Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 758/38/21
Номер провадження 22-ц/824/3204/2023
Головуючий у суді першої інстанції О. О. Ковбасюк
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

24 травня 2023 року місто Київ

Справа №758/38/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Сіра Ю. М.

сторони

позивач Київська міська рада

відповідач ОСОБА_1

відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Падалко Роман Олегович

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю

«КУРСОР-АВТО»

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Київської міської ради, подану представником Грицаєнком Романом Михайловичем, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року, ухвалене у складі судді Ковбасюк О. О., в приміщенні Подільського районного суду м. Києва, повне рішення складено 07.10.2022,

у с т а н о в и в :

У січні 2021 року Київська міська рада звернулася до суду із позовом, уточненим у подальшому, до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р. О., ТОВ «КУРСОР-АВТО», третя особа: Гаражний кооператив «Вікторія», про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання звільнити та повернути самовільно зайняту земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан.

В обґрунтування позову зазначено, що 23.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р. О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48370979, яким за ОСОБА_1 зареєстровано приватну власність на об`єкт нерухомого майна на АДРЕСА_1 , а саме гараж № НОМЕР_1 ряд № НОМЕР_2 . 13.01.2020 цим же нотаріусом прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №50633119, яким право приватної власності на зазначений об`єкт нерухомого майна зареєстровано за ТОВ «КУРСОР-АВТО».

Київська міська рада вказує, що згідно з нормами чинного законодавства України, які регулюють правовідносини в сфері землекористування, розпорядження землями комунальної власності міста Києва, у тому числі надання земельних ділянок у власність чи користування, відноситься до виключних повноважень Київської міської ради як колегіального органу. Проте жодних рішень щодо передачі спірної земельної ділянки під будівництво ні ОСОБА_1 , ні ТОВ «КУРСОР- АВТО», ні іншим особам у власність чи користування Київською міською радою не приймалося.

31.01.2020 проведено обстеження земельної ділянки на АДРЕСА_1 (обліковий код земельної ділянки: 91:066:0005), за результатами якого встановлено, що на зазначеній земельній ділянці розташовані індивідуальні збірно-розбірні та цегляні гаражі Гаражного автокооперативу «Вікторія» у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони, про що складено акт обстеження №20-0050-07.

Позивач вважає, що ОСОБА_1 здійснив самочинне будівництво об`єкта нерухомого майна на зазначеній вище земельній ділянці, яка належить на праві власності територіальній громаді міста Києва та на підставі неналежних документів здійснив реєстрацію самочинно збудованого нерухомого майна та у незаконний спосіб намагається заволодіти землями комунальної власності, які належать територіальній громаді міста Києва згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності».

Київська міська рада не погоджується з діями приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р. О. та вважає їх такими, що прийняті у спосіб, який суперечить нормам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а записи про реєстрацію права власності на об`єкт майна - таким, що підлягає скасуванню, оскільки всупереч пункту 3 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріусом не зроблено обов`язковий запит до Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо правомірності посвідченого права власності за ОСОБА_1 зазначеного об`єкта нерухомого майна. ОСОБА_2 не було здійснено дій, передбачених статтями 26 - 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Листом Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 29.10.2019 №062/14-14547 (И-2019) повідомлено, що згідно з даними реєстрових книг КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за адресою АДРЕСА_1 не проводилась реєстрація права власності на гараж № НОМЕР_1 ряд № НОМЕР_2 в ГБК «Вікторія». Листом Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24.01.2020 №073-1066 повідомлено, що Департаментом за адресою АДРЕСА_1 будь-які дозвільні документи, що дають право на виконання підготовчих, будівельних робіт та засвідчують готовність до експлуатації об`єкта будівництва (гаражних боксів) не видавалось та не реєструвалось.

Позивач вважає, що в діях ОСОБА_1 та ТОВ «КУРСОР- АВТО» наявні ознаки самовільного зайняття земельної ділянки на АДРЕСА_1 , оскільки земельна ділянка на АДРЕСА_2 не була відведена у відповідності до вимог законодавства для будівництва об`єктів нерухомого майна, таке майно підлягає знесенню. А у відповідності до вимог ст. 152 ЗК України особа, що використовувала земельну ділянку з порушенням прав іншої (власника земельної ділянки), повинна привести земельну ділянку у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд за власний кошт.

