.11.2018 у розмірі 8425,33 грн., та за послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення за період з 01.10.2013 по 30.11.2015 у розмірі 944,58 грн., за період з 01.12.2015 по 30.11.2018 у розмірі 2664,20 грн. (а.с. 10-11, 12-13).

26.07.2016 відповідачу ОСОБА_3 видано пенсійне посвідчення по інвалідності 2 гр. довічно (а.с. 67).

20.05.2019 заочним рішенням позовну заяву АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» задоволено повністю та стягнуто із ОСОБА_3 суму заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання холодної води та послуги з водовідведення у розмірі 15858,94 грн., а також судові витрати в сумі 1921 грн. (а.с. 50-53).

16.07.2019 представником позивача отримано копію заочного рішення та виконавчий лист (а.с. 56).

05.09.2019 постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 206/903/19 виданого 15.07.2019 Самарським районним судом міста Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «ДТЕК Дніпроенерго» заборгованості у розмірі 17779,94 (а.с. 109).

24.12.2020 постановою державного виконавця виконавчий лист № 206/903/19 виданий 15.07.2019 повернуто стягувачу (а.с. 90, 110).

Відповідно до платіжного доручення № 11854 від 26.01.2023 судом встановлено, що за виконавчим листом №206/903/19 виданого Самарським районним судом м. Дніпропетровська від 15.07.2019 про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «ДТЕК Дніпроенерго» заборгованість у розмірі 17779,94 грн. сплачена (погашена повністю), що також підтверджуються довідкою № 15 від 11.05.2023 та довідкою № 95 від 11.05.2023 (а.с. 83, 84, 111).

23.05.2023 судом скасовано заочне рішення суду від 20.05.2019 (а.с. 95-96).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»: комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний: оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За змістом ст.ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди.

Пунктом 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 № 630 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу.

Крім того, ВСУ у своїй постанові від 20.04.2016 по справі № 6-2951цс15 роз`яснив, що, хоч у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вона фактично користувалася ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Отже, відсутність договору у разі фактичного користування послугою не дає підстав не оплачувати її або оплачувати лише частково.

Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком, зробленим колегією суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду у справі № 210/5796/16-ц від 18.03.2019 року.

Враховуючи вищезазначені норми матеріального права, правові висновки Верховного суду, та надані позивачем докази, суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання холодної води та послуги з водовідведення не дивлячись на відсутність між ними відповідного договору.

В той же час, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК України).

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За приписами ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у п. 11 постанови Пленуму № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

З матеріалів справи слідує, що позовна заява надійшла до суду 11.02.2019.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості, яка існувала до 11.02.2016 року задоволенню не підлягають, оскільки на час звернення до суду сплив строк позовної давності і відповідачем у справі подано заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності у спірних правовідносинах.

Тому суд погоджується з позицією сторони відповідача щодо наявності підстав для застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача в частині суми заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання холодної води та послуги з водовідведення, яка утворилася до 11.02.2016 року.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

В той же час, в судовому засіданні представниками позивача було зазначено, що заборгованість, яка наразі стягується за даним позовом вже погашена відповідачем у повному обсязі разом із судовим збором. У якості доказів сплати боргу суду надано платіжне доручення № 11854 від 28.01.2023, призначення сплата боргу за виконавчим листом № 206/903/19, виданим 15.07.2019 про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «ДТЕК Дніпроенерго» заборгованості у розмірі 17779,94 грн. (а.с. 111).

Окрім того, представники позивача не заперечували той факт, що спірна заборгованість вже сплачена та надали до суду довідки № 15, 95 від 11.05.2023 про те, що заборгованість, яка утворилася за період з 01.10.2013 по 30.11.2018 погашена повністю (а.с. 83-84).

В той же час, суд звертає увагу, що на дату розгляду справи та ухвалення рішення сторона відповідача не надали жодних доказів на підтвердження повернення відповідачу грошових коштів, як безпідставно сплачених тощо.

Враховуючи встановлені обставини щодо погашення відповідачем заборгованості до скасування заочного рішення суду, суд вважає, що навіть часткове задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості з відповідача в межах строків позовної давності призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те саме зобов`язання, що не допустимо.

До того ж, заява про залишення позову без розгляду або заява про відмову від позову у зв`язку із задоволенням відповідачем заявлених вимог після пред`явлення позову до суду та ухвалення заочного рішення, представниками позивача до суду не подавалися.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, рішення ЄСПЛ в справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010).

Враховуючи встановлені судом обставини справи, вищевикладені норми матеріального та процесуального права, вислухавши доводи та пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 67, 68 ЖК України, ст.ст. 11, 15, 16, 253, 256, 261, 267, 509, 526, 530, 610, 611, 612, 623 ЦК України, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» (м. Дніпро, вул. Гаванська, буд. 1, ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання холодної води та послуги з водовідведення відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 13.06.2023.

Головуючий суддя: К.С. Маштак