ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6200/23 Справа № 235/1368/17 Суддя у 1-й інстанції - Хмельова С.М. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат П`яних Оксана Миколаївна, на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 06 червня 2017 року в цивільній справі номер 235/1368/17 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором, правонаступник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернулось ПАТ КБ «Правекс-Банк» з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17.07.2007 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №2256-013/07Р, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 35000,00 доларів США строком сплати до 17.07.2032 року зі сплатою 11,99% річних.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти на загальну суму 35000,00 доларів США.

В якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №2256-013/07Р-2 від 17.07.2007 року.

Крім того, в якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки №2256-013/07Р-1 від 17.07.2007 року.

Загальний розмір заборгованості кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом за кредитним договором, що підлягають стягненню з відповідача, станом на 03.12.2016 року становить 32595,02 доларів США, з яких:

- 24975,49 дол. США, що за курсом НБУ станом на 03.12.2016 року становить 640326,83 грн заборгованість за кредитом;

- 7619,53 дол. США, що за курсом НБУ станом на 03.12.2016 року становить 195351,10 грн заборгованість за відсотками.

Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 835677,94 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 червня 2017 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором №2256-013/07Р від 17.07.2007 року у сумі 835677,94 (вісімсот тридцять п`ять тисяч шістсот сімдесят сім) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» суму судового збору у розмірі 12535,20 (дванадцять тисяч п`ятсот тридцять п`ять) гривень, пропорційно: по 4178,40 (чотири тисячі сто сімдесят вісім) гривень з кожного.

Із вказаним рішенням не погодився ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат П`яних О.М., подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 червня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Відповідач ОСОБА_1 не знав та не мав можливості знати про розгляд Красноармійським міськрайонним судом Донецької області справи №235/1368/17, так як з 10 листопада 2014 року був зарахований на військову службу і до теперішнього часу знаходиться в рядах Національної гвардії України, захищаючи незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України. ОСОБА_1 був позбавлений можливості надати суду докази та навести свої заперечення проти позовних вимог позивача, чим в результаті було порушено його конституційне право на участь у судовому розгляді та право на справедливий судовий розгляд.

Суд встановив обставини, що мають істотне значення, без дослідження доказів, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором №2256-01013/07Р та її розміру, не досліджено жодного первинного документа, в якому було б зафіксовано видачу грошових коштів за вищевказаним кредитним договором, списання коштів з рахунку.

На підтвердження наявності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №2256-01013/07Р в сумі 32595,02 доларів США Банк надав лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту, відсотків та комісії, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту, відсотків та комісії по кожному платіжному періоду.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Чернявська О.Д. доводи апеляційної скарги підтримала, просила судове рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача ПАТ КБ «Правекс-Банк» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст. 128, 130 ЦПК України (а.с. 129, 129зв., т. 2).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ст. 128, 130 ЦПК України (а.с. 130, т. 2).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.

Заслухавши суддю доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 17.07.2007 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №2256-013/07Р, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 35000,00 Доларів США, строком сплати до 17.07.2032 року зі сплатою 11,99% річних (а.с. 8-16, том 1).

В якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 укладено договори поруки №2256-013/07Р-1 та №2256-013/07Р-2 від 17.07.2007 року (а.с. 17-18, 19-20, том 1).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №2256-013/07Р від 17.07.2007 року, заборгованість станом на 03.12.2016 року становить 32595,02 дол. США., з яких заборгованість за кредитом - 24975,49 дол. США, що за курсом НБУ станом на 03.12.2016 року становить 640326,83 грн,; заборгованість за відсотками - 7619,53 дол. США, що за курсом НБУ станом на 03.12.2016 року становить 195351,10 грн (а.с. 31-35).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає нормам закону та фактичним обставинам справи.

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до статті 2 Закону банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання сплати процентів та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 1048, 1049, 1052 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що17.07.2007 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №2256-013/07Р, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 35000,00 Доларів США, строком сплати до 17.07.2032 року зі сплатою 11,99% річних.

До договору наданий графік щомісячних платежів погашення кредиту, з якого вбачається, що позичальник має сплачувати в погашення кредиту щомісячно певні грошові кошти в валюті долари США (а.с. 15-16, том 1).

17.07.2007 року в якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 укладено договори поруки №2256-013/07Р-1 та №2256-013/07Р-2.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №2256-013/07Р від 17.07.2007 року вбачається, що заборгованість за кредитним договором станом на 03.12.2016 року становить 32595,02 доларів США., з яких заборгованість за кредитом - 24975,49 дол. США, що за курсом НБУ станом на 03.12.2016 року 640326,83 грн; заборгованість за відсотками - 7619,53 дол. США, що за курсом НБУ станом на 03.12.2016 року 195351,10 грн.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За загальним правилом, встановленим у наведених статтях та статті 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Враховуючи, що у справахпро стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру заборгованості.

З розрахунку заборгованості видно, що відповідач ОСОБА_1 починаючи з часу укладення кредитного договору до 30 травня 2014 року здійснював щомісячні платежі в погашення кредиту, тобто, вчинявдії щодо часткової сплати заборгованості за кредитним договором протягом певного періоду кредитування.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши на основі дослідження всіх наявних у справі доказів у їх сукупності та співставленні, їх належної оцінки, правильного визначення характеру спірних правовідносин і норм права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин з посиланням на умови кредитного договору,дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог позивача, зазначивши серед іншого те, що умови кредитного договору та підпис в ньому не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо того, що відповідач ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, апеляційний суд такий довід апеляційної скарги вважає безпідставним, оскільки суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, обґрунтоване визначив, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи з посиланням на відповідні норми закону.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат П`яних Оксана Миколаївна, залишити без задоволення, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 06 червня 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 21 серпня 2023 року.

Суддя: