КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3058/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Нежури В.А., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката Буняка Валерія Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2022 року, постановлену під головуванням судді Притули Н.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення збитків, -

встановив:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Буняк В.С., звернулась до суду з позовом про стягнення збитків.

Позовні вимоги мотивує тим, що позивачка була власником грошових коштів в сумі 200 000,00 гривень на депозитному рахунку в Приватному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Хрещатик".

На підставі постанови правління Національного банку України від 05 квітня 2016 року №234 ПАТ «КБ «Хрещатик» віднесено до категорії неплатоспроможних. У подальшому стосовно ПАТ «КБ «Хрещатик» розпочато процедуру ліквідації та відкликано банківську ліцензію.

Однак не зважаючи на наявність вкладу, інформація стосовно позивачки не включена до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів по вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2018 №826/2324/17 визнано протиправною бездіяльність уповноваженої особи відповідача на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» щодо не включення позивачки до переліку вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок відповідача та зобов`язано уповноважену особу відповідача на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» надати відповідачу додаткову інформацію щодо позивачки як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «КБ «Хрещатик» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зазначає, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року №826/2324/17 виконана не була, протиправна бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» усунута не була.

Вказує, що надалі, 02 жовтня 2020 року ПАТ «КБ «Хрещатик» ліквідовано та внесено відповідний запис до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. З цього моменту в силу частини 7 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» подальше відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «КБ «Хрещатик» за рахунок відповідача в рамках системи гарантування вкладів фізичних осіб є неможливим.

Вказує, що протиправна бездіяльність посадової особи й працівника відповідача - уповноваженої особи відповідача на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» щодо не включення позивача до переліку вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок відповідача призвела до неможливості виплати позивачці вказаної суми в порядку системи гарантування вкладів фізичних осіб, на отримання яких, позивачка мала законне право.

Вказані факти, стосовно протиправності бездіяльності уповноваженої особи відповідача, установлені Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року №826/2324/17.

Уважає, що у цьому випадку між бездіяльністю уповноваженої особи відповідача та збитками у вигляді не отримання позивачкою 200 000 грн наявний прямий причинно-наслідковий зв`язок.

А тому невиплачену гарантовану суму в сумі 200 000,00 грн. позивач вважає спричиненою їй шкодою.

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб кошти у сумі 200 000,00 гривень.

Розподілити судові витрати.

Шевченківський районний суд міста Києва ухвалою від 16 листопада 2022 року клопотання представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнив. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення збитків закрив.

Не погодившись з постановленою ухвалою, адвокатом Буняком В.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що позивачкою визначено предметом позову відшкодування збитків, тобто вимогу, яка за своєю правовою природою очевидно є цивільно-правовим.

Вказує, що на дату звернення до суду з цим позовом не має інших належних способів захисту в рамках КАС України, адже адміністративні суду не мають компетенції розглядати окремі позови про відшкодування збитків.

Уважає, що закриття судом першої інстанції провадження в даній справі є по суті забороненою за статтею 55 Конституцією України і статтею 4 ЦПК України відмовою позивачці в доступі до правосуддя та ствердженням судом протиправної бездіяльності відповідача.

Зазначає, що єдиним можливим способом захисту позивача є звернення до суду загальної юрисдикції з позовом про відшкодування збитків.

Вказує, що питання встановлення протиправності певних дій (рішень, бездіяльності) суб`єктів владних повноважень може відноситися до адміністративної чи кримінальної юрисдикції. Однак, і в цьому випадку, після встановлення відповідного факту, питання відшкодування збитків, зокрема, визначення відповідного причинно-наслідкового зв`язку між діяльністю та збитками та встановлення розміру таких збитків, відноситься до юрисдикції загальних або господарських судів, залежно від суб`єктного складу учасників відповідного спору.

В обґрунтування вказаного посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду №905/3553/15 (щодо відшкодування в межах господарського судочинства збитків від протиправних дій державних виконавців, протиправність дій яких була попередньо встановлена адміністративними судами), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/506/19 від 03.03.2020 року та постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі № 920/715/17.

Звертає увагу, що суд першої інстанції безпідставно застосував постанову Верховного Суду від 08 вересня 2021 року №761/13041/20, оскільки, на думку скаржника, зміст вказаної постанови суперечить попередній чіткій і сталій практиці, у тому числі Великої Палати Верховного Суду. Звертає увагу, що висновки Касаційного цивільного суду у справі №761/13041/20 видаються такими, що прямо суперечать положенням статтям 56 Конституції України, ЦК України та ЦПК України стосовно права особи на відшкодування в рамках цивільного судочинства збитків.

Вказує, що суд апеляційної інстанції має право відійти від правової позиції, викладеної в справі №761/13041/20.

З посиланням на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду №761/28949/17 від 04 травня 2022 року, вказує, що спір про відшкодування шкоди суб`єктом владних повноважень розглядається за правилами КАС України виключно у випадку, якщо така вимога заявлена разом з вимогою про визнання протиправним дії (рішення, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

У випадку ж, якщо вимога про відшкодування шкоди заявлена окремо, такий спір має слухатися в рамках цивільного судочинства.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2022 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

15 лютого 2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду та 21 лютого 2023 року засобами поштового зв`язку на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В обґрунтування відзиву вказує, що відповідно до приписів частини 3 статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 02 жовтня 2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі ЄДР) внесено запис №128000175 про проведення державної реєстрації припинення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» як юридичної особи, отже ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим.

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до ЄДР запису про ліквідацію банку як юридичної особи. Таким чином, виплати гарантованих сум відшкодування коштів вкладникам ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» завершено.

Оскільки ліквідація ПАТ «КБ «Хрещатик» завершена після внесення 02 жовтня 2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису, всі документи передані на зберігання в Національний Банк України.

Зазначає, що пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту 4 листа Міністерства Юстиції України «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії» від 26.12.2008 року N 758-0-2-08-19, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

За таких умов, виходячи з наведених положень Конституції України, рішення Конституційного Суду України та роз`яснень Міністерства юстиції України, пріоритетними в даному випадку є положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Вказує, що за змістом статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Вказує, що у вказаних відносинах у позивача виникли майнові вимоги не до банку-боржника, а саме до Фонду.

Отже, спір щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 000 грн, є публічно-правовим і пов`язаний з виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. Тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

В обґрунтування відзиву посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16 (провадження № 11-126апп18), від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16 (провадження № 11-409апп18), від 06 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц (провадження № 14-180цс18), від 23 січня 2019 року у справі № 285/489/18-ц (провадження № 14-470цс18), від 10 квітня 2019 року справі № 761/10730/18 (провадження № 14-11 бцсі9), від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18 (провадження № 14-158цс20), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 761/11256/17 (провадження № 61-31354сво18), від 08 вересня 2021 року в справі № 761/13041/20 (провадження № 61-2980св21) та від 21 вересня 2021 року в справі № 761/13038/20 (провадження 61-3488ск21), від 26 квітня 2022 року у справі №761/3986/20.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2022 року залишити без змін.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Музичук Л.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила суд відмовити в її задоволенні.

Скаржник та його представник у судове засідання не з`явились. Від адвоката Буняка В.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як па підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вказав, що спір, який виник щодо права ОСОБА_1 на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду, пов`язаний із виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати суми гарантованого відшкодування та застосування відповідальності за несвоєчасне виконання такої виплати, тому є публічно-правовим і підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Із змісту позовної заяви установлено, що предметом спору є стягнення з відповідача суми банківського вкладу. Як на підставу позову позивач посилалась на невиконання відповідачем своїх обов`язків визначених, як спеціальним законом, так і рішенням суду.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За змістом статті 19 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 4, 19 ЦПК України).

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

З даних договору №228D-647774, укладеного 22 грудня 2015 року між ПАТ "КБ "Хрещатик" та ОСОБА_2 установлено, що банк прийняв грошові кошти вкладника на вкладний рахунок, що відкривається банком на його ім`я, в сумі 200 000,00 гривень (а.с.9).

З даних квитанції №DP22_268787від 22 грудня 2015 року установлено, що ОСОБА_2 перераховано на рахунок ОСОБА_2 200 000,00 гривень. У графі призначення платежу вказано "надходження коштів на депозит №228D-647774 від 22 грудня 2015 року на суму 200 000 гривень (а.с.11).

З даних договору дарування грошових коштів від 04 квітня 2016 року установлено, що ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 грошові кошти, які знаходяться на вкладному рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_2 (а.с.14).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року визнано протиправною бездіяльність уповноваженої особи відповідача на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» щодо не включення позивачки до переліку вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок відповідача та зобов`язано уповноважену особу відповідача на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» надати додаткову інформацію щодо позивачки як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «КБ «Хрещатик» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.17-25).

У контексті обставин цієї справи зміст (суть) спірних правовідносин обмежується встановленням реальної правової природи відносин, які виникли між позивачем, банком та Фондом і визначення яких залежить від з`ясування прав позивача, статусу Фонду, мети його створення, завдань, поставлених перед ним, повноважень та обов`язків Фонду і його уповноважених осіб, функцій, які на нього покладаються.

Акти, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, установлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої та другої статті 55 Конституції України. Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Статтею 5 КАС України установлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку з наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За змістом пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Частиною першою статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, НБУ, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 2 зазначеного Закону уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 вищевказаного Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно частини 1 статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними частиною 2 статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників.

На підставі частин 1,2 статті 6 цього Закону в межах своїх функцій та повноважень Фонд здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 грн. Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

У разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною 2 статті 77 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

За приписами частини 1 статті 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Правовідносини між Фондом і вкладником, який претендує на отримання гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми, складаються без участі банку-боржника та мають управлінський характер.

У цих правовідносинах Фонд виконує управлінські функції щодо гарантованої державою виплати відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду незалежно від перебігу процедури ліквідації банку (продажу його майна). А тому у вказаних відносинах у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави в особі Фонду.

Окрім цього установлено, що спір між сторонами фактично виник щодо права ОСОБА_1 на відшкодування за вкладом, за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі, що не перевищує 200 000 грн. ОСОБА_1 фактично просить стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб невиплачену їй гарантовану державою граничну суму відшкодування за вкладом, визначену нею як збитки. Проте, таке визначення позивачкою гарантованої суми вкладу не змінює правову природу відносин між сторонами.

Отже, спір пов`язаний із виконанням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб владної управлінської функції з організації виплати суми гарантованого відшкодування та застосування відповідальності за несвоєчасне виконання такої виплати, є публічно-правовим і підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок про застосування норм права викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц, від 25 березня 2020 року у справі №761/29213/18, від 12 травня 2020 року у справі №761/44056/17, від 27 лютого 2019 року у справі № 814/4104/15, від 19 лютого 2020 року у справі № 234/11395/14-ц.

Твердження скаржника щодо безпідставного застосування судом першої інстанції постанови Верховного Суду від 08 вересня 2021 року №761/13041/20 фактично зводяться до незгоди скаржника із ухваленим Верховним Судом судовим рішенням, відтак такі доводи відхиляються апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги в частині про те, що ця справа має розглядатись у порядку цивільного судочинства є помилковими та не відповідають установленим обставинам цієї справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Буняка Валерія Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 червня 2023 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова