Справа № 202/4883/22
Провадження № 2/202/1100/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

09 червня 2023 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Ісаєвої Д.А.,

за участі секретаря Разнатовської А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної військово-цивільної адміністрації, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з державного бюджету Україна через Державну казначейську службу України на його користь моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн.

В обгрунтування позову вказав, що ОСОБА_1 проживає у м. Мирноград все своє життя.

24.02.2022 року на країну напала російська федерація, тому виникла особиста небезпека для всіх громадян країни.

На даний час місце його проживання та його сім`ї приблизно на відстані 40 кілометрів від зони бойових дій.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідачів із заявами про видачу йому вогнепальної зброї, у задоволенні яких йому було відмовлено. Але Позивачу було видано лише дозвіл на придбання зброї, ознак, цим дозволом скористатись Позивач не може, оскільки в Донецькій області в продажу зброя відсутня.

Позивач зазначає, що йому достеменно відомо, що зброя видавалась, зокрема у м. Києві, про що є відповідні відеосюжети у новинах. На даний час Позивач та його сім`я знаходиться у небезпеці, оскільки вони не можуть дати відсіч окупантам у разі зустрічі з ними, були проігноровані права Позивача на самозахист та отримання зброї з цією метою. Вважає, що Позивачу завдана моральна шкода, оскільки протягом тривалого часу знаходяться у стані напруженості та не знають як чинити опір окупантам у разі виникнення загрози їхньому життю, моральну шкоду оцінює в 1 000 000,00 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2022 року позов залишено без руху.

У зв`язку із не усуненням недоліків ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2022 року позов визнано неподаним та повернуто позивачу.

Позивач 29.08.2022 року звернувся з апеляційною скаргою до Дніпровського апеляційного суду на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2022 року.

30.08.2022 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу залишено без руху.

20.09.2022 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу повернуто скаржнику.

30.09.2022 року Позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20.09.2022 року.

Постановою Верховного Суду від 23.11.2022 року ухвалу Дніпровського апеляційного суду скасовано та направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

26.01.2023 року постановою Дніпровського апеляційного суду ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2022 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справу в порядку загального позовного провадження.

02.02.2023 року до суду через підсистему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву від Донецької обласної державної адміністрації, обласна військова адміністрація у якому зазначено, що Позивачем не оскаржено у встановленому порядку рішення, дії чи бездіяльність відповідачів, у зв`язку з чим не доведено, що відповіді, надані державними органами на його звернення щодо видачі вогнепальної зброї не відповідають вимогам закону, також відповідачем не доведено факт завдання йому моральної шкоди.

31.03.2023 року ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не з`явився, завчасно надав заяву, у якій просить розглянути дану справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача Донецька обласна адміністрація, обласна військова адміністрація у судове засідання не з`явився, надавав відзив.

Інші відповідачі у судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі, відзив на позовну заяву та клопотання не надавали.

За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідачів із заявами про видачу йому вогнепальної зброї, проте останньому було відмовлено.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Застосовуючи статті 1173,1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки позивачем не оскаржувалось у встановленому порядку відмова у видачі вогнепальної зброї, у зв`язку з чим не доведено незаконність дій органу державної влади.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Із наведеного вище вбачається, що шкода є другою неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Згідно частини першої та третьої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Вимогами ст. 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 ЦПК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Такі способи захисту цивільних прав характеризується чітко визначеним суб`єктом - заподіювачем шкоди, якими є відповідні державні органи чи їхні посадові і службові особи. Підставою для подання такого позову є прийняття незаконних рішень, незаконні дії чи бездіяльність зазначених органів, що призвели до заподіяння шкоди особі. Також відповідно до ст. 1173-1175ЦК така шкода відшкодовується незалежно від вини цих органів (осіб).

Таким чином, положення статті 1173-1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення шкоди.

Необхідною підставою для відшкодування такої шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач.

Позивачем не надано доказів протиправності дій Відповідачів, внаслідок чого йому була заподіяна моральна шкода, а саме позивачем не доведено, що внаслідок відмови у видачі вогнепальної зброї, Позивач знаходився у стані напруженості. Тобто, позивачем не надано до матеріалів справи жодного доказу того, що він зазнав душевних страждань через дії чи бездіяльність Відповідачів. До суду не надано доказів звернення до профільного лікаря з скаргами на негативні стани у психіці та фізичного здоров`я, доказів встановлення відповідного діагнозу та курсу лікування, доказів проходження цього курсу лікування й понесення витрат.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної бездіяльністю органів державної влади не підлягають задоволенню у зв`язку із недоведеністю із підстав зазначених вище.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Керуючись статтями ст. ст. 10, 12, 76-82, 133, 137, 247, 259, 263, 264, 265, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.А. Ісаєва