Справа № 459/3068/22
Провадження № 2/459/501/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 березня 2023 року Червоноградський міський суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельникович М. В.,

з участю секретаря судового засідання Горощук А. О.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області про позбавлення батьківських прав

У С Т А Н О В И В :

11.11.2022 позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить позбавити відповідачку - ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що він та відповідачка, перебували у шлюбі з ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якому у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначив, що сторони проживали однією родиною у його батьків у м. Червонограді, вели спільне господарство, однак відповідачка часто влаштовувала скандали, зникала з дому, з 2018 року пішла проживати окремо від чоловіка і дитини. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 29.10.2019 у справі №459/2516/19 шлюб між сторонами розірвано. Мама до дитини не приходила і не приходить, не спілкується, не турбується про розвиток дитини, не дбає про здоров`я дитини. Фактично з 2018 року відповідачка не цікавиться життям сина самоусунулась від його виховання. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 19.03.2020 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із позивачем, а відповідачка не заперечувала щодо проживання дитини з батьком. Позивач зазначив, що з народження сина утримує його, доглядає, виховує, піклується про його розвиток і здоров`я. ОСОБА_2 добровільно допомоги на утримання сина не надає, не бере участі у додаткових витратах. Позивач зазначив, що син ОСОБА_3 проживає з ним за у АДРЕСА_1 , знаходиться на повному його утриманні. ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків. За словами позивача дитина не згадує навіть про маму. Розповів, що відповідачка ОСОБА_2 через соціальні мережі оголошувала збір нібито на лікування сина ОСОБА_3 , хоча дитина здорова, отримані кошти витратила на свої потреби. Всі ці фактори свідчать про ухилення ОСОБА_2 від виховання дитини та свідомого нехтування своїх обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_3 . Позивач вважає, що зазначені обставини у відповідності з п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Такі дії відповідачки ОСОБА_2 , на думку позивача говорять тільки про те, що в подальшому маніпулюючи своїми батьківським правами, ОСОБА_2 не буде цікавитись життям сина та приймати участь у його вихованні та утримані, взагалі у житті дитини . Просить позов задовольнити.

Ухвалою від 18.11.2022 було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 12.12.2022.

24.01.2023 на адресу суду від виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області надійшов витяг з рішення виконавчого комітету від 17.01.2023 №7 п.4, з якого вбачається, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 26.01.2023 у справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні, яке відбулося 21.03.2023 позивач просив позов задовольнити у повному обсязі.

У цьому судовому засіданні за клопотанням позивача було допитано свідка ОСОБА_5 , який є сусідом позивача. Він повідомив, що сусід виховує сам дитину вже більше ніж 1,5 року, позивач проживає з сином сам. Позивач та відповідачка розлучені. Зазначив, що востаннє бачив відповідачку приблизно півтора роки тому. Яку участь брала відповідачка у вихованні дитини свідку не відомо, зазначив, що не бачив як відповідачка гуляла з дитиною чи водила сина в садок чи школу. Позивач постійно гуляє з дитиною і водить у школу, тільки він займається дитиною, допомагають йому його батьки. Свідок зазначив, що відповідачка проживала разом з позивачем та сином коли народилася дитина, толі свідок бачив як вони гуляли разом. Півтори року тому свідок бачив відповідачку на заправці, зазначив, що вона разом з сестрою вкрала на заправці шоколад і втекла. Після того свідок більше її не бачив. Востаннє з дитиною свідок бачив відповідачку роки 2 тому. Позивач працює на шахті «Червоноградська», отримує доходи.

Свідок ОСОБА_6 , який являється батьком позивача, повідомив, що сторони були одружені, одружилися 2016 році та спочатку проживали разом з батьками. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син і сторони залишилися жити у двох, батьки позивача перейшли на іншу квартиру. Сторони жили разом два роки. Свідок повідомив, що сина сторони віддали в садочок дуже швидко, оскільки відповідачка бажала знайти роботу. Зазначив, що ще за час спільного проживання з позивачем відповідачка зверталася до суду про стягнення з позивача аліментів, однак суд відмовив у такій вимозі. Коли дитині було 2 роки відповідачка почала пропадати з дому та залишати дитину лише на позивача. а він (свідок) з дружиною допомагали позивачу з дитиною. Також свідок повідомив, що у відповідачки родичів немає. Зазначив, що на сьогодні дитиною займається позивач, а свідок з своєю дружиною у всьому з дитиною йому допомагають. Утриманням дитини повністю займається позивач. Щодо позбавлення батьківських прав відповідачки, то свідок зазначив, що вважає за доцільне позбавити останню батьківських прав, оскільки остання тривалий час не займається дитиною, не бере участі у його житті та вихованні, не спілкується дитиною.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, від останнього надійшла заява про розгляд справи без його участі, у якій він підтримав висновок виконавчого комітету Червоноградської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки.

Відповідачка у судові засідання не з`являлася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (судових повісток), які містяться в матеріалах справи та які повернулися на адресу суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Заяв чи клопотань про розгляд справи за її відсутності відповідачка не подавала, про причини неявки не повідомляла. Також відповідачкою не було подано відзиву на позов.

Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Таким чином, суд вважає, що відповідачка є повідомлена про розгляд справи належним чином.

Як передбачено ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши надані сторонами документи і матеріали, заслухавши позивача та покази свідків, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 21.09.2016 Червоноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а. с. 6).

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 29.10.2019 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а. с. 8).

З копії довідки про реєстрацію місця проживання особи від 18.06.2021 судом встановлено, що місце проживання сина ОСОБА_3 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 7). За цією ж адресою зареєстровано місце проживання позивача, що вбачається з копії його паспорта (а с. 4).

Разом з тим, з показань свідків у судовому засіданні, а також самого позивача встановлено, що фактично позивач з сином проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом також встановлено, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 19.03.2020 визначено місце проживання сина ОСОБА_3 з позивачем. Із вказаного рішення судом встановлено, що позов про визначення місця проживання дитини позивачка визнала (а. с. 9-10).

З копії довідки №733 від 05.09.2022, виданої директором КП «ЦПМСД м. Червонограда» судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований у лікаря - педіатра ОСОБА_7 та знаходиться під наглядом в КП «ЦППМСД м. Червонограда», з 2019 року медичний супровід ОСОБА_3 здійснює виключно батько дитини ОСОБА_1 . Мати дитини з 2019 року його здоров`ям не цікавилася, лікарями не контактувала (а.с.11).

З копії характеристики №03-05/215 від 04.08.2022, виданої директором закладу дошкільної освіти Ясла-садок №12 , судом встановлено, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує ЗДО№12 м. Червонограда Львівської області з ясельної групи. Характеристика хлопчика позитивна, зокрема директора зазначила, що хлопчик веселий, рухливий, допитливий, з однолітками та дорослими контактує добре, володіє літературними нормами української мови, розказує казки та оповідання, переказує тексти, виразно декламує вірші, охоче бере участь у іграх драматизаціях, сюжетно-рольових та рухливих іграх, добре грає в шашки; дуже любить математику; вправно лічить у прямому та зворотньому порядку, складає та розв`язує приклади та задачі. Хлопчик охоче малює та виготовляє поробки з паперу та покидькового матеріалу. Разом з татом ОСОБА_3 виготовляє композиції з природного матеріалу. Дитина завжди доглянута. У шафці завжди є в наявності змінний одяг. Часто хлопчик приносить до дитячого садка іграшки та цікаві книжки. У садочок дитину приводять тато та дідусь. Вдома приділяють достатньо часу та уваги для виховання ОСОБА_3 . Підтримують тісний контакт з вихователями, цікавляться життям дитини у садку. Регулярно відвідують батьківські збори, свята та інші масові заходи у ЗДО (а. с. 12).

З витягу з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 17.01.2023 №7 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини» суд встановив, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 є доцільним (а. с. 32).

Позивачем до матеріалів справи також долучена довідка про доходи №59 від 20.03.2023, з якої вбачається, що позивач справді працює на ВП «Шахта «Червоноградська», це його основне місце роботи, займає посаду гірник підземний. З довідки судом встановлено, що позивач стабільно щомісячно отримує заробітну плату, а загальна сума доходу за період з 01.03.2022 по 28.02.2023 становить 190 674, 55 грн.(а.с.54).

Окрім цього, в судовому засіданні судом було встановлено, що тягар утримання та виховання дитини повністю покладений на позивача, якому також допомагають його батьки. Відповідачка цими питаннями тривало й умисно не переймається, що було підтверджено показанням свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та самим позивачем.

При прийнятті рішення суд керується наступними правовими нормами.

Позивач має право на звернення до суду з даним позов в силу норм ст. 165 СК України.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до вимог ст. ст. 150, 155, 180 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За змістом ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.

Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - постанова ПВСУ від 30.03.2007 року № 3), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осі, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 цієї постанови).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (абз. другий п. 16 постанови ПВСУ від 30.03.2007 року № 3).

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 47 рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»).

Разом з тим, у рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Встановлені фактичні обставини даної справи та оцінені докази свідчать про те, що відповідачка свідомо нехтує своїми обов`язками матері і не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, зокрема не забезпечує належною матеріальною допомогою, медичним обслуговуванням, не цікавиться навчанням дитини, не створює жодних умов для нормального спілкування з ним чи отримання сином доступу до культурних та інших духовних цінностей. Зазначені обставини є свідченням винної поведінки відповідачки та умисного ухилення нею від виховання дитини у такій мірі, що це дає достатні підстави для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав.

Факт невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 СК України та факт того, що відповідачка ніяким чином не цікавиться життям сина підтверджується матеріалами справи та показами свідків, вказаними вище.

З моменту пред`явлення даного позову ставлення відповідачки до виконання нею батьківських обов`язків, її ставлення до дитини не змінилося, вона і надалі ухиляється від виконання батьківських обов`язків, при чому жодних обставин, які б унеможливлювали виконання нею обов`язків по вихованню дітей, судом не встановлено. Відповідачка не бажає змінювати своє ставлення до сина, не вживає для цього жодних заходів, що свідчить про її байдуже ставлення до результату розгляду позову про позбавлення її батьківських прав. Також відповідачка не надала доказів на спростування тверджень позивача про ухилення її від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а також доказів на підтвердження того, що вона змінила своє ставлення до дитини та займається її вихованням та піклується про сина.

Вищенаведеним підтверджується байдуже ставлення матері до сина, її безвідповідальне ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо матеріального забезпечення дитини, створенню йому належних умов проживання, навчання, розвитку.

На думку суду, така поведінка відповідачки свідчить про свідоме невиконання матір`ю обов`язків щодо надання нею необхідного матеріального забезпечення, щодо забезпечення дитини відповідними умовами проживання, створення йому належних умов для навчання у школі, яких дитина потребує не лише від батька, а й від матері.

Будь-яких об`єктивних причин такого ставлення до дитини, до його інтересів, його виховання, такого безвідповідального ставлення матері до виконання батьківських обов`язків, а також причин, які б виправдовували таку негативну поведінку відповідачки, судом не встановлено.

Тому суд вважає, що відповідачка самоусунулася від виконання покладених на неї батьківських обов`язків по матеріальному забезпеченню та вихованню дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, умисно ухиляється від їх виконання.

Відтак, з урахуванням всього викладеного вище суд приходить до висновку про задоволення даного позову у повному обсязі.

При ухваленні рішення суд повинен вирішити питання судових витрат.

В силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідачки в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 141, 142,223, 259, 263-265, 273, 280-283, 354 ЦПК України, ст. 150. 157, 164 - 165 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) сплачений позивачем судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач може оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 30.03.2023.

Суддя: М. В. Мельникович