ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 694/1571/15-ц
Провадження № 22-ц/821/397/23
Категорія: скарга на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1

представник заявника: ОСОБА_2

стягувач: АТ КБ «Приватбанк»

заінтересована особа: Звенигородський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ)

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 26 січня 2023 року (постановлену у приміщенні Звенигородського районного суду Черкаської області під головуванням судді Сакун Д.І., повний текст ухвали суду складено 27 січня 2023 року) у справі за заявою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, заінтересована особа: Звенигородський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст заявлених вимог

17 січня 2023 року ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, заінтересована особа: Звенигородський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

Заява обґрунтована тим, що в Звенигородському відділі державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 59725137 про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» боргу в розмірі 2 029 795,50 грн.

Підставою для відкриття виконавчого провадження слугував виконавчий лист №694/1571/15-ц, виданий Звенигородським районним судом Черкаської області 31.03.2017 року за результатом розгляду цивільної справи за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування того, що виконавчий лист №694/1571/15-ц, виданий Звенигородським районним судом Черкаської області 31.03.2017 року не підлягає виконанню, представник заявниці вказує, що рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 25.02.2011 року у справі № 2-106/11 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості по кредитному договору -задоволено.

В рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № CSZ0GI від 01.04.2008 р. в сумі 37631,16 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 63,30 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ КБ Приватбанк з укладанням від імені відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень необхідних для продажу.

Посилаючись на Інформаційну довідку № 61947587 заявник зазначає, що предмет іпотеки, на який було звернено стягнення на підставі рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 25.02.2011 року у справі № 2-106/11 було продано ОСОБА_7 за Договором купівлі-продажу квартири від 18.12.2015 року №5131.

Заявник вказує, що оскільки судом було встановлено розмір заборгованості за кредитним договором № SZ0GI в сумі 37631,16 доларів США, в рахунок якого було звернуто стягнення на предмет іпотеки, тому заборгованість за вищевказаним кредитним договором ОСОБА_1 погашена в повному обсязі ще до ухвалення рішення у справі № 694/1571/15-ц та видачі виконавчого листа, на підставі якого здійснюється стягнення в межах виконавчого провадження № 59725137.

Заявник вважає, що даний виконавчий лист №694/1571/15-ц від 31 березня 2017 року належить визнати таким, що не підлягає виконанню згідно ст. 432 ЦПК України, оскільки на час видачі вказаного листа у боржника був відсутній обов`язок щодо повернення заборгованості.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 26 січня 2023 року у задоволенні заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню - відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції, зокрема, мотивована тим, що обставини, на які посилається заявник як на підставу своїх вимог не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час судового розгляду справи, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами. Зокрема, заявником не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про фактичне виконання ОСОБА_3 рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2016 року та відсутність заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 15 лютого 2023 року, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , вважаючи, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, постановив ухвалу із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 26 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №694/1571/15-ц, 2-рп/694/9/16, виданий Звенигородським районним судом Черкаської області 31.03.2017 року за результатом розгляду цивільної справи за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Аргументи учасників справи

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тими ж доводами, що і заява про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Також представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , вважає, що місцевий суд, постановляючи оскаржувану ухвалу, взагалі не досліджував матеріали цивільної справи та помилково вказав на неподання доказів заявником, оскільки зазначені судом докази як неподані містяться в матеріалах справи, про що, як вказує скаржник, він чітко зазначав у поданій ним заяві.

На думку скаржника, докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, не підлягають повторному поданню при розгляді скарг, заяв, поданих у порядку, визначеному розділом VІ «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

У цьому випадку, саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Разом з тим, за наявності судового рішення про стягнення боргу, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що ним було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого його обов`язок припинився, або його обов`язок, як боржника, припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 432 ЦПК України.

При дослідженні підстав та обґрунтованості вимог представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 місцевий суд вірно зазначив, що останнім у контексті вимог ст. 76-80 ЦПК України не надано суду достатніх та переконливих доказів, які б свідчили про реальне погашення заборгованості за кредитним договором, та відповідно виконання рішення суду.

Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 7 статті 81 ЦПК України унормовано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції.

У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.

Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.

Разом з подачею заяви до суду заявник, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надав суду достатніх та достовірних доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Відтак доводи заявника про те, що подана заява є невід`ємною частиною цивільної справи, яка містила докази, що обґрунтовують його вимоги, а тому їх подання, на думку особи, що подала апеляційну скаргу є необов`язковим, колегія суддів оцінює критично та вважає таким, що не ґрунтуються на вимогах законодавства з огляду на викладені вище норми цивільного процесуального законодавства.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що суд у контексті ст. 81 ЦПК України позбавлений можливості самостійно збирати докази. Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, не обґрунтував причини неможливості самостійного подання доказів та не звертався до суду з клопотанням про їх витребування, що стало обґрунтованою підставою для відмови у задоволенні поданої заяви.

Також варто зазначити, що в межах розгляду даної справи суд не наділений повноваженнями щодо надання оцінки обґрунтованості рішення суду, за яким видано виконавчий лист, оскільки в цій справі вирішувалося питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Наведені підстави є вичерпними, їх перелік наведений у ст. 432 ЦПК України, і жодна із цих підстав не була доведена в межах розгляду аналізованої справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків місцевого суду.

Таким чином, оцінивши наявні по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню за недоведеністю обставин, на які посилається заявник.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлена у справі ухвала є законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами колегія суддів не вбачає.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 26 січня 2023 року у справі за заявою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, заінтересована особа: Звенигородський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлено 29 березня 2023 року/