З урахуванням викладених обставин позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.08.2019 №48370979 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, за ОСОБА_1 ; визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.01.2020 №50633119 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, за ТОВ «КУРСОР-АВТО»; зобов`язати ТОВ «КУРСОР-АВТО» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 18,7 кв. м на АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні позову Київської міської ради до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р. О., ТОВ «КУРСОР-АВТО», третя особа: Гаражний кооператив «Вікторія», про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання звільнити та повернути самовільно зайняту земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан.

Не погоджуючись із рішенням суду Київська міська рада через свого представника Грицаєнка Р. М. подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції безпідставно не враховано наявні підстави скасування рішень державних реєстраторів/приватних нотаріусів та не досліджено інформаційну довідку КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», яка надана ТОВ «КУРСОР - АВТО». Судом не враховано, що матеріали справи не містять документів на підтвердження присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси та що у силу пунктів 2, 3 частини першої статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Ураїні» приватний нотаріус зобов`язаний був прийняти рішення про відмову в державній реєстрації прав. Також судом не звернуто увагу на те, що матеріали справи не містять доказів звернення фізичних осіб до «Автолюбитель СРСР», зокрема ОСОБА_1 , стосовно будівництва гаражів та неможливо встановити за якою адресою надано дозвіл на будівництво гаражів, так як у рішенні зазначено тільки вулицю проспект Правди. Вважає, що судом не досліджено під час розгляду справи рішення від 03.10.1985 та не надано правової оцінки вказаному рішенню.Також судом першої інстанції не було досліджено, що гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 був побудований ще до створення Гаражного кооперативу «Вікторія» у 1997 році, а тому судом безпідставно застосовано норму закону СССР.

Апелянт зазначив, що Гаражний кооператив «Вікторія» не набув права користування/власності земельною ділянкою, адже відповідного рішення Київська міська рада не приймала і рішення Київської міської ради №342/9830 від 23.20.2013 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Гаражному автокооперативу «Вікторія» по проспекту Правди, 39 у Подільсьому районі міста Києва, орієнтованою площею 1,45 га для експлуатації та обслуговування гаражів і автостоянки» не є відповідним рішенням. Судом не застосовано норму закону з приводу самочинного будівництва на земельній ділянці.

Також Київська міська рада вважає, що приватний нотаріус є належним відповідачем у справі, оскільки саме ним були здійснені реєстраційні дії та саме він повинен скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що не було враховано судом першої інстанції під час розгляду справи.

Крім цього позивач звертає увагу суду на те, що вказана справа має значний суспільний інтерес, оскільки її вирішення має неабияке значення для територіальної громади Подільського району м. Києва та в цілому для усіх мешканців міста, оскільки пов`язане з будівництвом станції Сирецько - Печерської лінії Київського метрополітену.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник Київської міської ради - Гончаров О. В. підтримав подану апеляційну скаргу, просив задовольнити її з викладених підстав.

Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Падалко Р. О. належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, надіслав до суду заяву через свого представника ОСОБА_3 , у якій просить розгляд справи проводити без участі приватного нотаріуса (а.с.146, т. ІІ). Апеляційну скаргу просив залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу позивача.

Представник відповідача ТОВ «КУРСОР-АВТО» Опря Н. Л. про час та дату розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою (а.с.193, т.ІІ), у судове засідання суду апеляційної інстанції 24.05.2023 не з'явилася, причини неяки суду не повідомила. Будь - яких заяв, клопотань на час розгляду справи до суду апеляційної інстанції від ТОВ «КУРСОР-АВТО» чи його представника не надходило. У відзиві на апеляційну скаргу позивача представник відповідача ТОВ «КУРСОР-АВТО» Опря Н. Л. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, з підстав викладених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_1 та третя особа Гаражний кооператив «Вікторія» у судове засідання не з`явилися, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.196, 197, т. ІІ). Будь - яких заяв, клопотань на час розгляду справи до суду апеляційної інстанції від вказаних осіб не надходило.

Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України. Їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Так, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Важливим також є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

З урахуванням наведеного, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено належними, достовірними та достатніми доказами ті обставини, на які сторона позивача посилалася як на підставу свої позовних вимог. Суд вважав, що ОСОБА_1 , будучи членом гаражного кооперативу «Вікторія», який у повному розмірі сплатив свій пайовий внесок за гараж № НОМЕР_1 у ряду № 11, право власності на нього набув правомірно, у відповідності до вимог діючого законодавства. Також суд вважав, що рішення нотаріуса про реєстрацію права власності на гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 за ТОВ «КУРСОР-АВТО» було прийняте у відповідності до норм чинного законодавства, оскільки на час реєстрації права власності товариства на спірний гараж у Державному реєстрі прав уже були наявні відомості про право власності ОСОБА_1 щодо нього, підстави для подання нотаріусу будь-яких інших документів для проведення відповідної реєстраційної дії були відсутні. При цьому у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію права приватної власності, пред`явлених до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О., суд відмовив у зв`язку з тим, що позов у цій частині пред`явлено до неналежного відповідача. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання ТОВ «КУРСОР-АВТО» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан, суд виходив із того, що такі позовні вимоги фактично означають знесення належного на праві власності відповідачу ТОВ «КУРСОР-АВТО» гаражу № 9 у ряді № 11, оскільки будь-яке його переміщення є неможливим без його знецінення (знищення) та зміни його призначення.

Проте, з такими висновками суду колегія суддів повністю погодитися не може, оскільки вони суперечать наявним у матеріалах справи доказам та встановленим судом обставинам з огляду на наступне.

Відповідно до статті 3 ЗК України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 140 Конституції України передбачено, шо місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно зі статтею 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Правовідносини, пов`язані з використанням землі становлять суспільний інтерес.

Згідно з частиною першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Статтею 123 ЗК України врегульовано порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування та вказано, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі рішення зазначених органів.

Відповідно до частини другої статті 120 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Частиною першою та четвертою статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Як вбачається із матеріалів справи, 03.10.1985 виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів було прийняте рішення №985 «Про будівництво в ХІІ п`ятилітці зблокованих, одно-двоповерхових кооперативних гаражів та відкритих стоянок для транспортних засобів, належних громадянам, на замовлення Київської міської ради добровільного товариства «Автолюбитель УРСР» у відповідності з рішенням виконкому міськради від 17.08.1985 №516 «Про заходи щодо розвитку послуг з ремонту будинків, будівництву споруд для садівничих товариств, гаражів та інших будов за замовленням населення у 1986-1990 роках і в період до 2000 року», згідно з яким планувалося будівництво 100 гаражів.

На підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 31.03.1988 № 316 «Про будівництво зблокованих, одно-двоповерхових кооперативних гаражів та відкритих стоянок для транспортних засобів, належних громадянам» було прийнято рішення про збільшення кількості місць на автостоянці по проспекту Правди у м. Києві до 500 місць.

З п. 4.2. рішення від 31.03.1988 № 316 вбачається, що виконавчим органом місцевої ради було вирішено зобов`язати забудовника межі земельних ділянок, які відводяться цим рішенням, визначити в ГоловАПУ виконкому міськради після погодження та затвердження в установленому порядку проектної документації.

Також із матеріалів справи вбачається, що по АДРЕСА_1 знаходиться гаражний автокооператив « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який створено 04.06.1997, що підтверджується інформацією із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Спірний гараж № 9 у ряді № 11 по АДРЕСА_1 побудовано господарчим способом та введено в експлуатацію в 1990 році, що вбачається із довідки Гаражного автокооперативу «Вікторія» № 28 від 06.08.2019.

Згідно з розпорядженням Київського міського голови від 03.08.2001 № 969-г «Про погодження місць розташування об`єктів» гаражному автокооперативу «Вікторія» було погоджено місце розташування автостоянки на АДРЕСА_1 , на землях міської забудови орієнтовною площею 1,045 га, за умови виконання п. 10.1. цього розпорядження.

На підставі рішення Київської міської ради від 23.10.2013 № 342/9830 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гаражному автокооперативу «Вікторія» на АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки» Гаражному кооперативу «Вікторія» було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 1,45 га в короткострокову оренду на 5 років для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки згідно з планом-схемою. Як вбачається з плану-схеми, обліковий код такої земельної ділянки: 91:066:005к.

На даний час процес оформлення вказаної земельної ділянки не завершений.

Згідно з відомостями, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 - гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , було зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р. О. на підставі довідок № 29 та № 28, виданих 06.08.2019 Гаражним автокооперативом «Вікторія».

Зі змісту довідки № 28 від 06.08.2019 вбачається, що станом на 2015 рік ОСОБА_1 сума паю в розмірі 1 500,00 грн сплачена гаражному кооперативу в повному обсязі.

Довідкою № 29 від 06.08.2019 підтверджується членство ОСОБА_1 в Гаражному автокооперативі «Вікторія», а також те, що йому на праві приватної власності належить гараж № НОМЕР_1 в ряду № 11. ОСОБА_1 , як член Гаражного кооперативу «Вікторія», сплатив у повному розмірі пайовий внесок за гараж № НОМЕР_1 у ряду № 11, та зареєстрував за собою право власності на вказане майно.

Із вказаної довідки також вбачається, що згідно витягу з технічної документації земельна ділянка, на якій розташований гаражний автокооператив « ОСОБА_4 », зареєстрована в Головному управлінні земельними ресурсами під кадастровим номером: :91:066:0005, площа земельної ділянки складає 14 548 кв.м.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності ТОВ «КУРСОР-АВТО» на гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 було зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р. О. на підставі Акту приймання-передачі нерухомого майна в рахунок внеску до статутного капіталу ТОВ «КУРСОР-АВТО», серія та номер 7941, 7942, виданого 20.12.2019.

Згідно вказаного акту вбачається, що гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 був переданий ОСОБА_1 , як одноосібним власником ТОВ «КУРСОР-АВТО», в рахунок його внеску до статутного капіталу цього товариства на підставі рішення №1/13-12 від 13.12.2019.

31.01.2020 Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у відповідності до Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25.09.2003 №16/890 проведено обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 (обліковий код земельної ділянки: 91:066:0005).

За результатами проведено обстеження вказаної земельної ділянки встановлено, що на ній розташовані індивідуальні збірно-розбірні та цегляні гаражі гаражного автокооперативу «Вікторія» у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони, про що складено акт обстеження №20-0050-07. Також встановлено, що у ряді № 11 на вказаній території знаходиться гараж № НОМЕР_1 , місце розташування якого відповідає об`єкту нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці (обліковий код: 91:066:0005), за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (станом на 13.01.2020), на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.08.2019, індексний номер: 48370979, за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , загальною площею 18,7 кв.м. за адресою місцезнаходження Гаражного автокооперативу «Вікторія»: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (станом на 21.12.2020) 09.01.2020 право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано за ТОВ «КУРСОР-АВТО». Підставою внесення вказаного запису до Реєстру є рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.01.2020, індексний номер: 50633119.

Звертаючись до суду із вказаним позовом Київська міська рада посилалась на те, що будівництво спірного гаража та подальша реєстрація права власності на нього за відповідачем ОСОБА_1 , та у подальшому за ТОВ «КУРСОР-АВТО», відбулася незаконно, оскільки Київська міська рада, яка є єдиним розпорядником земель комунальної власності міста Києва, жодних рішень щодо передачі вказаної земельної ділянки під будівництво жодному із відповідачів чи будь-яким іншим особам не приймала. Вказані дії свідчать про намагання в незаконний спосіб заволодіти землями комунальної власності, які належать територіальній громаді міста Києва згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності».

Отже, у справі, яка переглядається апеляційним судом спір, що виник у правовідносинах щодо захисту прав Київської міської ради на земельну ділянку комунальної власності від порушення відповідачем при здійсненні ним, на думку позивача, самочинного будівництва (частина четверта статті 376 ЦК України), власником якого на теперішній час є Товариство, а не ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органом місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктами «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (статті 125, 126 ЗК України).

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Стаття 212 ЗК України визначає, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно із частиною четвертою статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

При цьому знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу та статті 212 ЗК України, вимога про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки із приведенням її у попередній стан шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Кивська міська рада у цій справі наполягає на поверненні їй земельної ділянки, вважаючи, що вона знаходиться у користуванні відповідача ТОВ «КУРСОР-АВТО» без законних підстав, вважає, що Товариство незаконно набуло право власності на об`єкт нерухомомсті (спірний гараж), оскільки ОСОБА_1 не набув права власності на спірний гараж, який потім передав у власність Товариству.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Так, інститут реєстрації права власності - це за своєю суттю є підтвердження державою права власності на майно за відповідною особою. При цьому, держава наділена повноваженнями підтвердити таке право особи виключно у тому випадку, якщо ця особа набула майно у власність законно. Набуття особою у власність майна в обхід закону та надання державі документів, які не відповідають вимогам законодавства з метою ведення держави в оману задля реєстрації права власності на майно, не може свідчити про правомірне набуття особою майна у власність, а відтак є підставою для скасування відповідної державної реєстрації на це майно.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо вимог Київської міської ради пред`явлених до ТОВ «КУРСОР-АВТО» про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання звільнити та повернути самовільно зайняту земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь - який юридичний спір та будь - яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

За змістом частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що спір стосується визнання протиправним і скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна (спірний гараж, розташований за адресою АДРЕСА_1 ) за ТОВ «КУРСОР-АВТО», а також зобов`язання ТОВ «КУРСОР-АВТО» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан.

Колегія суддів вважає, що такі вимоги позивача стосуються правомірності набутта та реєстрації за ТОВ «КУРСОР-АВТО» права власності на нерухоме майно. Вказані правовідносини за своєю суттю є господарськими.

Отже, урахувуючи суб`єктний склад спору згідно заявленим позовним вимогам в цій частині та предмет спору, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказані позовні вимоги до ТОВ «КУРСОР-АВТО» підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Так, із змісту заявлених позовних вимог вбачається, що позивач звернувся до суду із позовними вимогами, які були уточнені ним у ході розгляду справи, про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.08.2019 № 48370979 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, за ОСОБА_1 ; визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.01.2020 № 50633119 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, за ТОВ «КУРСОР-АВТО»; зобов`язання ТОВ «КУРСОР-АВТО» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 18,7 кв. м. на АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан.

Відмовляючи у задоволенні позову Київської міської ради до ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач набув право власності на спірний об`єкт нерухомості (гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 ) у відповідності до вимог діючого законодавства, внісши пайовий внесок в Гаражний кооператив «Вікторія», як його член, та зареєстрував право власності на гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 за собою.

Переглядаючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині колегія суддів зазначає наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Отже, обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

ОСОБА_1 , як член гаражного автокооперативу «Вікторія», яким пай внесено повністю, зареєстрував право власності на гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.08.2019 №48370979, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Право власності ТОВ «КУРСОР-АВТО» на гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 було зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р. О. (рішення від 13.01.2020 № 50633119) на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна в рахунок внеску ОСОБА_1 до статутного капіталу ТОВ «КУРСОР-АВТО», серія та номер 7941, 7942, виданого 20.12.2019.

З наведеного убачається, що ОСОБА_1 не є власником спірного гаража, він не займає земельну ділянку, яку позивач просить звільнити та повернути.

У справі, що переглядається апеляційним судом, спір, що виник у правовідносинах щодо захисту прав Київської міської ради на земельну ділянку комунальної власності від порушення відповідачем при здійсненні ним самочинного будівництва (частина четверта статті 376 ЦК України). Набуття ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомості (гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 ), позивач вважає незаконним. Проте, пред`явивши позов до ОСОБА_1 Київська міська рада обрала спосіб захисту своїх прав який не є ефективним, оскільки фактично спірне майно вибуло із власності ОСОБА_1 та перебуває у власності ТОВ «КУРСОР - АВТО».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , проте помилився в мотивах такої відмови, оскільки обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійними підставами для відмови у позові. У зв`язку з цим рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року в частині відмови Київській міській раді у позові до ОСОБА_1 слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Що стосується позовних вимог пред`явлених до Товариства, то відповідно до вимог ч. 1, ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України побудови судоустрою в Україні за принципами територіальності та спеціалізації (ст. 125 Конституції), так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Викладене вище свідчить про те, що спір у вказаній частині підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ч. 2 ст. 377 ЦПК України).

З урахування встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи та зазначених норм закону, рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року в частині відмови Київській міській раді у позові до ТОВ «КУРСОР-АВТО» необхідно скасувати, а провадження у справі за позовом Київської міської ради до ТОВ «КУРСОР-АВТО» про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання звільнити та повернути самовільно зайняту земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан закрити.

Доводи апеляційної скарги в частині вирішенням судом першої інстанції позовних вимог Київської міської ради до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р. О., колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц та інших звертала увагу на те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 369/14294/17 вказано, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Аналогічний висновок визначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16.

Як вбачається із матеріалів справи, спір у позивача виник саме з набувачем нерухомого майна ТОВ «КУРСОР - АВТО», щодо його права власності на гараж, щодо права Товариства на користування земельною ділянкою та правомірності дій щодо реєстрації за ним права власності на це майно, а не з приватним нотаріусом, який виконував функції державного реєстратора, тому приватний нотаріус (державний реєстратор) є неналежним відповідачем у спірних правовідносинах.

Таким чином, позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності, заявлена до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р. О., не може бути звернена до приватного нотаріуса, якого позивач визначив співвідповідачем, оскільки спір про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно слід розглядати як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Приватний нотаріус зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

Отже належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. У даному випадку таким відповідачем є ТОВ «КУРСОР - АВТО».

Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в цій частині матеріали справи не містять. Таких доказів не додано стороною позивача до апеляційної скарги та не отримано таких доказів судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла виснову, що рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року в частині відмови Київській міській раді у позові до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р. О. відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування в цій частині з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в частині відмови Київській міській раді у позові до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р. О. залишає без змін, а доводи апеляційної скарги позивача без задоволення.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності у задоволенні позову у повному обсязі, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Та обставина, що даний спір має значний суспільний інтерес, оскільки його вирішення має неабияке виняткове значення для територіальної громади Подільського району м. Києва та в цілому всіх мешканців міста в контексті впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, що охоплює ті потреби громадян, які пов`язані із переміщенням, комфортнім проживанням на території міста Києва, на якій відсутня станція Сирецько-Печерської лінії Київського метрополітену, не може слугувати підставою для задоволення позову лише з цих підстав.

Суд апеляційної інстанції, з урахуванням правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 06 березня 2018 року у справі № 607/15489/15-ц, звертає увагу на те, що однією із позовних вимог у справі, як переглядається, є вимога позивача зобов`язати відповідача ТОВ «КУРСОР - АВТО» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та повернути її Київській міській раді. Оскільки заявлений позов Київської міської ради до відповідача ТОВ «КУРСОР - АВТО» про усунення перешкод, пов`язаних із здійсненням прав щодо користування та розпорядження майном, а саме земельною ділянкою, то він є по суті своїй негаторним, а тому позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі, тому цей позов може бути пред`явлений власником майна протягом всього часу, поки триває порушення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до приписів ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Виходячи з вищенаведеного, рішення суду першої інстанції не може вважатись повністю законним та обґрунтованим, і таким, що ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для його зміни в частині підстав відмови Київській міській раді у позові до ОСОБА_1 , закриття провадження у справі в частині заявлених вимог до ТОВ «КУРСОР-АВТО» з підстав порушення правил юрисдикції. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року в частині відмови Київській міській раді у позові до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р. О. апеляційний суд залишає без змін з наведених вище підстав.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Київської міської ради, подану представником Грицаєнком Романом Михайловичем, задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року в частині відмови Київській міській раді у позові до ОСОБА_1 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року в частині відмови Київській міській раді у позові до Товариства з обмеженою відповідальністю «КУРСОР-АВТО» скасувати, провадження у справі за позовом Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «КУРСОР-АВТО» про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання звільнити та повернути самовільно зайняту земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан, закрити.

Роз`яснити Київській міській раді, що розгляд справи за позовом Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «КУРСОР-АВТО» про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання звільнити та повернути самовільно зайняту земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан, віднесено до господарської юрисдикції.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року в частині відмови Київській міській раді у позові до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Романа Олеговича залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанова складена 02 червня 2023 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна