Справа № 195/1183/23
У Х В А Л А

іменем України

11.08.2023 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Скрипченка Д.М., за участі секретаря судового засідання Левкович Н.М.,

розглянувши цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Івахненко Олександр Олександрович, на дії державного виконавця Головного державного виконавця Нікопольського ВДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гардер Інна Анатоліївна, про скасування постанови про стягнення виконавчого збору,

В С Т А Н О В И В :

До Томаківського районного суду Дніпропетровської області надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Головного державного виконавця Нікопольського ВДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гардер Інна Анатоліївна, про скасування постанови про стягнення виконавчого збору.

Вимоги заявника обґрунтовані тим, що 06 вересня 2019 року начальником відділу Томаківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Хохловим А.А., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59964363 з виконання виконавчого напису № 7123 виданий 31.07.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про: стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 2953000 грн., документ вступив у законну силу (набрав чинності): 31.07.2017.

14.01.2021 року головним державним виконавцем Томаківського районного відділу ДВС ПівденноСхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гардер Інною Анатоліївною, по виконавчому провадженню № 59964363, винесено: постанову про арешт коштів боржника та накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику: ОСОБА_1 ; постанову про стягнення виконавчого збору та стягнуто з боржника: ОСОБА_1 , виконавчий збір у розмірі: 295 300,00 гривні.

27.07.2023 року головним державним виконавцем Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гардер Інною Анатоліївною, по виконавчому провадженню № 59964363, винесено: постанову про арешт коштів боржника та накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику: ОСОБА_1 .

21 липня 2023 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК», іменований далі «Банк» і ОСОБА_1 , іменований далі «Позичальник» укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору №ZPD0GA000000001, якою Банк зобов`язується здійснити прощення частини заборгованості, що виникла за Договором, в частині заборгованості по сплаті основного боргу на 21061,03 дол. США, процентів на 0,00 дол. США, процентів за ст. 625 Цивільного кодексу України 0,00 дол. США, пені 149443,39 дол. США, судових витрат на 6896,91 грн. за умови виконання умов цієї Додаткової Угоди та Договору. Встановити на дату підписання цієї Додаткової Угоди заборгованість за Договором у розмірі 6563,01 дол.США (в єкв. за курсом НБУ 240000,00 грн.): що складає заборгованість за основним боргом 6563,01 дол.США, процентами 0,00 дол. США, судовими витратами 0,00 грн. Позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за Договором, визначену вище до 21.07.2023 року.

Тобто, даною Додатковою угодою № 1, було змінено суму повернення боргу (зменшено).

21.07.2023 року «Позичальник» ОСОБА_1 сплатив АТ КБ «ПРИВАТБАНК» («Банк»), відповідно до умов зазначеної Додаткової угоди № 1, 240000,00 грн., що підтверджується виданою АТ КБ «ПриватБанк» платіжною інструкцією 0.0..1 від 21.07.2023.

26.07.2023 року за № CQ7TBCV40311JTEF АТ КБ «ПРИВАТБАНК» видав ОСОБА_1 довідку, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 станом на 26.07.2023 року не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк».

Зазначені документи надані стягувачем АТ КБ «ПриватБанк» до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Ухвалою від 03.08.2023 судом було відкрито провадження із розгляду даної скарги.

Від представника заявника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги ОСОБА_1 підтримує та просить суд їх задовольнити у повному обсязі.

Головний державний виконавець Нікопольського ВДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гардер Інна Анатоліївна, надала суду відзив на скаргу ОСОБА_1 , в якому просить суд відмовити у задоволенні даної скарги, так як вимоги боржника є необґрунтованими та безпідставними.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

За змістом ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін. Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 06 вересня 2019 року начальником відділу Томаківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Хохловим А.А., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59964363 з виконання виконавчого напису № 7123 виданий 31.07.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про: стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 2953000 грн., документ вступив у законну силу (набрав чинності): 31.07.2017.

14.01.2021 року головним державним виконавцем Томаківського районного відділу ДВС ПівденноСхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гардер Інною Анатоліївною, по виконавчому провадженню № 59964363, винесено: постанову про арешт коштів боржника та накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику: ОСОБА_1 ; постанову про стягнення виконавчого збору та стягнуто з боржника: ОСОБА_1 , виконавчий збір у розмірі: 295 300,00 гривні.

27.07.2023 року головним державним виконавцем Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гардер Інною Анатоліївною, по виконавчому провадженню № 59964363, винесено: постанову про арешт коштів боржника та накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику: ОСОБА_1 .

21 липня 2023 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК», іменований далі «Банк» і ОСОБА_1 , іменований далі «Позичальник» укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № ZPD0GA000000001, якою Банк зобов`язується здійснити прощення частини заборгованості, що виникла за Договором, в частині заборгованості по сплаті основного боргу на 21061,03 дол.США, процентів на 0,00 дол. США, процентів за ст. 625 Цивільного кодексу України 0,00 дол. США, пені 149443,39 дол. США, судових витрат на 6896,91 грн. за умови виконання умов цієї Додаткової Угоди та Договору. Встановити на дату підписання цієї Додаткової Угоди заборгованість за Договором у розмірі 6563,01 дол.США (в єкв. за курсом НБУ 240000,00 грн.): що складає заборгованість за основним боргом 6563,01 дол.США, процентами 0,00 дол. США, судовими витратами 0,00 грн. Позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за Договором, визначену вище до 21.07.2023 року.

