ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3339/23 Справа № 178/2125/21 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т.М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа - Правобережна товарна біржа, про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу саду від 05 червня 2005 року, який було укладено між Обласним комунальним підприємством «Птахорадгосп «Український» та ОСОБА_3 , останній набув право власності на яблуневий сад, який знаходиться за адресою: Криничанський район, с.Гуляйполе.

В подальшому, ОСОБА_3 уклав з позивачем біржовий контракт №01 від 28 березня 2011 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав у приватну власність фруктові дерева, які знаходяться за адресою: Дніпропетровська обл., Криничанський р-н, с.Гуляйполе. В підтвердження факту передачі майна між сторонами було укладено акт приймання-передачі майна від 28 березня 2011 року.

Також ОСОБА_2 вказував, що неодноразово намагався відвести в оренду земельну ділянку, на якій знаходяться придбані ним фруктові дерева, що підтверджується відмовами ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, зокрема, сплачував земельний податок за земельну ділянку, на якій знаходиться придбаний фруктовий сад, що підтверджується відповідними квитанціями про оплату.

Однак, наприкінці листопада 2021 року від працівників Затишнянської сільської ради позивач дізнався про те, що куплений ним у ОСОБА_3 фруктовий сад, останній повторно продав ОСОБА_1 на Правобережній товарній біржі 28 грудня 2020 року на підставі договору купівлі - продажу майна №2812/20/1.

Разом з тим, п.6 договору №2812/20/1 від 28 грудня 2020 року ОСОБА_3 вказано, що дане майно (фруктовий сад) до моменту підписання цього договору нікому не продано, навмисно ігноруючи укладений раніше біржовий контракт на купівлю-продаж №01 від 28 березня 2011 року, відповідно до якого фруктовий сад було продано ОСОБА_2 .

На підставі чого ОСОБА_2 просив суд визнати договір №2812/20/1 від 28 грудня 2020 року недійсним, оскільки даний договір повинен бути укладений в письмовій формі та бути нотаріально посвідченим та підлягає державній реєстрації, адже предметом укладеного договору купівлі-продажу є земельна ділянка, проте сторонами вказані дії виконані не були, що й стало підставою звернення до суду.

Разом з тим, згідно заявлених позовних вимог за позовною заявою в новій редакції, позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу за реєстровим номером №2812/20/1 від 28 грудня 2020 року, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 .

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , третя особа - Правобережна товарна біржа, про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна за реєстровим номером №2812/20/1 від 28 грудня 2020 року, укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 . Понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908, 00 грн, покладено на ОСОБА_2 .

Додатковим рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2022 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 700, 00 грн, на відшкодування понесених судових витрат за надання правової допомоги. В іншій частині понесені судові витрати за надання правової допомоги покладено на ОСОБА_1 .

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його змінити в частині підстав для відмови у позові. При цьому, в іншій частині залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за відсутності належного обґрунтування з наданням відповідних доказів наявності порушеного права позивача, незалежно від встановлених інших обставин справи, відсутні підстави для задоволення позову про визнання недійсним договору. Натомість, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що оскільки сторонами оспорюваного договору не дотримано вимог закону щодо його нотаріального посвідчення, тому такий договір є нікчемим, а отже вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу фруктового саду, розташованого на земельній ділянці, площею 40, 0639 га, кадастровий номер :01:001:0405, за адресою: Дніпропетровська обл., Кам`янський (Криничанський) р-н, с.Гуляйполе, та нерозривно пов`язаного із нею, є неналежним способом захисту. Тоді як, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа - Правобережна товарна біржа, про визнання недійсним договору купівлі-продажу саду №2812/20/1 від 28 грудня 2020 року є необґрунтованим, адже позивач не довів порушення своїх прав за оспорюваним договором.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, з огляду на таке.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 було підписано біржовий контракт №01 від 28 березня 2011 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав у приватну власність фруктові дерева, які знаходяться за адресою: Дніпропетровська обл., Криничанський р-н, с.Гуляйполе, що підтверджується копією контракту. Також між сторонами було підписано акт приймання-передачі майна від 28 березня 2011 року, що підтверджується копією акту прийму-передачі майна.

Разом з тим, судом першої інстанції було установлено, а саме відповідно до повідомлення Товарної біржі «ПРОМЕТЕЙ» від 08 грудня 2021 року, що згідно відомостей про проведення реєстрації, укладання біржових контрактів по купівлі-продажу майна, які є в наявності в Товарній Біржі «ПРОМЕТЕЙ», запис про укладення і реєстрацію Біржового контракту №01 від 28 березня 2011 року на купівлю-продаж фруктового саду, розташованого в с.Гуляйполе Криничанського р-ну Дніпропетровської обл. відсутній. Вказаний біржовий контракт №01 від 28 березня 2022 року не укладався.

Також, з дослідженого в судовому засіданні біржового контракту №01 від 28 березня 2022 року, районним судом встановлено, що даний біржовий контракт не містить запису про реєстрацію його Товарною Біржою «ПРОМЕТЕЙ».

Крім того, згідно рішення Затишнянської сільської ради від 16 липня 2021 року №15-13/VІІІ, земельна ділянка, на якій розташований фруктовий сад, розподілена між фізичними особами, яким наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відвення земельної ділянки у власність.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки предметом договору №2812/20/1 від 28 грудня 2020 року, який позивач просив визнати недійсним, є фруктовий сад, який розташований на земельній ділянці площею 40, 0639 га, кадастровий номер :01:001:0405, за адресою: Дніпропетровська обл., Кам`янський (Криничанський) р-н, с.Гуляйполе, тобто, нерухоме майно, адже фруктовий сад розташований на земельній ділянці і є нерозривно пов`язаним із земельною ділянкою, на якій він розташований, а тому відповідно наслідком недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемим. При цьому, вказував, що оскільки зазначені позивачем умови є нікчемними, то вимога про визнання договору купівлі-продажу недійсним є неналежним способом захисту.

Втім, колегія суддів не може погодитися в повній мірі з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Законодавством передбачений перелік підстав для визнання правочину недійсним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (договорів) недійсними, суд повинен встановити, зокрема, наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позову зазначати в судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Разом з тим, при вирішені спорів про визнання правочинів недійсними, оцінюючи обґрунтованість застосування такого способу захисту як оспорення правочину, суду необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені оспорюваним правочином, оскільки недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

У своїй позовній заяві позивач посилався на те, що він неодноразово намагався відвести в оренду земельну ділянку, на якій знаходяться придбані ним фруктові дерева, що підтверджується відмовами ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Позивач також вказував, що сплачував земельний податок на земельну ділянку, на якій знаходиться придбаний фруктовий сад.

Крім того, відповідно до доводів позивача, наприкінці листопада 2021 року від працівників Затишнянської сільської ради Керімов В.Р.О. дізнався про те, що куплений ним у ОСОБА_3 фруктовий сад, останній повторно продав ОСОБА_1 на Правобережній товарній біржі 28 грудня 2020 року на підставі договору купівлі-продажу майна №2812/20/1.

При цьому, позивач стверджував, що п.6 Договору №2812/20/1 від 28 грудня 2020 року ОСОБА_3 вказано, що дане майно (фруктовий сад) до моменту підписання цього договору нікому не продано, навмисно ігноруючи укладений раніше біржовий контракт на купівлю-продаж №01 від 28 березня 2011 року, відповідно до якого фруктовий сад було продано ОСОБА_2 .

У зв`язку з чим, позивач просив суд визнати договір №2812/20/1 від 28 грудня 2020 року недійсним, оскільки даний договір повинен бути укладений в письмовій формі та бути нотаріально посвідченим та підлягає державній реєстрації, адже предметом укладеного договору купівлі-продажу є земельна ділянка, проте сторонами оспорюваного договору вказані дії виконані не були.

Так, договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

Такої правової позиції дійшов Верховний Суд в постанові від 29 липня 2020 року у справі №143/1525/17-ц.

Натомість, у справі, яка переглядається, позивачем не доведено порушення його прав, а саме, відповідно до наявних у матеріалах даної справи доказів, у ОСОБА_2 не виникло право власності на підставі Біржового контракту №01 від 28 березня 2011 року відносно фруктового саду, розташованого в с.Гуляйполе Криничанського р-ну Дніпропетровської обл., оскільки згідно повідомлення Товарної біржі «ПРОМЕТЕЙ» від 08 грудня 2021 року вказаний біржовий контракт не укладався.

Водночас, районним судом з дослідженого в судовому засіданні біржового контракту №01 від 28 березня 2022 року було установлено, що даний біржовий контракт не містить запису про реєстрацію його Товарною Біржою «ПРОМЕТЕЙ».

Крім того, ОСОБА_3 у своїх письмових поясненнях проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що за підписаним ним біржовим контрактом №01 від 28 березня 2011 року позивач в односторонньому порядку відмовився від виконання обов`язку зі сплати коштів, визначених у договорі. У зв`язку з чим, в подальшому ніяких переговорів з ОСОБА_2 щодо продажу саду він не вів та реєстрації біржового контракту не проводив. При цьому, вказував, що 28 грудня 2020 року на Правобережній товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу майна №2812/20/1 між ним та ОСОБА_1 . Умови цього договору виконані в повному обсязі. Претензій один до одного вони не мають у зв`язку з чим договір було зареєстровано на Правобережній товарній біржі.

Доводи ОСОБА_2 про те, що він сплачував земельний податок за земельну ділянку, на якій розташований фруктовий сад, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки позивачем надано лише дві квитанції про сплату земельного податку за 26 березня 2021 року та за 31 травня 2021 року, із яких не вбачається, що земельний податок сплачений саме за земельну ділянку, на якій розташований спірний фруктовий сад.

Між тим, згідно матеріалів справи, земельна ділянка, на якій розташований фруктовий сад, на підставі рішення Затишнянської сільської ради від 16 липня 2021 року №15-13/VІІІ розподілена між фізичними особами, яким наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відвення земельної ділянки у власність.

Отже, вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу за реєстровим номером №2812/20/1 від 28 грудня 2020 року, укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , є безпідставними.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що встановлення судом відсутності порушення прав позивача оспорюваним правочином є самодостатньою підставою для відмови у позові.

З огляду на вищезазначене, оскільки суд першої інстанції не в повній мірі встановив обставини, що мають значення для справи та ухвалюючи рішення по суті не врахував вказаних мотивів, апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги та змінює рішення суду в частині мотивування.

Недоліки оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині мотивування були усунуті апеляційним судом на стадії апеляційного розгляду, на підтвердження чого апеляційним судом вище була викладена відповідна позиція.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу та на підставі ст.376 ЦПК України змінює оскаржуване рішення в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні даного позову, а саме з підстав недоведення порушення прав позивача оспорюваним правочином. При цьому, в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2022 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова