Справа № 127/8652/23
Провадження 2/127/1027/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Борисюк І.Е., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання дітей.

Позов мотивований тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.11.2017 розірвано шлюб між позивачем та відповідачкою. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають разом із відповідачкою. За рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.10.2022 з позивача на користь відповідачки на утримання дітей з 05.11.2022 стягуються аліменти в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) позивача, які до цього часу за рішенням суду від 03.11.2017 стягувались в твердій грошовій сумі. Однак, як зазначає позивач, з часу ухвалення 05.10.2022 судового рішення у нього змінився сімейний та матеріальний стан. 14.05.2022 позивач зареєстрував шлюб із ОСОБА_6 у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка - ОСОБА_7 . Позивач зазначає, що він є єдиним годувальником своєї сім`ї, оскільки його дружина наразі не працює через догляд за малолітньою дитиною і, відповідно, самостійного заробітку не має. Крім того, на утриманні позивача також перебувають троє неповнолітніх дітей його дружини від попереднього шлюбу, а також його мати, стан здоров`я якої на даний час вкрай незадовільний. Позивач, зокрема, послався на проблеми із здоров`ям через отриману ним травму опорно-рухового апарату, на лікування чого потрібні чималі кошти.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами прозменшення розміру аліментів на утримання дітей, встановлених рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.10.2022, з 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно до частки, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше ніж 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 10.04.2023 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом.

З матеріалів справи вбачається, що адвокатом відповідачки 21.04.2023 було отримано вищевказане судове рішення та копію позовної заяви з доданими до неї документами, що підтверджується відповідною розпискою. (а.с. 31зв.)

11.05.2023 від адвоката відповідачки на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву із зазначенням у ньому ряду клопотань по справі, а саме: про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву та про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 15.05.2023 адвокату відповідачки було відмовлено в поновленні процесуального строку, встановленого судом для подання відзиву на позовну заяву, та розгляді справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений судом строк, до розгляду судом не приймаються. Отже, враховуючи ухвалу суду від 15.05.2023 та положення ч. 3 і ч. 8 ст. 83 ЦПК України, докази, подані адвокатом відповідачки разом із вищевказаним відзивом, судом не приймаються.

Будь-які інші докази по справі чи клопотання від учасників справи на адресу суду не надійшли.

Тому, враховуючи вищевикладене та положення ч. 2 ст. 43, ч. 1 ст. 44, ч. 7 і ч. 8 ст. 178, ч. 1 ст. 278 та ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.10.2022 по справі № 127/12104/22, яке набрало законної сили 05.11.2022, змінено спосіб стягнення присуджених аліментів, визначених заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2017 року (справа № 127/13805/17); стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення повноліття старшою дитиною.(а.с. 9-10)

Згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 17.01.2023 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_3 17.01.2023 зареєструвала шлюб із ОСОБА_8 . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_9 . (а.с. 32зв.)

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 14.05.2022 Арцизьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), позивач уклав шлюб із ОСОБА_6 . (а.с. 12)

У другому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача із ОСОБА_6 народилась донька ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про її народження. (а.с. 7)

Згідно із довідкою № 767, виданою в/ч НОМЕР_3 , ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_3 . (а.с. 13)

Відповідно до довідки гарнізонної ВЛК № 6539 від 25.11.2022, довідки № 7211 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № е Е 16300 та довідки ВЛК № 626 від 09.02.2023 ОСОБА_1 отримав травму хребта під час виконання військового обов`язку. (а.с. 14-18)

Позивач звернувся до суду в порядку ст. 192 СК України, зазначивши обставини, які на його думку, є підставою для зміни розміру аліментів встановленого судовим рішенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Також, судом в ухвалі суду від 10.04.2023 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві, а також докази, надані разом із нею.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи наведене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.10.2017 у справі № 127/13805/17, було розірвано. Позивач із відповідачкою мають двох спільних малолітніх дітей - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання яких за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.10.2017 у справі № 127/13805/17 з позивача на користь відповідачки з 29.06.2017 щомісячно стягувались аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3 203, 00 гривень. Однак, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.10.2022 по справі № 127/12104/22 було змінено спосіб стягнення присуджених аліментів з твердої грошової суми на 1/3 частку від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили (05.11.2022) і до досягнення повноліття старшою дитиною. З 14.05.2022 позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 з якою має спільну малолітню дочку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно із ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Поряд з цим, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншими.

В цьому контексті зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини в іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Позивач, посилаючись на відсутність у його дружини - ОСОБА_6 доходів, не надав суду відповідних належних доказів про її матеріальний стан. Судом прийнято до уваги право дружини на її утримання чоловіком, водночас суд звертає увагу на те, що на матеріальний стан як позивача, так і його теперішньої дружини, можуть вказувати не лише їх офіційні доходи, але й спосіб їх життя, яким майном вони володіють і користуються тощо, адже все це разом демонструє їх фінансову спроможність.

Отже, сам по собі факт зміни сімейного стану,народження дитини в другому шлюбі не свідчить про погіршення майнового стану платника аліментів.

Вищевикладене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду викладеними в постановах від 03.06.2020 у справі № 760/9783/18-ц, від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19, від 28.05.2021 у справі № 715/2073/20.

Щодо посилань позивача на утримання ним трьох неповнолітніх дітей його теперішньої дружини від попереднього шлюбу, то такі не приймається судом до уваги, оскільки: по-перше, позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_6 , крім спільної із позивачем малолітньої доньки, має інших дітей; по-друге, дана обставина не може впливати на ці правовідносини, оскільки діти ОСОБА_6 мають батьків, на яких законом покладено обов`язок щодо їх утримання; по-третє, належних доказів того, що позивач проживає разом із дітьми ОСОБА_6 від її попереднього шлюбу і здійснює витрати на їх утримання, суду не надано.

Щодо посилань позивача на те, що на його утриманні перебуває зокрема й мати, то такі обставини жодними належними й допустимими доказами не підтверджено. Позивачем не надано доказів щодо стану здоров`я його матері; що його матір є непрацездатною і потребує матеріальної допомоги; доказів наявності витрат викликаних хворобою матері, а також їх розміру.

Щодо посилань позивача на погіршення його стану здоров`я внаслідок отриманої ним травми під час виконання військового обов`язку, лікування якої потребує чималих затрат, то судом прийнято до уваги наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач є матросом за призовом, перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_3 ; під час проходження військової служби отримав закриту травму хребта, перелом поперечного відростку L2 справа. Водночас, згідно із довідкою гарнізонної ВЛК № 6539 від 25.11.2022 дана травма у відповідності до наказу МОЗ України від 04.07.2007 № 370 відноситься до легких травм; згідно із випискою із медичної карти, ОСОБА_1 оперативного втручання не потребує, надано рекомендації лікаря: ЛФК, масаж, фізіопроцедури, санаторно-курортне лікування …

Судом прийнято до уваги, що держава гарантує нашим пораненим військовослужбовцям безкоштовне лікування та реабілітацію у вітчизняних спеціалізованих центрах або, за потреби, закордоном.

Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям за час їхнього лікування здійснюється відповідно до розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260. Виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами здійснюється за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше ніж чотири місяці з дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні). Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) та рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах. Крім того, рішенням Кабінету Міністрів України та Міністра оборони України визначено, що в період дії воєнного стану, військовослужбовцям, які дістали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини, здійснюється виплата додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. за весь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (зокрема, закордонних), за час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці у зв`язку з хворобою після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії (Постанова КМУ № 168, рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 № 248/1298 та від 23.06.2022 № 912/з/29 від 23.06.2022).

Судом прийнята до уваги потреба позивача у лікування внаслідок отриманої ним травми, однак доказів розміру таких витрат суду не надано. Сам по собі факт погіршення стану здоров`я не свідчить про погіршення майнового стану платника аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

При визначені наявності підстав для зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.10.2022 по справі № 127/12104/22, судом не встановлено погіршення матеріального становища платника аліментів з часу видачі судом цього судового рішення. Належних і допустимих доказів, які б підтверджували погіршення матеріального становища платника аліментів, позивачем не надано.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Суд вважає, що визначений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.10.2022 по справі № 127/12104/22 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з наведеними позивачем обставинами без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей від шлюбу із відповідачкою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме їх інтересам.

Суд дійшов висновку, що належних, допустимих та достатніх доказів наявності обставин, визначених ст. 192 СК України, необхідних для зміни розміру аліментів, вже визначених рішенням суду, не надано.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що в даному випадку відсутні підстави для зміни розміру аліментів на утримання двох малолітніх дітей - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначеного рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.10.2022 по справі № 127/12104/22, шляхом зменшення його розміру, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову.

Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 1 073, 60 гривень, що підтверджується квитанцією від 27.03.2023. (а.с. 4)

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що 27.03.2023 між позивачем та адвокатом Павловою В.Є. було укладено договір про надання правової допомоги. (а.с. 19)

Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, Павлова В.Є. є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 48, виданого 19.12.2003.

На підтвердження виконання адвокатом умов вищевказаного договору, суду надано договір-квитанцію за надання правової допомоги по оформленню позовної заяви про розірвання шлюбу № 34 від 27.03.2023, згідно якої вартість наданих адвокатом позивачу послуг становить 2 000, 00 гривень. (а.с. 19)

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Доказів понесення інших судових витрат, зокрема відповідачкою, суду не надано.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ч. 2 ст. 141, ст.ст. 180 - 184, ч. 1 ст. 189, ч. 1 ст. 192 СК України, ст.ст. 12, 15, 16 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 11-13, 76-83, 89, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 267, 278, 279, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дітей - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; місце проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 .

Рішення суду складено 06.06.2023.

Суддя: