Справа № 0417/2-4621/2011
Провадження № 6/202/124/2023
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря судового засідання Калантаєнка Д.В.

представника заявника Войціховського А.В.

представника стягувача Сокуренко Є.С.

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі заяву адвоката Войціховського А.В. в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Транслегіон» про визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню по цивільній справі №0417/2-4621/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСЛЕГІОН», ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариство «АКЦЕНТ-БАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Транслегіон» (далі ТОВ «Транслегіон»/заявник/поручитель») про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (далі - заява). Подана заява мотивована тим, що заявник взяв на себе обов`язок поручителя перед Акціонерним товариством «Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі кредитор/банк/АТ КБ «ПРИВАТБАНК») нести відповідальність за порушення боржником, ОСОБА_1 (далі боржник/ ОСОБА_1 ) своїх зобов`язань за кредитним договором №1475-k (далі кредитний договір), укладеного з 17 березня 2008 року з банком. У зв`язку із порушенням умов кредитного договору кредитор звернувся за судовим захистом. Так, 11 березня 2010 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області, в справі №2-314/10 було ухвалено рішення яким звернено стягнення на предмет іпотеки, який належав заявнику. Крім того, 8 грудня 2011 року судом ухвалено заочне рішення яким, в тому числі, стягнуто з боржника та заявника, як поручителя, заборгованість за кредитним договором. 31 липня 2014 року кредитором було видано гарантійний лист, згідно якого останній зобов`язався надати дозвіл на припинення дії договору поруки та договорів іпотеки, які забезпечували виконання умов кредитного договору, за умови внесення заявником суми у розмірі 800 000,00 грн. на погашення заборгованості за кредитним зобов`язанням. 27 серпня 2014 року заявником було виконано умови гарантійного листа, внаслідок чого між сторонами було укладено додаткові угоди про припинення поруки та іпотеки, кредитор надав довідку, що у заявника відсутня заборгованість по кредитному договору. Отже, станом на 2 вересня 2014 року питання заборгованості та поруки заявника було остаточно вирішено. 4 грудня 2018 року було подано заяву про перегляд заочного рішення від 8 грудня 2011 року. В результаті перегляду Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська 5 вересня 2019 року було ухвалено судове рішення яким повністю відмовлено у задоволенні позовних вимог (солідарному стягнені коштів). Однак, постановою Дніпровського апеляційного суду м.Дніпропетровська від 3 листопада 2020 року було скасовано рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 5 вересня 2019 року, та з врахуванням часткового погашення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а також і у зв`язку із відсутністю у суду відомостей про внесення змін до договорів поруки та іпотеки (про врегулювання спору між заявником та кредитором) було вирішено стягнути з боржників, в тому числі заявника, заборгованість за кредитним договором у розмірі 478 301, 61 дол.США та судові витрати у сумі 1 192, 18 грн. (далі - постанова). Після чого судом було видано виконавчий лист з виконання вказаної вище постанови, відкрито виконавче провадження № 69513032, у межах якого прийнято постанову про стягнення із заявника виконавчого збору в сумі 41 791, 57 дол.США. Дізнавшись про відповідні обставини, заявником було поставлено до відома кредитора про безпідставність таких дій, у зв`язку із чим кредитом, на адресу виконавчої служби було направлено заяву про повернення виконавчого листа, що стало підставою для прийняття державним виконавцем постанови відповідно до п.1 ч. ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». В подальшому державним виконавцем було ініційовано питання щодо відкриття нового виконавчого провадження з питання стягнення виконавчого збору. Узагальнюючи вищевикладене, заявник вказав, що виконавчий лист №0417/2-462/2011, виданий 12 січня 2022 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з заявника на користь кредитора боргу у розмірі 478 301, 61 дол.США та судових витрат у сумі 1 192, 18 грн. є фактично виконаним ще у 2014 році, а питання заборгованості вирішено сторонами, проте в силу перегляду заочного рішення, було видано виконавчий лист за зобов`язанням яке вже було виконаним та такий виконавчий лист було подано кредитором до органу виконавчої служби помилково, у зв`язку із чим, в подальшому подано заяву про повернення виконавчого документа баз виконання. Враховуючи, вищевикладене, а також те, що виконавчий лист було виконано до моменту його пред`явлення до виконання заявник просив визнати такий виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю.

Зі сторони АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було подано письмові заперечення на заяву, згідно якої банк вважав, що у задоволенні заяви має бути відмовлено, з наступних підстав:

-) заявником не доведено фактичне виконання рішення суду про стягнення заборгованості у справі №0417/2-4621/2011; -) боржник не оскаржував рішення суду про стягнення заборгованості, рішення набрало законної сили та підлягає виконанню; -) докази на які посилається заявник про начебто відсутність боргу датовані 2014 роком, в той час коли рішення суду ухвалено 3 листопада 2020 року, й такі докази були предметом дослідження під час ухвалення судового рішення; -) наразі відсутні відкриті виконавчі провадження стосовно заявника за оспорюваним виконавчим листом, тобто його права та інтереси не можуть бути порушені лише наявністю виконавчого листа; -) боржником обрано неналежний (неефективний) спосіб захисту, зокрема не оскаржено постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про відкриття №70262793, оскільки саме з цієї підстави (стягнення виконавчого збору) заявник звернувся із цією заявою.

Зі сторони заявника було додатково надано письмові пояснення на заперечення кредитора, які за своїм змістом повторюють обставини викладені у заяві. Так, заявник посилаючись на довідки про відсутність заборгованості, гарантійний лист кредитора, додаткові угоди, датовані 2014 роком, вважав, що станом на 2 вересня 2014 року, питання заборгованості та поруки ТОВ «Транслегіон», як поручителя, було остаточно вирішено. Окрім того, заявник наполягав, що в мотивувальній частині судового рішення, яким з заявника, як з поручителя, та боржника, солідарно було стягнуто грошові кошти, підставою для стягнення коштів Дніпровський апеляційний суд вказував договір поруки (який було припинено 2 вересня 2014 року, у зв`язку із виконанням гарантійного листа банку, погашення заборгованості та отримання довідки про відсутність заборгованості за кредитами). Також заявником було вказано, що права заявника порушуються самим фактом наявності виконавчого документу, який може бути пред`явлено до виконання повторно та який є таким, що не підлягає виконанню. З приводу способу захисту, заявником зазначено, що він вже звертався із оскарженням постанов (відкриття провадження та стягнення виконавчого збору справа №140/7564/22), однак йому було відмовлено, з огляду на те, що у разі закриття виконавчого провадження з підстав подання стягувачем заяви про повернення виконавчого документа, виконавець стягує виконавчий збір, що і відбулось у даному випадку. При цьому, виконавчий збір не стягується в разі визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, тому заявлений спосіб захисту у даній заяві є єдиним способом.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін та оцінивши надані докази, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом було встановлено, що 17 березня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , як позичальником, укладено кредитний договір №1475/к, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 400 000,00 дол. США, з кінцевим строком повернення не пізніше 16 березня 2015 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16 % річних.

З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, 17 березня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Транслегіон» (№ 1475/к/1), ОСОБА_3 (№ 1475/к/2), ОСОБА_2 (№ 1475/к/3) було укладено окремі договори поруки, відповідно до умов яких, поручителі відповідають перед кредитором за виконання обов`язків за кредитною угодою в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

20 жовтня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки № 167, відповідно до умов якого розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежується 200,00 грн.

15 січня 2010 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовом, у якому, посилаючись на вимоги частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України, а також враховуючи, що ОСОБА_1 станом на 12 січня 2010 року має перед позивачем заборгованість за кредитним договором від 17 березня 2008 року № 1475/к на загальну суму 478 301,61 дол. США, яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 350 599,15 дол. США - тіла кредиту, 30 507,48 дол. США - простроченого кредиту, 6 285,11 дол. США - нарахованих процентів, 77 446,91 дол. США - прострочених процентів, 13 462,96 дол. США - пені, просив суд, з урахування уточнених позовних вимог, в рахунок погашення цієї заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 березня 2010 року у справі № 2-314/10, яке набрало законної сили, позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості звернено стягнення на предмет іпотеки, що належало ТОВ «Транслегіон».

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ «ПриватБанк», станом на 04 листопада 2011 року існує заборгованість ОСОБА_1 , ТОВ «Транслегіон», ОСОБА_3 , ОСОБА_2 перед банком, яка становила 711 259,00 доларів США та складається з: 381 106,63 дол. США - заборгованість за кредитом; 217 098,47 - заборгованість за процентами за користування кредитом; 79 154,55 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також 31,37 дол. США, штраф (фіксована частина), 33 867,98 дол. США штраф (процентна складова).

У зв`язку із вище викладеними обставинами, у листопаді 2011 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «Транслегіон», ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

8 грудня 2011 року за наслідками розгляду даного позову, судом було ухвалено заочне рішення, яким задоволено позовну заяву банку повністю.

4 грудня 2018 року ОСОБА_2 було подано заяву про перегляд заочного рішення.

30 січня 2019 року судом було постановлено ухвалу якою скасовано заочне рішення від 8 грудня 2011 року, справу призначено до розгляду.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2019 року у позові відмовлено повністю (справа №

0417/2-4621/2011

).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ТОВ «Транслегіон», про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 та ТОВ «Транслегіон» на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 17 березня 2008 року №1475/к у загальній сумі 478 301,61 дол. США, яка складається: з заборгованості за тілом кредиту - 381 106,63 дол. США, заборгованості за процентами за користування кредитом - 83 732,02 дол. США, пені за порушення строків виконання зобов`язань у розмірі - 13 462,96 дол. США.

Стягнено з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 17 березня 2008 року №1475/к у загальній сумі 478 301,61 дол. США, яка складається: з заборгованості за кредитом - 381 106,63 дол. США, заборгованості за процентами за користування кредитном - 83 732,02 дол. США, пені за порушення строків виконання зобов`язань у розмірі - 13 462,96 дол. США.

Стягнено з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 17 березня 2008 року №1475/к у загальній сумі 478 301,61 дол. США, яка складається: з заборгованості за кредитом - 381 106,63 дол. США, заборгованості за процентами користування кредитом - 83 732,02 дол. США, пені за порушення строків виконання зобов`язань у розмірі - 13 462,96 дол. США.

У задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

03 листопада 2021 року Верховним Судом рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасовано, прийнято нове рішення в цій частині. У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

12 січня 2022 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська було видано виконавчий лист, де боржником є ТОВ «Транслегіон».

28 липня 2022 року старшим державним виконавцем Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Полінкевич А.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №69513032 з виконання виконавчого листа №0417/2-462/2011 виданого 12 січня 2022 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська, де боржником є заявник.

Вказаною вище постановою було стягнуто виконавчий збір з заявника на користь державної виконавчої служби виконавчого збору у розмірі 1 528 378, 53 грн.

У межах вказаного виконавчого провадження, також, було прийнято постанову про арешт майна заявника, як боржника, від 28 липня 2022 року.

Листом від 2 листопада 2022 року №Е.08.0.0.0/4-221102/344 представник кредитора надав заяву про повернення без виконання виконавчого документу, а саме: виконавчого листа №0417/2-4621/2011 виданого 12 січня 2022 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська

7 листопада 2022 року державним виконавцем Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Полінкевич А.В. прийнято постанову повернення стягувачу виконавчого документа на підставі п.1 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження».

7 листопада 2022 року державним виконавцем Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Полінкевич А.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №70262793 про стягнення з заявника на користь держави виконавчого збору у розмірі 41 791, 57 дол.США та 119, 22 грн., виділеного згідно виконання рішення суду по справі №0417/2-462/2011 від 12 січня 2022 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська.

В той же час, на підтвердження та в обґрунтування своєї заяви представником ТОВ «Транслегіон» було долучено документи за змістом яких судом було встановлено наступне.

31 липня 2014 року за вих.Э.VO.0.0.0.0.0./1-1835-100 кредитором було надано гарантійний лист згідно змісту якого, кредитор зобов`язався надати дозвіл на припинення дії договору поруки та договорів іпотеки, укладених з заявником, що забезпечували виконання умов кредитного договору, шляхом підписання додаткових угод до відповідних договорів та припинення дії обтяження майна переданого в іпотеку за умови внесення на погашення кредиту суми в розмірі 800 000,00 грн.

Представником заявника долучено копії квитанцій на підтвердження виконання умов поставлених банком в гарантійному листі.

Так, 27 серпня 2014 року між заявником та кредитором було підписано договір про внесення змін до договору поруки №1475/к/1 від 17 березня 2008 року, згідно змісту якого було внесено зміни до п.4.1. Договору поруки №1475/к-1 від 17 березня 2008 року та викладено в наступній редакції, а саме: 1. Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 27 серпня 2014 року.

Також 27 серпня 2014 року між заявником та кредитором було підписано договір про внесення змін до договору іпотеки, згідно змісту якого було внесено зміни до п.30. Договору іпотеки та викладено в наступній редакції, а саме: 30. Термін дії договору до 27 серпня 2014 року.

У відповідності до довідки кредитора від 2 вересня 2014 року за вих.Э.VO.0.0.0.0.0./1-2066/20, станом на 2 вересня 2014 року, заборгованість по кредитах перед банком у заявника відсутня.

У зв`язку із вищевикладеним представник ТОВ «Транслегіон» вважав, що виконав рішення ще у 2014 році.

Між тим, зі сторони банку подано виписку по банківському рахунку на підтвердження, що судове рішення за яким з боржника та поручителів (крім ОСОБА_2 ) стягнуто кредитну заборгованість, не виконано.

Так, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів, внормовані Розділом VІ ЦПК України.

В силу ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно із Законом України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

З наведених положень законодавства випливає, що підставою для виконання судових рішень є виконавчі листи.

Відповідно до ст.432 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як випливає із змісту узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015, наведені в статті 432 ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До матеріальних підстав відносяться випадки відсутності обов`язку боржника через його припинення, добровільне виконання боржником чи іншою особою.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Під іншими причинами, за роз`ясненнями згаданого узагальнення, слід розуміти випадки, коли в апеляційному чи касаційному порядку або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами скасовано чи змінено рішення суду, а виконавчий лист ще не виконаний.

Таким чином, до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Так, заявник посилається на те, що ще у 2014 році він, як поручитель, виконав усі поставлені банком умови, наслідком яких стало припинення його будь-якого обов`язку за кредитним договором.

Однак, з матеріалів самої справи №0417/2-4621/2011 вбачається, що постанова Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року, якою з заявника, як із поручителя (за договором поруки), стягнуто борг за кредитним договором, не оскаржувалась заявником, та набрала чинності з урахуванням постанови Верховного Суду від 03 листопада 2021 року в частині вирішення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 . А тому суд вважає, що заявник, у разі незгоди з відповідним рішенням (постанови апеляційного суду) мав висловити свою позицію у відповідній скарзі та подати у відповідний суд чого не зробив.

Наразі постанова Дніпровського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року є чинною, з урахуванням внесень, а тому є обов`язковою до виконання.

Також слід зазначити, що докази, які заявником було долучено до заяви, в тому числі і довідки про відсутність заборгованості, були наявні у матеріалах справи №0417/2-462/2011, при розгляді справи всіма трьома інстанціями, що свідчить про їх дослідження судами та ухвалення судових рішень при повному встановленні судами обставин справи та оцінки усіх доказів.

В свою чергу, суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Права та обов`язки учасників справи передбачені ст.ст. 43, 49 ЦПК України, в тому числі, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках.

У даному конкретному випадку, заявник не оскаржував рішення, яким з нього у 2020 році було стягнено грошові кошти. В обґрунтування заяви ТОВ «Транслегіон» надав суду документи датовані 2014 роком, які, у тому числі, були досліджені при ухваленні судового рішення у 2020 році, яким з заявника було стягнено кредитний борг.

Таким чином, задоволення заяви районним судом, у відповідних обставинах, матиме наслідком фактично перегляд та скасування районним судом, замість суду вищої інстанції, обов`язку заявника виконати судове рішення про стягнення боргу, що є недопустимим.

Враховуючи вищевикладене суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви ТОВ «Транслегіон» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі №0417/2-4621/2011.

На підставі викладеного, керуючись статтями 260, 261, 431, 432 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити повністю у задоволенні заяви адвоката Войціховського А.В. в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Транслегіон» про визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню по цивільній справі №0417/2-4621/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСЛЕГІОН», ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариство «АКЦЕНТ-БАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.О. Кухтін