Тобто, даною Додатковою угодою №1, було змінено суму повернення боргу (зменшено).

21.07.2023 року «Позичальник» ОСОБА_1 сплатив АТ КБ «ПРИВАТБАНК» («Банк»), відповідно до умов зазначеної Додаткової угоди № 1, 240000,00 грн., що підтверджується виданою АТ КБ «ПриватБанк» платіжною інструкцією 0.0..1 від 21.07.2023.

26.07.2023 року за № CQ7TBCV40311JTEF АТ КБ «ПРИВАТБАНК» видав ОСОБА_1 довідку, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 станом на 26.07.2023 року не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк».

Зазначені документи надані стягувачем АТ КБ «ПриватБанк» до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Відповідно до положень частини 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Враховуючи, те що «Позичальник» ОСОБА_1 сплатив АТ КБ «ПРИВАТБАНК» («Банк»), відповідно до умов зазначеної Додаткової угоди № 1, 240000,00 грн., тобто визначену суму повернення боргу, він, у визначений головним державним виконавцем Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гардер Інною Анатоліївною, а саме 01.08 2023 року, на особистому прийомі, звернувся із питанням перерахування виконавчого збору із урахуванням визначеної Додатковою угодою № 1 суми заборгованості, яка вже ним погашена, а саме 240000,00 грн. На що державний виконавець відповів відмовою.

В зв`язку з цим заявник змушений звернутися до суду із даною скаргою.

За приписами ст.447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст.449 Цивільного процесуального кодексу України,скаргу може бути подано до суду в десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

В ст. 129-1 Конституції України зазначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України обов`язковість виконання рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Згідно вимог ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

З наведених правових норм вбачається, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 13 Закону №1403-VIII заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством.

Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Перегляд механізму визначення винагороди виконавців з метою стимулювання зростання рівня реального виконання судових рішень (як однієї із необхідних умов підвищення ефективності виконавчого провадження) запроваджено Стратегією реформування судоустрою, судочинства та суміжних правових інститутів на 2015-2020 роки, схваленою Указом Президента України від 20 травня 2015 року № 276/2015.

Кабінет Міністрів України постановою від 08 вересня 2016 року № 643 затвердив Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок), що визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до пункту 2 Порядку у разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру державним виконавцям, визначеним у частині першій статті 7 Закону № 1403-VIII, виплачується винагорода у такому розмірі:

- 2 відсотки стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - державному виконавцю, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ;

- 0,5 відсотка стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - керівнику органу державної виконавчої служби та його заступникам, яким безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно з положеннями пункту 4 Порядку фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII, якщо за таким документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Відповідно до пункту 6 Порядку для виплати винагороди державний виконавець, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ, подає заяву, в якій зазначаються: реквізити виконавчого документа; номер виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника; категорія стягнення за виконавчим документом; розмір стягнутого виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, реквізити платіжних доручень; перелік виконавчих дій та строки їх проведення; розрахунок належної до виплати винагороди; відомості про дотримання критеріїв.

Аналіз наведених вище норм Порядку свідчить про те, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Державний виконавець не проводив фактичних виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконання виконавчого напису № 7123, а також державний виконавець не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у вказаному виконавчому написі.

Таким чином, у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII та підлягає скасуванню.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 761/11524/15-ц, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції частин першої та другої статті 27, частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII, дійшов висновку, що законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми. При стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статей 1, 5 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року №1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1403-VIII).

Законом №1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Так, положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18.

Відповідно до положень пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України, цивільне законодавство ґрунтується на засадах справедливості, добросовісності та розумності.

Згідно зі ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищенаведене, виходячи із заявлених вимог скарги, встановлених обставин, системного аналізу положень чинного законодавства, суд вважає вимоги скарги обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.7,12,13,76-89,258,260,353,354,447-451 ЦПК України, Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Івахненко Олександр Олександрович, на дії державного виконавця Головного державного виконавця Нікопольського ВДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гардер Інна Анатоліївна, про скасування постанови про стягнення виконавчого збору, задовольнити.

Зобов`язати головного державного виконавця Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гардер Інну Анатоліївну, по виконавчому провадженні № 59964363, скасувати постанову про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 , виконавчого збору у розмірі: 295 300,00 гривні, винесену 14.01.2021 року, та зобов`язати винести нову постанову про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 , із урахуванням суми заборгованості, яка вже ним погашена, відповідно до умов Додаткової угоди №1 до кредитного договору №ZPD0GA000000001 від 21 липня 2023 року.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ЦПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено 18.08.2023 року.

Суддя: Д.М.Скрипченко

11.08.2023