ПОСТАНОВА

Іменем України

31 травня 2023 року м. Кропивницький

справа № 387/498/23

провадження № 22-ц/4809/624/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 03 березня 2023 року у складі головуючого судді Орлової С.Ф.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви і рішення суду першої інстанції.

01.03.2023 через систему Електронний суд адвокат Онищенко Лілія Вадимівна, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , подала до суду заяву про продовження дії обмежувального припису, встановленого відносно ОСОБА_2 рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13.12.2022, на строк 6 (шість) місяців, визначивши наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : 1) заборонити перебувати на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 ; 2) заборонити переслідувати ОСОБА_1 з її сином ОСОБА_3 в будь-який спосіб, в тому числі за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 , та за місцем роботи ОСОБА_1 , або в інших місцях їх перебування; 3) особисто або через третіх осіб заборонити розшукувати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , якщо вона за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 ; 4) заборонити вести листування, телефонні розмови з ОСОБА_1 , а також з малолітнім ОСОБА_3 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку або через третіх осіб.

Заяву мотивовано тим, що рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13.12.2022 у справі №387/1121/22 видано обмежувальний припис терміном на 3 (три) місяці, яким вжито заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 : 1) заборонено перебувати на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 ; 2) заборонено переслідувати ОСОБА_1 з її сином ОСОБА_3 в будь-який спосіб, в тому числі за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 та за місцем роботи ОСОБА_1 , або в інших місцях їх перебування; 3) особисто або через третіх осіб заборонено розшукувати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , якщо вона за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 ; 4) заборонено вести листування, телефонні розмови з ОСОБА_1 , а також з малолітнім ОСОБА_3 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку або через третіх осіб.

Протягом дії зазначеного обмежувального припису ОСОБА_2 постійно порушував встановлені рішенням суду заборони, зокрема намагався спілкуватися з сином ОСОБА_3 через третіх осіб, які постійно тероризували ОСОБА_1 повідомленнями та вимагали зустрічі з дитиною, крім того ОСОБА_2 долучався до шкільних онлайн конференцій ОСОБА_3 , намагаючись таким чином спілкуватися з ним, внаслідок чого останній був постійно знервований та стурбований, що знижувало його здатність до навчання та сприйняття інформації. З цих причин ОСОБА_1 неодноразово зверталася до поліції.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 03 березня 2023 року заяву задоволено частково.

Продовжено обмежувальний припис терміном на 3 (три) місяці, встановлений рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 13 грудня 2022 року, яким вжити такі заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , з покладенням на нього таких обов`язків:

1) заборонено перебувати на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 ;

2) заборонено переслідувати ОСОБА_1 з її сином ОСОБА_3 в будь-який спосіб, в тому числі за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 та за місцем роботи ОСОБА_1 , або в інших місцях їх перебування;

3) особисто або через третіх осіб заборонено розшукувати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , якщо вона за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 ;

4) заборонено вести листування, телефонні розмови з ОСОБА_1 , а також з малолітнім ОСОБА_3 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку або через третіх осіб.

В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, щопротягом дії обмежувального припису ОСОБА_2 постійно порушував встановлені рішенням суду заборони, зокрема намагався спілкуватися з сином ОСОБА_3 через третіх осіб, які постійно тероризували ОСОБА_1 повідомленнями та вимагали зустрічі з дитиною, крім того ОСОБА_2 долучався до шкільних онлайн конференцій ОСОБА_3 , намагаючись таким чином спілкуватися з ним, що підтверджується скріншотом публікацій з соціальних мереж та відеоконференції з навчання ОСОБА_3 .

Суд вважав, що вказані обставини підтверджено належними та допустимими доказами з посиланням на а.с.17-19.

Суд дійшов висновку, що існує обґрунтований ризик продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо заявниці, тому часткового задовольнив вимоги ОСОБА_1 щодо продовження дії обмежувального припису строком на три місяці після закінчення строку, встановленого рішенням суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник ОСОБА_2 адвокат Грінченко І. В. подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що до заяви не додано доказів які б належним чином обґрунтовували факт фізичного, домашнього, психологічного або економічного насильства.

Зазначає, що ОСОБА_2 брав активну участь в вихованні спільного сина, завжди піклувався про стан його здоров`я, що підтверджується тим, що неодноразово разом з заявницею та сином приїжджав до лікарні. ОСОБА_2 цікавиться життям сина, ніколи не ображав його, бажає спілкуватися з ним і син також. Образи чи цькування ОСОБА_1 в соціальних мережах були відсутні, скріншот з соціальної мережі, який надає заявниця є висловленням позиції ОСОБА_2 , на що він має право та не ображає честь і гідність заявниці.

Ще у період їх спільного проживання ОСОБА_1 не визнавала права ОСОБА_2 на виховання їхнього сина, а після того, як він залишив сім`ю, взагалі ставилася до ОСОБА_2 жахливо, поводилася зверхньо, всіляко принижуючи його честь та гідність, в тому числі і в очах дитини, позбавляючи батька законного права приймати участь у вихованні сина.

