ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5960/23 Справа № 216/1215/22 Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

за участю секретаря Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №216/1215/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бондаренко Олексій Володимирович,

на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2023 року,

встановив:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позову зазначив, що 04 січня 2022 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно умов якого він надав відповідачу грошові кошти в сумі 180 000 гривень. Факт одержання грошей у вказаній сумі підтверджується розпискою, виконаною власноруч ОСОБА_2 в момент передачі йому суми позики.

Згідно п.2 Договору безпроцентної позики від 04 січня 2022 року (далі за текстом Договір) позичальник ОСОБА_2 зобов`язався повернути позикодавцеві ОСОБА_1 зазначену вище суму грошей готівкою в строк до 23 лютого 2022 року.

Пунктом 7 Договору сторони передбачили, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу, а також штраф в розмірі 50% від неповернутої суми позики та 5% річних від простроченої суми за кожен день прострочки.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 умови Договору не виконав, грошові кошти у визначений строк не повернув, просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики в розмірі 271 183, 56 гривень, з яких: 180 000 гривень сума позики; 90 000 гривень штраф за Договором; 1 183, 56 гривень 5% річних від простроченої суми.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором безпроцентної позики від 04 січня 2022 року в сумі 180 000 гривень. У задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу за договором в розмірі 90 000 гривень та 5% річних в сумі 1 183, 56 гривень відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 799, 98 гривень.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бондаренко О.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні спору по суті невірно застосував вимоги п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, не надав оцінку тому, що позивачем у позовній заяві ставилось питання не про стягнення сум в порядку ст.625 ЦК України, а про стягнення процентів за правомірне (неправомірне) користування чужими грошовими коштами.

Також зазначає, що суд першої інстанції неправомірно переглянув свою власну позицію, яку було викладено у заочному рішенні, яке було скасовано судом на підставі заяви відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Дашко А.А., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 , зазначив про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Бондаренко О.В, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав та просив її задовольнити. Також зазначав, що обумовлена у п.7 Договору дата повернення суми позики до 23 лютого 2022 року означає, що сума позики мала бути повернута відповідачем 22 лютого 2022 року, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Дашко А.А., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 , просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, адвокатів сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бондаренко О.В., підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з договором безпроцентної позики від 04 січня 2022 року позивач ОСОБА_1 надав відповідачу ОСОБА_2 позику в розмірі 180 000 гривень, про що останній написав розписку та зобов`язався повернути грошові кошти до 23 лютого 2022 року. (а.с. 28, 29)

Також судом встановлено, що сторони в договорі позики, а саме в пункті 7, передбачили, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу, а також штраф у розмірі 50% від неповерненої суми позики та 5% річних від простроченої суми за кожен день прострочки.

Сторонами зазначена дата повернення суми позики - до 23 лютого 2022 року.

Також судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не виконав умови укладеного з позивачем договору позики, оскільки у визначений сторонами у договорі строк суму коштів не повернув.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 грошові кошти за договором позики в сумі 180 000 гривень не повернув, тому відповідач зобов`язаний сплатити позивачу суму основного боргу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу в розмірі 50% від неповерненої суми позики в сумі 90 000 гривень та 5% річних в сумі 1 183, 56 гривень, суд першої інстанції виходив з того, що з 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан та керувався п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦПК України, яким неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду враховує наступне.

Встановлено та не оспорюється сторонами, що 04 січня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір безпроцентної позики, згідно якого ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 180 000 гривень, про що останній власноруч виконав розписку. (а.с. 28, 29)

Згідно п.2 Договору безпроцентної позики від 04 січня 2022 року позичальник ОСОБА_2 зобов`язався повернути позикодавцеві ОСОБА_1 зазначену вище суму грошей готівкою в строк до 23 лютого 2022 року.

Згідно п. 7 Договору якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу, а також штраф в розмірі 50% від неповернутої суми позики та 5% річних від простроченої суми за кожен день прострочки.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до положень статті 11 ЦК України за своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує укладення договору, визначає його умови, а також засвідчує отримання позичальником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 (на яку послався суд апеляційної інстанції), від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18) та від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20).

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передання грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії.

У разі встановлення факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15-ц (провадження № 61-3741св19).

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зібраними у справі доказами підтверджено укладення між сторонами договору позики та невиконання позичальником своїх зобов`язань за вказаним правочином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість перед позикодавцем в сумі 180 000 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача штрафу в розмірі 50% від неповерненої суми позики в сумі 90 000 гривень та 5% річних в сумі 1 183, 56 гривень колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ч. 1 ст. 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Судовою колегією встановлено, що згідно п. 2 Договору безпроцентної позики від 04 січня 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суму позики позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 23 лютого 2022 року.

За змістом статті 2 Європейської конвенції про обчислення строків від 16 травня 1972 року термін «dies a quo» означає день, з якого починається відлік строку, а термін «dies ad quem» означає день, у який цей строк спливає.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Конвенції якщо строк обчислено у місяцях або роках, день dies ad quem є днем останнього місяця чи останнього року, дата якого відповідає dies a quo, або у разі відсутності відповідної дати - останнім днем останнього місяця.

Прийменник «до» з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь.

З урахуванням наведеного граматичного аналізу, вжиття в Договорі безпроцентної позики від 04 січня 2022 року кінцевої дати повернення грошових коштів «до 23.02.2022» та положень Конвенції, а також проводячи аналогію між «dies ad quem» і «до», колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що при поєднанні прийменника «до» з календарною датою, така дата входить до строку.

Згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України 2102-ІХ, у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦПК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Аналізуючи вищенаведені норми матеріального закону та письмові докази у їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в розмірі 50% від неповерненої суми позики в сумі 90 000 гривень та 5% річних в сумі 1 183, 56 гривень, оскільки відповідальність за прострочення зобов`язання за договором позики у відповідача перед позивачем настає з 24 лютого 2022 року.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Відповідно до п.п «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бондаренко Олексій Володимирович, залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 21 серпня 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста