Єдиний унікальний справі №333/2393/23
Провадження №2-о/333/195/23
РІШЕННЯ

Іменем України

03 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Піх Ю.Р., за участю секретаря судового засідання Пантюх Ю.О., за участю ОСОБА_1 , представника зацікавленої особи Бежанової А.І. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа Управління Державної міграційної служби в Запорізькій області про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, -

ВСТАНОВИВ:

До Комунарського районного суду міста Запоріжжя звернулась ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, де заінтересованою особою є Управління Державної міграційної служби в Запорізькій області.

Заявник зазначила, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Гусарівка Барвінківського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 . Проживала з батьками та була внесена до будинкової книги на будинок АДРЕСА_1 . У 1986 році вступила на навчання до професійного училища міста Слов`янськ Донецької області. В будинковій книзі проставлений штамп від 10.09.1986 року про зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

У місті Слов`янську була документована паспортом колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_2 , виданого відділом внутрішніх справ Слов`янського міськвиконкому 24.03.1988 року. Штамп про видачу вказаного паспорта проставлений на бланку свідоцтва про народження.

30 квітня 1988 року в Україні заявниця уклала шлюб з громадянином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінила прізвище на ОСОБА_5 та отримала паспорт колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_3 , виданий 04.08.1988 року Слов`янським РОВД. Видача вказаного паспорта підтверджується записом в будинковій книзі на будинок АДРЕСА_1 . На теперішній час свідоцтво про шлюб вилучено у зв`язку з розірванням шлюбу. Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , видане 15.07.2003 року Комунарським відділом РАЦС міста Запоріжжя.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Барвінкове Харківської області народився син ОСОБА_6 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 , видане відділом РАЦС міста Барвінкове Харківської області.

В період з 05.02.1991 до 28.03.1992 року ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_4 , ОСОБА_6 були зареєстровані в будинку батьків ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний факт підтверджується записом на аркушах 3,4,5 вищезгаданої будинкової книги.

У період з 1991 до 1994 року заявниця працювала на підприємствах України. Зокрема в період з 25.04.1991 до 24.09.1992 працювала санітаркою - прибиральницею медичної частини метизного заводу. З 18.11.1992 до 02.02.1994 року на Дружківському машинобудівному заводі міста Дружківка Донецької області. Про вказані факти є записи в трудовій книжці.

У 1994 році вона разом з чоловіком та сином виїхала на проживання до Білгородської області Російської Федерації. У 1997 році в Бєлгородській області звернулася до паспортної служби з питання вклеювання фотокартки у зв?язку з досягненням 25 років. Її паспорт було зіпсовано співробітниками паспортної служби РФ, тому ОСОБА_1 було оформлено новий паспорт зразка 1974 року. При цьому, до отриманого паспорту було додано вкладиш про належність до громадянства Російської Федерації та проставлено штам реєстрації місця проживання в Білгородській області. Таким чином, було втрачено дані про прописку на території України в період з 1986 до 1994 років. На теперішній час паспорт з даними про прописку на території України не може бути відновлений.

У 1997 році вона з родиною прибула в Україну. Звернулася до паспортної служби з питання реєстрації місця проживання. Співробітниками міграційної служби було прийнято до уваги вкладиш до паспорта про громадянство РФ оформлено посвідку на постійне проживання на ім`я ОСОБА_1 . Після закінчення строку дії посвідки у 2005 році вона звернулася до паспортної служби Комунарського району Запорізької області з питання отримання нової посвідки. Їй було запропоновано отримати паспорт громадянки РФ нового зразка, вона звернулася до Генерального консульства РФ в Харкові. Відповідно до Федерального Закону «О гражданстве Российской Федерации» та підпункту «д» пункту 45 розділу VI Указу Президента РФ від 14.11.2022 р. №1325 наявність громадянства Російської Федерації може бути підтверджено паспортом колишнього СРСР зразка 1974 року або з вкладишем, що свідчить про наявність громадянства РФ, або зі штампом прописки, що підтверджує проживання на території РФ на 06 лютого 1992 року. Після перевірок, які тривали декілька років, ОСОБА_1 отримала довідку про неналежність до громадянства Російської Федерації, видану Генконсульством РФ в Харкові.

Посвідку на постійне проживання в Україні заявниці до теперішнього часу не надано, бо міграційна служба Харківської області не підтверджує законність видачі їй посвідки з 1999 року.

Таким чином ОСОБА_1 не має документа для постійного законного проживання на території України. Її сину ОСОБА_6 після виповнення 16 років було відмовлено у видачі паспорту громадянина України до з?ясування обставин її документування. До теперішнього часу син не має паспортною документа та змушений був подати заяву про визнання його особою без громадянства. Відсутні можливості здійснювати наші права та законні інтереси.

За наведеного заявник просить суд встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Ухвалою суду від 16.08.2023 року було відкрито провадження у справі; справу постановлено розглядати в порядку окремого провадження; в судове засідання викликати заявника та заінтересованих осіб.

Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просить суд їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби в Запорізькій області Бежанова А.І., яка діє на підставі довіреності проти задоволення заяви не заперечувала.

Всебічно та повно дослідивши надані докази у справі, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 28.09.1971 року батьками ОСОБА_7 вказані батько ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , актовий запис №30 (а.с.60).

Як вбачається з ксерокопії домової книги ОСОБА_1 була внесена до будинкової книги на будинок АДРЕСА_1 . В будинковій книзі проставлений штамп від 10.09.1986 року про зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою (а.с.14-17).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 місто Барвінкове, Харківська область.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 15.07.2003 року виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарськго районного управління юстиції міста Запоріжжя шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - розірвано, актовий запис №306.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 у місті Слов`янську була документована паспортом колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_2 , виданого відділом внутрішніх справ Слов`янського міськвиконкому 24.03.1988 року (а.с.9-13).

Згідно ксерокопії трудової книжки НОМЕР_7 , ОСОБА_1 у період з 1991 до 1994 року заявниця працювала на підприємствах України. Зокрема в період з 25.04.1991 до 24.09.1992 працювала санітаркою - прибиральницею медичної частини метизного заводу. З 18.11.1992 до 02.02.1994 року на Дружківському машинобудівному заводі міста Дружківка Донецької області (а.с.21-27).

Згідно довідки виданої Генеральним консульством Російської Федерації в місті Харків, реєстраційний номер 271011905 від 05.04.2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не є громадянкою Російської Федерації (а.с.18).

Окрім того, 22.06.2023 року до суду надано письмові пояснення представника Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, з яких вбачається, що наявні докази по справі можливо вважати про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на території України станом на 24.08.1991 року (а.с.14-17).

Розглядаючи заявлені вимоги суд виходив із наступного.

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у ч. 1 статті 8, статті 21, ч. 1 статті 24 Конституції України.

Відповідно до ч. 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №363/214/17-ц перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 статті 3 цього Закону.

Згідно з п. 1, п. 2 ч. 1 статті 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у п. 1 ч. 1 цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у п. 2, - з 13 листопада 1991 року (ч. 2 статті 3 Закону України "Про громадянство України").

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 293 ЦПК України та ст. 3 Закону України "Про громадянство України" і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Відповідно до п.п. "а" п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 статті 3 Закону "Про громадянство України", що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт "в" пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Отже, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Таким чином, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

За наведеного, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі ст. 3 Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20).

Таким чином, встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Тож, враховуючи усе викладене вище, суд вважає, що заявницею були надані суду належні та допустимі докази її постійного та безперервного проживання на території України до та на момент проголошення незалежності України, зокрема з 03.09.1971 року (від моменту народження) та до теперішнього часу, тобто станом на 24 серпня 1991 року.

За наведеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви у повному обсязі, шляхом встановлення юридичного факту постійного проживання заявника ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року, оскільки даний факт є доведеним наявними в матеріалах справи доказами, дата 24 серпня 1991 року пов`язана із датою проголошення незалежності України та надає право особам, що проживали на цей період на території України, право отримання громадянства України.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про громадянство України», статтями 264, 265, 293, 315, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 уродженки села Гусарівка, Барвінківського району, Харківської області на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Ю.Р. Піх