Постанова

Іменем України

16 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 591/1492/21

провадження № 61-8153св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 19 липня 2022 року в складі колегії суддів: Левченко Т. А., Собини О. І., Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просила встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 з листопада 2009 року й до часу смерті ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , а такожвизнати за нею право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позовних вимог зазначала, щоу вересні 2009 року вона познайомилася з ОСОБА_4 та з листопада 2009 року вони почали проживати разом як чоловік та дружина, мали спільний побут, спільний сімейний бюджет. Проживали в належній їй квартирі АДРЕСА_2 , у якій були зареєстровані вона та її син від попереднього шлюбу ОСОБА_6 , а ОСОБА_4 був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_3 .

Під час фактичних шлюбних відносин, ІНФОРМАЦІЯ_2 , у них народилася дочка ОСОБА_7 .

24 жовтня 2013 року вони разом придбали квартиру АДРЕСА_1 , на придбання якої вона надала 40 000,00 грн власних заощаджень, а іншу частину вартості квартири складали спільні кошти.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла, у тому числі, квартира АДРЕСА_1 . Спадкоємцями є їхня спільна дитина ОСОБА_7 та батьки померлого: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Оскільки спірна квартира набута у власність під час її перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 , вважала, що частина цієї квартири є її власністю.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 22 грудня 2021 року позов задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з листопада 2009 року й до часу смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Додатковим рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 06 січня 2022 року стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 11 334,00 грн, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000,00 грн та судовий збір в сумі 3 334, 00грн, тобто по 5 667, 00 грн з кожного з них.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що факт спільного проживання позивача однією сім`єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу в період з 2009 року до смерті останнього підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, а саме показаннями свідків; наявністю спільної дитини; договорами, у одному з яких і позивач і ОСОБА_4 визнавали спільне проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу, а в іншому ОСОБА_4 діяв як довірена особа сина позивача; фотокартками, зробленими в різні періоди, фактом реєстрації сина позивача а квартирі ОСОБА_4 . Крім того, ні позивач, ні ОСОБА_4 не перебували в будь-якому іншому зареєстрованому шлюбі.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Сумського апеляційного суду від 19 липня 2022 року рішення Зарічного районного суду міста Суми від 22 грудня 2021 року та додаткове рішення Зарічного районного суду міста Суми від 06 січня 2022 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3 639,00грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 18 000,00 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач не надала належних та достовірних доказів на підтвердження тієї обставини, що на час придбання ОСОБА_4 спірної квартири проживала з ним однією сім`єю. При цьому наявність у них спільної дитини, показання свідків, фотокартки, зроблені в різні періоди часу, нотаріально посвідчена заява ОСОБА_4 від 30 липня 2014 року, у якій він повідомляє про проживання однією сім`єю з позивачем, апеляційний суд вважав такими, що не підтверджують цей факт.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2022 року ОСОБА_1 надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Сумського апеляційного суду від 19 липня 2022 року й залишити в силі рішення Зарічного районного суду міста Суми від 22 грудня 2021 року та додаткове рішення Зарічного районного суду міста Суми від 06 січня 2022 року.

Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року в справі № 6-135цс13; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

На обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що суд апеляційної інстанції неповно з`ясував обставини справи, не врахував, що вона надала достатньо належних та допустимих доказів, які підтверджують факт її проживання однією сім`єю разом з ОСОБА_4 . Крім того, апеляційний суд не надав належної оцінки поясненням самого відповідача ОСОБА_3 , які є суперечливими, оскільки з однієї сторони він спростовував факт спільного проживання та ведення господарства, а з іншої підтверджував цей факт, зазначаючи про обізнаність проживання його сина разом з нею в належній їй квартирі, наявності між нами сімейних стосунків.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

21 вересня 2022 року до Верховного Суду надійшли матеріали електронної справи № 591/1492/21, а 27 липня 2023 року надійшли матеріали справи в повному обсязі в паперовому вигляді.

Представник відповідачів ОСОБА_9 надіслав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. Також представник відповідачів подав клопотання, у якому просить закрити касаційне провадження.

Перевіривши це клопотання, підстав для закриття касаційного провадження Верховний Суд не встановив.

Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

ОСОБА_1 зареєстрована з 03 червня 2009 року в квартирі АДРЕСА_2 .

Позивач має повнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько якого ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_7 , матір`ю якої є позивач, а батьком - ОСОБА_4 .

24 жовтня 2013 року ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_1 . Продаж квартири вчинено за 144 500,00 грн. Договір посвідчено приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ровенською А. О.

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_4 від 24 жовтня 2013 року, на момент набуття спірної квартири в зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах він не перебуває, кошти, що витрачаються ним на придбання вказаного нерухомого майна не є спільною сумісною власністю, особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти, які витрачаються на придбання квартири, відсутні.

30 липня 2014 року ОСОБА_1 придбала в особисту приватну власність за договором купівлі-продажу житлове приміщення АДРЕСА_4 . Продаж вчинено за 103 530,00 грн.

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 від 30 липня 2014 року, вона проживає однією сім`єю з ОСОБА_4 , але не перебуває з ним у зареєстрованому шлюбі. Грошові кошти, які витрачаються нею на придбання житлового приміщення є її особистою власністю та не належать до спільного майна подружжя, тому в подальшому це нерухоме майно буде належати їй на праві особистої приватної власності.

Згідно з нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_4 від 30 липня 2014 року, він проживає однією сім`єю з ОСОБА_1 , але не перебуває з нею у зареєстрованому шлюбі. Стверджує, що вищевказане житлове приміщення придбавається ОСОБА_1 за її особисті приватні кошти та буде належати ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності.

20 липня 2016 року ОСОБА_1 подарувала сину ОСОБА_6 частку житлового приміщення АДРЕСА_4 . При цьому від імені ОСОБА_6 на підставі довіреності діяв ОСОБА_4 .

30 вересня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 здійснили продаж житлового приміщення АДРЕСА_4 за 40 170,00 грн. Продавці довели до відома покупця, що відчужуване житлове приміщення є їх особистою приватною власністю.

Позивач перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області як одержувач пенсії в разі втрати годувальника на неповнолітнього ОСОБА_6 з 15 липня 2005 року по 30 квітня 2016 року.

З 01 серпня 2013 року по 26 липня 2019 року ОСОБА_4 був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

ОСОБА_4 з 11 червня 1991 року був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_3 , яка належала йому на праві власності. У період з 30 вересня 2017 року по 12 червня 2020 року в цій квартирі був зареєстрований син позивача ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Спадкоємцями першої черги після його смерті є дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , його мати ОСОБА_2 та батько ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 надано на електронному носії фотографії, на яких зображений ОСОБА_4 разом з нею та з дочкою в різні періоди часу.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статей 1216 та 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною другою статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Так, згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Наведене дає правову можливість визнати майно не спільною, а особистою власністю, якщо воно набуто під час спільного проживання осіб без реєстрації шлюбу (перебування у фактичних шлюбних відносинах), проте за особисті кошти, за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності таких осіб на майно, яке набуте ними в цей період, тим з них, який її спростовує.

Отже, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 76 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Звертаючись з цим позовом до суду, ОСОБА_11 зазначала, що в період з листопада 2009 року по 23 березня 2020 року проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

На підтвердження цих обставин суду надано, зокрема: свідоцтво про народження спільної дитини в позивача та ОСОБА_4 у 2012 році, їхні нотаріально посвідчені заяви від 30 липня 2014 року, у яких вони визнають факт проживання однією сім`ю без реєстрації шлюбу, спільні фотокартки в різні періоди часу, докази про реєстрацію місця проживання сина позивача від попереднього шлюбу в квартирі ОСОБА_4 в період з 30 вересня 2017 року по 12 червня 2020 року.

Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_12 (подруга позивача), ОСОБА_13 (вихователь дочки ОСОБА_7 ), ОСОБА_15 та ОСОБА_15 (сусіди позивача) підтвердили, що ОСОБА_11 та ОСОБА_4 проживали разом як подружжя в квартирі позивача, разом приводили дочку до дитячого садочку та забирали з нього тощо.

Крім того в суді першої інстанції позивач була допитана як свідок та надала показання, у яких підтвердила викладені нею в позові обставини.

Відповідачі, заперечуючи проти позову, достатніх доказів на спростування факту перебування їхнього сина з позивачем у фактичних шлюбних відносинах не надали, як і не надали доказів, що спірна квартира придбана ОСОБА_4 за його особисті кошти. Сама по собі заява ОСОБА_4 від 24 жовтня 2013 року за відсутності будь-яких інших належних та допустимих доказів цей факт не спростовує.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується с висновком суду першої інстанції про те, що в період з листопада 2009 року й до часу смерті ОСОБА_4 . ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки в цей період спільно проживали, вели спільний побут та мали взаємні права та обов`язки притаманні подружжю.

Установивши, що в період перебування у фактичних шлюбних відносинах ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1 , так як твердження відповідачів, що квартира придбана за надані ними кошти і є особистою приватною власністю ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, суд першої інстанції обґрунтовано визнав це майно спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Крім того у зв`язку із задоволенням позову ОСОБА_1 суд першої інстанції обґрунтовано поклав на відповідачів понесені нею судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви та витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких визначений судом з дотриманням вимог статті 141 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Враховуючи те, що апеляційний суд скасував судові рішення, які відповідають закону, суд касаційної інстанції скасовує постанову апеляційного суду й залишає в силі рішення та додаткове рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Сумського апеляційного суду від 19 липня 2022 року скасувати, рішення Зарічного районного суду міста Суми від 22 грудня 2021 року та додаткове рішення Зарічного районного суду міста Суми від 06 січня 2022 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов