Справа № 496/5359/22
РІШЕННЯ

Іменем України

18 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого - судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання - Мала О.О.,

розглянувши у відкритому засіданні в порядку загального судового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мелітопольської міської ради Запорізької області, третя особа: Семенівська сільська рада Мелітопольського району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_2 , і після її смерті залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка, загальною площею 5,69 га, що розташована на території Новгородківської сільської ради Мелітопольського р-ну, яка належала на підставі державного акта на право приватної власності на землю матері померлої ОСОБА_3 , виданого 10.01.2000 р. Новгородківською сільською Радою за НОМЕР_1 . Померла успадкувала цю ділянку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії АВО № 216814 від 22.11.2000 р., що видане державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори ; гараж та підвал, загальною плошею 23,7 м2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належать на праві особистої власності на підставі Рішення Мелітопольського виконкому № 263/2 від 26.03.1994 та записано в реєстраційну книгу №2 за реєстром № 508, що підтверджується наявним реєстраційним посвідченням; квартира, загальною площею 68,5 м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Померла успадкувала 1/2 частини квартири після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло б/н від 09.11.1994 р. Право власності на частини квартири підтверджується наявним свідоцтвом про право на спадщину серії НВТ № 691294 від 20.07.2016 р. Позивач у визначені законодавством строки прийняв спадщину шляхом подання заяви до Мелітопольської державної нотаріальної контори Півдоніо-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). На підставі поданої ним заяви державним нотаріусом було відкрито Спадкову справу на майно померлої ОСОБА_2 . Таким чином, дійсними документами встановлено, що Позивач ОСОБА_1 успадкував майно, що належить до спадкової маси після смерті матері ОСОБА_2 , проте не прийняв спадщину (не отримав свідоцтво про спадщину) до кіния у зв 'язку з введенням на території України воєнного стану, бойовими діями та окупаиією міста Мелітополь з 1 березня 2022 року. У відповідності до ст. 11-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вчинення нотаріальних дій щодо спадкових справ, які були зареєстровані у Спадковому реєстрі до початку тимчасової окупації, але не закінчені, здійснюється будь-яким нотаріусом на підконтрольній Уряду України території за зверненням спадкоємця.

Керуючись ст. 11і ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Позивач скерував до Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області заяву про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

20.09.2022 р. Позивач отримав від Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Лист щодо надання інформації № 2178/01-16 про відмову в оформленні спадкових справ у зв`язку з тим, що спадкова, справа №166/2017 до майна померлої відкрита Мелітопольською державною нотаріальною конторою Запорізької області, яка на даний час знаходиться на окупованій території. Тож даний факт перешкоджає можливості заведення нової спадкової справи та видачі свідоцтві про право на спадщину. В Листі вказується, що Позивач має право звернутися до суду з питань спадкування. Таким чином, Позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку отримати своє спадкове майно та змушений просити суд визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

На час подання позовної заяви в законодавстві наявні прогалини, зокрема, положення ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та положення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 суперечать один одному. Позивач позбавлений можливості захистити своє порушене право в інший спосіб, крім, як звернутися з позовом до суду про визнання права власності на спадкове майно за законом.

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 09.12.2022 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування, передано за підсудністю до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою судді від 13.01.2023 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 27.02.2023 залучено до участі у справі в якості третьої особи - Семенівську сільську раду Мелітопольського району Запорізької області, підготовче засідання відкладено.

Ухвалою суду від 26 квітня 2023 рокузакрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, в позові просив розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позову наполягав.

Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не відомі, про дату і час розгляду справи були проінформовані належним чином, правом надання відзиву на позов відповідач не скористався.

Згідно ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено статтею 1217 ЦК України.

Відповідно до статті 1297 ЦК України спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як вбачається з копій Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом ЗАС м. Мелітополя 29.08.1963 року, свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого Новенською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області 15.08.1981 року позивач є сином ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 померла.

Позивач, як спадкоємець за законом, прийняв спадщину шляхом подання заяви до Мелітопольської державної нотаріальної контори, що підтверджується довідками Мелітопольської державної нотаріальної контори від 06.02.2020 № 166/2017 та від 08.04.2017 № 860/02-14.

Також, з Витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі №72935545 від 23.06.2023 року, виданого Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою, вбачається, що 07.04.2017 року заведено Спадкову справу на майно померлої ОСОБА_2 , номер у нотаріуса 166/2017, номер у Спадковому реєстрі 60499825. Місцем заведення та зберігання спадкової справи є Мелітопольська державна нотаріальна контора, розташована в м.Мелітополі Запорізької області по б-ру 30 років Перемоги, 19.

Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, виданого 10.01.2000 р. Новгородківською сільською Радою Мелітопольського району за І-ЗП № 038461, земельна ділянка, загальною площею 5,69 га, що розташована на території Новгородківської сільської ради Мелітопольського р-ну належала ОСОБА_3 -матері померлої ОСОБА_2 . Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.11.2000 року, виданого державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Лісовою Н.В., серії АВО № 216814 від 22.11.2000 р., спадкоємцем майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 є на долю дочка ОСОБА_2 . Відмітка аналогічного змісту міститься й на самому державному акті на право приватної власності на землю.

Тобто, ОСОБА_2 була власником в порядку спадкування за законом 1/ 2 частини земельної ділянки, загальною площею 5,69 га, що розташована на території Новгородківської сільської ради Мелітопольського р-ну.

Далі, відповідно до копії реєстраційного посвідчення, виданого Мелітопольським бюро технічної інвентаризації від 04.11.1994 року, записаного в реєстраційну книгу №2 за реєстром № 508, ОСОБА_2 на праві особистої власності на підставі рішення Мелітопольського міськвиконкому № 263/2 від 26.03.1994 та, належав гараж , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло б/н від 09.11.1994 р, виданого Державним підприємством «Мелітопольжитлосервіс», копії свідоцтва про право на спадщину серії НВТ № 691294 від 20.07.2016 р., виданого державним нотаріусом Мелітопольської районної державної нотаріальної контори Володіною О.С., квартира, загальною площею 68,5 м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , належала на праві власності ОСОБА_2 .

Право власності на вказане нерухоме майно позивач не оформив, свідоцтво про право на спадщину за законом на це майно нотаріусом не видавалося.

Позивач 07.09.2022 скерував до Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області заяву про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Листом від 20.03.2022№ 2178/01-16 Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області позивачу відмовлено в оформленні спадкових справ у зв`язку з тим, що спадкова, справа №166/2017 до майна померлої відкрита Мелітопольською державною нотаріальною конторою Запорізької області, яка на даний час знаходиться на окупованій території. Тож даний факт перешкоджає можливості заведення нової спадкової справи та видачі свідоцтві про право на спадщину. В Листі вказується, що Позивач має право звернутися до суду з питань спадкування.

Таким чином, дослідженими судом доказами підтверджено, що позивач, як єдиний спадкоємець за законом, прийняв спадщину, що відкрилася після смерті його матері - ОСОБА_2 . Проте, у зв`язку з тимчасовою окупацією території, де була відкрита та зберігалася спадкова справа, право власності на успадковане позивачем майно не було оформлено нотаріальною конторою.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»,- тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року.

Відповідно до ч. 2 та ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Зважаючи на те, що починаючи з березня 2022 року місто Мелітополь, де була відкрита та зберігалася спадкова справа №166/2017, заведена до майна померлої ОСОБА_2 , є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України, зазначене унеможливило отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом за місцем відкриття спадщини.

Згідно з ч.5 статті 11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вчинення нотаріальних дій щодо спадкових справ, які були зареєстровані у Спадковому реєстрі до початку тимчасової окупації, але не закінчені, здійснюється будь-яким нотаріусом на підконтрольній Уряду України території за зверненням спадкоємця.

Судом на підставі досліджених доказів встановлено, що позивач 07 вересня 2022 року звернувся до державного нотаріуса Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Д.М. із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на успадковане майно, проте йому було відмовлено по тій причині, що спадкова справа до майна померлої відкрита Мелітопольською державною нотаріальною конторою Запорізької області, яка на даний час знаходиться на окупованій території.

Разом з тим, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту, крім випадків, передбачених підпунктом 2.6 цього пункту (п. п. 2.2. п. 2 глави 10 розділу II Порядку). У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз`яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження (п. п. 2.4. п. 2 глави 10 розділу II Порядку). Згідно п. 2.14. Порядку, якщо спадщина була відкрита на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь до початку тимчасової окупації та щодо якої спадкова справа була зареєстроване, у Спадковому реєстрі, але не була закінчена, приватний нотаріус (державна нотаріальна контора), до якого (якої) звернувся спадкоємець для завершення спадкування, продовжує провадження такої спадкової справи на підставі відповідної заяви спадкоємця.

З аналізу вказаних норм убачається, що нотаріуси зобов`язані слідувати деталізованій процедурі, визначеній Порядком вчинення нотаріальних дій. Якщо якась із вимог порядку не дотримана - то вони не вправі видати спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, можливість заведення кількох спадкових справ щодо одного спадкодавця станом на теперішній час не передбачена чинним законодавством. При цьому, можливість її витребування з окупованої території також відсутня. Разом з тим, у таких виняткових випадках законодавець передбачив судовий порядок захисту спадкоємцями своїх прав.

На час подання та розгляду позовної заяви в законодавстві наявні прогалини, зокрема, положення ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та положення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 суперечать один одному.

Дані обставини підтверджують, що в нотаріальному порядку позивач позбавлений можливості дооформити право власності на спадкове майно.

Відповідно до абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Як вбачається зі змісту ст. 392 Глави 29 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1220, 1222, 1223 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини та право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

В силу приписів ч. 1 ст. 1268, ч. 1,5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Статтею 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно з ч.3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Отже дослідженими судом доказами підтверджено, що спірне майно в частинах, встановлених судом, належало спадкодавцю ОСОБА_2 на праві приватної власності та перейшло у власність позивача, як її спадкоємця за законом, який у визначені чинним законодавством порядку та строки прийняв спадщину. Оскільки позивач не має змоги в нотаріальному порядку дооформити своє право на спадкове майно по тій причині, що спадкова справа та оригінали правовстановлюючих документів залишилась на непідконтрольній території, тому належним правовим способом захисту його законних прав, як власника спадкового майна, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання за ним права власності.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява від 10 лютого 2010 року № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v.), серія A,303-A, п. 29).

За встановлених обставин, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову в частині визнання права власності на наступне спадкове майно: частину земельної ділянки, загальною площею 5,69 га, що розташована на території Новгородківської сільської ради Мелітопольського р-ну, яка належала на підставі державного акта на право приватної власності на землю матері померлої ОСОБА_3 , виданого 10.01.2000 р. Новгородківською сільською Радою за НОМЕР_1 ; гаражу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належав на праві особистої власності на підставі Рішення Мелітопольського виконкому № 263/2 від 26.03.1994 та записано в реєстраційну книгу №2 за реєстром № 508, що підтверджується наявним реєстраційним посвідченням; квартиру, загальною площею 68,5 м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Що стосується вимог позивача щодо визнання права власності на іншу 1/2 частину земельної ділянки та підвалу за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає, що позивачем не надано докази на підтвердження права власності на це майно за ОСОБА_2 , у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 15, 16, 18, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Мелітопольської міської ради Запорізької області, третя особа: Семенівська сільська рада Мелітопольського району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування- задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_2 , а саме на:

- частину земельної ділянки, загальною площею 5,69 га, що розташована на території Новгородківської сільської ради Мелітопольського р-ну Запорізької області, яка належала матері померлої - ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю, виданого 10.01.2000 р. Новгородківською сільською Радою І-ЗП № 038461;

-гараж, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належав на праві особистої власності ОСОБА_2 на підставі рішення Мелітопольського міськвиконкому № 263/2 від 26.03.1994, що підтверджується реєстраційним посвідченням, записаним в реєстраційну книгу за №2 за реєстровим № 508 від 04.11.1994 року;

-квартиру, загальною площею 68,5 м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

В решті позову-відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Мелітопольська міська рада Запорізької області, , місце розташування: 69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 164 а.

Третя особа: Семенівська сільська радаМелітопольського району Запорізької області, розташована за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Семенівка, вул. Першотравнева, 57.

СУДДЯ: Ю.В. Ковальова