Зазначає, що сам факт звернення ОСОБА_1 у поліцію із заявами не свідчить про вчинення домашнього насильства щодо неї з боку ОСОБА_2 , оскільки суду не надано жодних доказів про притягнення останнього до відповідальності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Представник заявника адвокат Онищенко Л. В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

До відзиву додано копію постанови Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06.03.2023.

Заявник та її представник в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його представника адвоката Грінченко І. В., які підтримали доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13.12.2022 року (справа №387/1121/22) видано обмежувальний припис терміном на 3 (три) місяці, яким вжито такі заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 : 1) заборонено перебувати на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 ; 2) заборонено переслідувати ОСОБА_1 з її сином ОСОБА_3 в будь-який спосіб, в тому числі за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 , та за місцем роботи ОСОБА_1 , або в інших місцях їх перебування; 3) особисто або через третіх осіб заборонено розшукувати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , якщо вона за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 ; 4) заборонено вести листування, телефонні розмови з ОСОБА_1 , а також з малолітнім ОСОБА_3 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку або через третіх осіб (а.с.31-33).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Відповідно ст. 51, 52 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою; будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються за законом.

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ст.157 ч.5 цього Кодексу.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має оцінити всі обставини та докази по справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Вирішуючи питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суд повинен встановити форму домашнього насильства, якому піддавався потерпілий, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 року по справі №756/2072/18, від 09.12.2019 року по справі №756/11732/18, від 24.09.2020 року по справі №752/7631/19.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство виявляється у словесних образах, погрозах, у тому числі щодо третіх осіб, приниженні, переслідуванні, залякуванні інших діях, які спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Психологічне насилля, в розумінні цього Закону, має місце за сукупності таких елементів: протиправності дій чи бездіяльності кривдника направлених на обмеження волевиявлення постраждалої особи; негативні психологічні наслідки для постраждалого, наявність причинного зв`язку між першим і другим елементом, умисел кривдника.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з ч. 3 ста. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті (ч. 5 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до ст.350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу.

Встановлено, що рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13.12.2022 відповідачу встановлено обмежувальний припис відносно позивача та їхнього спільного сина строком на 3 місяці, тобто до 13.03.2023.

В обґрунтування заяви про продовження дії обмежувального припису ОСОБА_1 посилалась на систематичне порушення ОСОБА_2 встановлених рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13.12.2022 заборон і приписів, зокрема зазначила, що останній намагався спілкуватися з сином ОСОБА_3 через третіх осіб, які постійно тероризували заявницю на підтвердження чого до позову додано копії довідок та листів відділу поліції, скріншоти з системи інтернет (а.с.6-19),

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Досліджуючи і оцінюючи вказані докази, суд першої інстанції не звернув уваги, що довідки відділу поліції №2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області від 10.12.2022 та від 04.12.2022, листи ГУНП в Миколаївській області від 19.12.2022 та від 23.02.2023 були видані за результатами розгляду звернень ОСОБА_1 , поданих нею до ухвалення судового рішенні від 13.12.2022 про встановлення відповідачу обмежувального припису.

Згідно постанови Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06.03.2023, якою визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, а провадження по адміністративній справі відносно нього закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП (а.с.126-127), адміністративне правопорушення , а саме домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої співмешканки ОСОБА_1 , вчинено ОСОБА_2 18.11.2022 о 14 годині 30 хвилин, ще до ухвалення рішення Добровеличківським районним судом Кіровоградської області від 13.12.2022 про встановлення обмежувального припису.

Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Однак надані ОСОБА_1 в обґрунтування заявлених вимог докази не підтверджують безумовно факту вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства стосовно заявника і неповнолітнього сина, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявника з дитиною, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

З долучених заявником до заяви скріншотів публікації від імені ОСОБА_2 в мережі Інтернет, фото- чи відео- чатів з мобільного телефону та персонального компьютера, не можна зробити висновок про доведеність фактів продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, зокрема за ознаками психологічного насильства, що виявляється у словесних образах, погрозах, у тому числі через третіх осіб, переслідуванні, залякуванні,та дій, які викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи,про які зазначає заявник.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту систематичного порушення та не виконання ОСОБА_2 встановленого рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області обмежувального припису в період з 13.12.2022 по 13.03.2023.

За відсутності доказів вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства відповідачем по відношенню до заявниці та їх спільного сина, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, на час ухвалення оскарженого судового рішення були відсутні правові підстави для продовження дії обмежувального припису, встановленого рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13.12.2022.

Оцінивши вірогідність продовження та повторного вчинення домашнього насильства, встановивши, що доводи заяви не знайшли своє підтвердження, хоча наявний конфлікт між колишніми співмешканцями та батьками малолітнього сина, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог заяви,зокрема через недоведеність факту невиконання судового рішення в частині встановлених заборон.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, дослідженим доказам, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, що заявник звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі п. 12-1ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір», відповідачу підлягає компенсації сплачений за подання апеляційної судовий збір у сумі 1610,40 грн (а.с.102), в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 03 березня 2023 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про продовження обмежувального припису залишити без задоволення.

В порядку розподілу судових витрат компенсувати ОСОБА_2 1610,40 грн сплаченого судового збору за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко