Справа № 202/7796/22
Провадження № 2/202/474/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря - Калантаєнка Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку про відшкодування моральної шкоди, -

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою за результатом розгляду якої просив суд стягнути з Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку (далі - ДЗВ ВСП) моральну шкоду у розмірі 1 000 000, 00 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 були обґрунтовані тим, що з 12 червня 2015 року останній проходив службу у ДЗВ ВСП. 1 вересня 2016 року (після мобілізації) сторонами було підписано контракт. 1 вересня 2020 року позивача було звільнено з військової служби. Однак, у день звільнення з позивачем не було проведено повного розрахунку, у зв`язку із чим позивач був вимушений звернутись до суду за захистом. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/2123/21-а від 12 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені, а саме: визнано протиправними дії ДЗВ ВСП щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні та щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення; зобов`язано ДЗВ ВСП нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; зобов`язано ДЗВ ВСП нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення за період з 01.09.2016 по 31.12.2018р. Відповідач розрахувався з позивачем 3 грудня 2021 року, що на один рік три місяці та два дні (458 днів) пізніше ніж встановлено законом.

Позивач посилається на те, що йому була заподіяна моральна шкода внаслідок тривалої бездіяльності відповідача, в частині виплати коштів. Позивач був вимушений неодноразово телефонувати відповідачу, звертатись до суду за захистом своїх прав, не міг розпоряджатись своїми коштами, які він мав отримати внаслідок звільнення.

Зі сторони ДЗВ ВСП надійшов письмовий відзив на позовну заяву за змістом якого останній повністю заперечував проти заявлених позовних вимог обґрунтовуючи тим, що позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат майнового характеру, не обґрунтував з чого позивач виходив, визначаючи розмір заподіяної йому шкоди.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що моральна шкода обґрунтована наступним, а саме: не виплатою коштів передбачених законодавством при звільненні, неодноразового звернення позивача з позовами до відповідача, відсутності у позивача можливості матеріальної допомоги рідним (сестра та мати) які померли у лікарнях без дорогих ліків. Крім того позивач посилався, що його також було ушпиталено до військового госпіталю у зв`язку з діагнозом COVID-19, що також потребувало матеріальних витрат, яких позивач не міг собі дозволити через бездіяльність відповідача.

У своїх запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначає, що доводи позивача щодо причинного зв`язку між спірними правовідносинами, що виникли між сторонами внаслідок законодавчих прогалин та смертю близьких родичів, захворювання самого позивача під час всесвітньої пандемії викликаною короновірусною хворобою помилкові та безпідставні.

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Так, 1 вересня 2020 року за №174 начальником ДЗВ ВСП (по стройовій частині) підписано наказ, згідно змісту якого було вирішено старшого сержанта ОСОБА_1 , водія-стрільця групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти Військової служби правопорядку ДЗВ ВСП, звільненого наказом від 1 вересня 2020 року № 28-рс у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до п.2 ч.5 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» вважати, що справи та посаду здав. З 1 вересня 2020 року виключено із списків особового складу ДЗВ ВСП та знято із усіх видів забезпечення. Крім іншого, у наказі вирахувано вислугу років, зазначені вказівки щодо необхідності виплатити надбавку за особливості проходження служби; виплатити грошову компенсацію за невикористані відпустки за 2017-2020 року; одноразово грошову допомогу по звільненню не виплачувати.

У відповідності до копії посвідчення (безтермінове, дії на всій території України) серія УБД №043447 ОСОБА_1 має право на пільги встановлені законодавством для ветеранів війни учасників бойових дій.

12 травня 2021 року Донецьким окружним адміністративним судом, у справі №200/2123/21-а, було ухвалено рішення яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні та щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення; зобов`язано Донецький зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; зобов`язано Донецький зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення за період з 01 вересня 2016 року по 31 грудня 2018 року. В іншій частині позовних вимог, - відмовлено. Рішення набрало законної сили 18 серпня 2021 року.

На рахунок позивача надійшли наступні грошові перерахування з призначенням платежу «зарплата ДЗВ ВСП» 6 жовтня 2020 року 379, 65 грн., 8 листопада 2021 року 4 259, 98 грн., 29 вересня 2020 року 11 224, 22 грн. та 216, 51 грн., 18 вересня 2020 року 6 500, 00 грн. та 20 951, 42 грн., 29 жовтня 2020 року 7, 22 грн., 3 грудня 2021 року 44 896, 93 грн., 3 вересня 2020 року 7 596, 77 грн., 20 жовтня 2020 року 161, 29 грн. та 5 000, 00 грн.,

Станом на 3 грудня 2021 року відповідачем було сплачено кошти на виконання судового рішення, про що стверджує позивач у позовній заяві.

Окрім того, судом було встановлено, що позивач неодноразово звертався до судових інстанцій з приводу протиправності дії відповідача (позови були спрямовані виключно на виконання судового рішення у справі №200/2123/21-а, яка вже розглянута, але позивач вважав, що виконання зазначеного рішення боржником здійснено не в повному обсязі).

Так, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2022 року у справі № 200/2347/22 (набрало чинності 28 листопада 2022 року), адміністративний позов ОСОБА_1 до Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст.15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889; зобов`язано Донецький зональний відділ Військової служби правопорядку перерахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену частиною 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги. В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року у справі №200/3514/22 позовну заяву ОСОБА_1 до Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 та 2020 роки, передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди. Зобов`язано Донецький зональний відділ Військової служби правопорядку здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 та 2020 роки, передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановами Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 та від 30.08.2017 №704, з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року у справі №200/16547/21 (набрало чинності 18 жовтня 2022 року) адміністративний ОСОБА_1 до Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягали у проведенні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно без застосування базового місяця січень 2008 року. Визнано протиправною бездіяльність Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку, яка полягала у непроведенні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01 січня 2016 року по 31 січня 2016 року включно. Зобов`язано Донецький зональний відділ Військової служби правопорядку здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 31 січня 2016 року включно із застосуванням базового місяця січень 2008 року. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягала у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 в період з 01 січня 2019 року по 01 вересня 2020 року включно індексації грошового забезпечення із застосуванням щомісячної фіксованої суми індексації 4 258,75 грн та відповідно до абз. абз. 4-6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. Зобов`язано Донецький зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2019 року по 01 вересня 2020 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої суми індексації 4 258,75 грн та відповідно до абз. абз. 4-6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, і виплатити її з урахуванням фактично виплачених сум. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року у справі №200/17433/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати в повному розмірі ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.09.2016 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року. Зобов`язано Донецький зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.09.2016р. по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 31.12.2018 включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4 258,75грн відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 07.2003 року №1078. Зобов`язано Донецький зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4 258,75 грн за період з 01.03.2018р. по 31.12.2018 включно, відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Частиною другою статті 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян гарантується Конституцією України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільнопогоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Так, ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У даній справі судом було встановлено, що відповідачем було порушено вимоги ст.116 КЗпП України щодо виплати усіх сум, що належали позивачу, в день його звільнення.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до змісту наведеної норми, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд при цьому зауважує, що положення статті 237-1 КЗпП України на спірні правовідносини розповсюджуються, оскільки положення вказаної статті передбачають можливість стягнення моральної шкоди за будь-які порушення, що випливають з трудових правовідносин і саме з таких виник спір у справі, яка є предметом перегляду.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12.

З урахуванням викладеного, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що внаслідок не проведення повного розрахунку при звільненні, та необхідності неодноразово звертатись до суду за судовим захистом, позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у втраті душевного спокою у зв`язку з неотриманням зароблених коштів та зі зміною звичного розпорядку життя, необхідності неодноразово звертатись до суду за захистом, у зв`язку із чим, та виходячи з принципу співмірності, розмір моральної шкоди суд визначає у розмірі 300 000,00 грн., що є справедливою сатисфакцією моральної шкоди на користь позивача.

Щодо моральної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок неможливості ним надати матеріальну допомогу своїм рідним, суд відповідні доводи відхиляє з огляду на відсутність доказів родинних відносин між позивачем та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відсутністю доказів їх перебування на лікуванні, необхідності оплатити ліки, тощо. Аналогічного висновку суд дійшов і щодо посилань позивача в частині понесення ним моральної шкоди внаслідок неможливості дозволити собі повноцінне лікування, у зв`язку із відсутністю доказів необхідності здійснення відповідних витрат, врахуючи що позивач проходив лікування у військовому госпіталі.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так положеннями ЦПК України визначено, що є доказами у цивільній справі, зокрема доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (частини перша, друга статті 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263, 265, 280 - 284, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку (, адреса: вул. Маяковського, буд. 10, м.Краматорськ, Донецька обл.) про відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, в загальному розмірі 300 000,00 грн.

Стягнути з Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку на користь держави судовий збір у розмірі 3 000,00 грн.

В іншій частині відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення виготовлено 05 червня 2023 року.

Суддя Г.О. Кухтін