ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9270/22Головуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я.
Провадження № 22-ц/817/602/23 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Храпак Н. М., Хома М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

сторін:

представника апелянта - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Дишкант М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу № 607/9270/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 квітня 2023 року (ухвалене суддею Стельмащуком П.Я., повний текст якого складено 14 квітня 2023 року) в справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради (далі - КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води.

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликався на те, що КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР здійснює забезпечення тепловою енергією та гарячою водою житла, яке займає ОСОБА_2 разом з сім`єю. Однак, передбачених законом обов`язків щодо оплати за ці послуги останні належно не виконують, внаслідок чого за період з 01.02.2019 року по 01.06.2022 року у відповідачів виникла заборгованість у розмірі 47397.97 грн. Добровільно відповідачі сплатити борг відмовляються.

У зв`язку з наведеним просить суд солідарно стягнути із відповідачів за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 47397.97 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР заборгованість за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 47397.97 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що представники позивача не зверталися до ОСОБА_2 з пропозицією про укладення договору і вона не укладала ніяких угод чи договорів з позивачем про постачання теплової енергії. Звертає увагу на те, що на сайті КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР оприлюднено договір-приєднання, який обумовлює договірні відносини між споживачем та надавачем послуг. Однак, позивач не звертався з пропозицією підписати його. Надання послуг жодним документом, зокрема актом виконаних робіт, не підтверджено.

У зв`язку з наведеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

28.06.2023 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що відповідачі проживають у багатоквартирному будинку за адресою АДРЕСА_1 , який введений в експлуатацію з комплексом загальнобудинкового інженерного обладнання, а також із централізованим опаленням, яке виконане за схемою, що збалансована в цілому по будинку. Тому, відповідачі є споживачами послуг, які надавало та надає КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР і зобов`язанні за них платити. Відсутність укладеного в письмовій формі договору про надання житлово-комунальних послуг не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані послуги.

У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник апелянта - ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені у ній.

Представник позивача - Дишкант М.Р. проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач ОСОБА_2 є одноосібним власником чотирикімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 74.8 кв.м.

Як вбачається із списку реєстрації та зняття з реєстрації громадян по ДП «ЖЕК-13 ЖБК» від 01.11.2016 року, ОСОБА_2 (власник) та ОСОБА_3 з 15.09.2016 року зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 .

Зазначене також підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Тернопільській області, отриманими на запит суду 04.08.2022 року.

Згідно з актами про запуск системи опалення в роботу в опалювальний період 2019 р./2020 р., 2020 р./2021 р., 2021 р./2022 р. проведено запуск системи опалення, в тому числі за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вбачається із виписки з особового рахунку (о/р НОМЕР_1 ) про заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води наданої КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР від 21.06.2022 року, ОСОБА_2 не у повному обсязі (в березні 2019 року сплатила 1900.50 грн.; в травні 2019 року сплатила 1916.67 грн.; в жовтні 2019 року сплатила 412.00 грн.; в грудні 2021 року сплатила 2700 грн.) проводили оплату за спожиту теплову енергію, внаслідок чого станом на 01.06.2022 року у ОСОБА_2 утворилася заборгованість у розмірі 47397.97 гривень.

З письмового повідомлення, надісланого на адресу відповідачів від 16.06.2022 року за №2383/17/49 вбачається, що КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР повідомило ОСОБА_2 про наявність станом на 01.06.2022 року заборгованості у розмірі 47397.97 грн за послуги з централізованого теплопостачання та необхідність сплатити зазначену заборгованість впродовж 15 днів.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до абзацу 10 частини першої ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до положень ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, зазначений обов`язок споживача оплачувати вчасно та в повному обсязі житлово-комунальні послуги, а також брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території, проведенню ремонту, визначений нормами ЖК України, а саме ст.ст.68, 156, 162.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки, визначаються Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІV та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII, який введено в дію з 01.05.2019 року.

За п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з п.4 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року №1198 користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Відповідно до п.3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2189-VIII передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього закону (тобто до 01 травня 2019 року), зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.12 цього Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договір за правилами Закону № 2189-VIII між позивачем та відповідачем не укладався.

Відсутність письмового договору про постачання теплової енергії не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 750/12850/16-ц; від 06.11.2019 року у справі № 642/2858/16.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Згідно з ч.6 ст.19, ст.25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.2 ст.7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з ч.6 ст.19, ст.25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Пунктом 40 Правил користування тепловою енергією передбачено, що споживач зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги.

Так, за приписами статей 526, 525, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач з лютого 2019 року по червень 2022 року фактично надав ОСОБА_2 послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, що підтверджується актами про запуск опалення в роботу та випискою з особового рахунку у якій зазначені часткові оплати. Надання таких послуг, у тому числі і до лютого 2019 року, не заперечується стороною відповідача.

Однак, відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконувала свого обов`язку по оплаті наданих послуг, внаслідок чого виникла заборгованість.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 01.02.2019 року по 01.06.2022 року заборгованість ОСОБА_2 за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води становить 47397.97 грн, які відповідачем не сплачені.

Колегія суддів враховує, що в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_2 зверталася до КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР із претезніями про ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг.

Також апеляційний суд зазначає, що стороною відповідача не подано заяву до суду про застосування строків позовної давності.

Обґрунтованим є висновок місцевого суду, що ОСОБА_2 , як власник квартири, в силу ст.322 ЦК України несе обов`язок із її утримання, а тому існують правові підстави для задоволення позову шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 47397.97 грн. за період з 01.02.2019 року по 01.06.2022 року.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у відзиві на позов, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови - 18 серпня 2023 року.

Головуючий

Судді