Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/8305/23
Провадження № 2-з/357/125/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2023 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Б. І. розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Цурки Наталії Олександрівни про забезпечення позову до подання позову (зустрічного позову), -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з цивільним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за правилами загального позовного провадження.

29 серпня 2023 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Цурки Наталії Олександрівни про забезпечення позову до подання позову (зустрічного позову).

30 серпня 2023 року до суду надійшла уточнена заява представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Цурки Наталії Олександрівни про забезпечення позову до подання позову (зустрічного позову).

В обґрунтування заяви зазначила наступне.

В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа № 357/8305/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.07.2023 року надано строк у 15 днів з дня вручення цієї ухвали для надіслання до суду відзиву на позовну заяву, та/або зустрічного позову до суду з доказами направленням цих документів учасникам процесу.

28 серпня 2023 року ОСОБА_1 отримала можливість ознайомитися з матеріалами судової справи, про що є відповідна відмітка в матеріалах справи.

ОСОБА_1 заявлені вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необгрунтованими такими, що не грунтуються на нормах матеріального права та такими, що не підлягають задоволенню, крім того вважає, що вказаний позов порушує її права, а тому має намір заявити зустрічний позов про поділ спільного майна подружжя у строки встановлені законодавством.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Керуючись правом передбаченим ст. 149 ЦПК України, ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про забезпечення позову у зв`язку з наступним.

17 травня 1980 року між ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був укладений шлюб, який був розірваний у відділу РАГСУ 08.10.1987 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 17.05.2020 року.

28 червня 1989 року (вдруге) між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 був укладений шлюб, який був зареєстрований Відділом РАГС Білоцерківського міськвиконкому Київської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу вчинено запис 28.06.1989 року за №951 та видано свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_2 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2021 у справі № 357/6910/21 цей шлюб було розірвано, а вказане рішення набрало законної сили 04.01.2022 року.

За час шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було набуте наступне нерухоме майно, а саме:

Житловий будинок АДРЕСА_1 , (титульним власником є ОСОБА_2 відповідно до даних з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно);

Житловий будинок АДРЕСА_2 , титульним власником є ОСОБА_2 відповідно до даних з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно);

Комплекс, нежитлових будівель літ. "А" пл. 1352,1 кв.м. та споруди (реєстраційний номер майна 28609685), який розташований за адресою АДРЕСА_3 . титульним власником є ОСОБА_2 відповідно до даних з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно);

Нежиле приміщення, в житловому будинку (реєстраційний номер майна 17238250) загальною площею 186,8 кв. м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_4 . титульним власником с ОСОБА_1 відповідно до даних з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно);

Земельна ділянка, для індивідуального дачного будівництва (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 4) загальною площею 0,1 га, кадастровий номер: :01:023:0354, яка розташована в Київській області, Білоцерківському районі на території Шкарівської сільради, титульним власником є ОСОБА_1 відповідно до даних з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно).

ОСОБА_1 вважає, що це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, однак ОСОБА_2 не заявляє вимоги про поділ майна набутого за час шлюбу та зареєстрованого за ним, як титульним володільцем, а лише висуває вимоги про поділ майна титульним володільцем якого є ОСОБА_1 .

Оскільки, ОСОБА_2 свідомо не наводиться в позовній заяві повний перелік спільного майн подружжя, що свідчить про порушення принципу рівності часток та порушення права власності ОСОБА_1 є підстави для застосування забезпечення позову у даній справі.

Крім того, ОСОБА_2 з 25.08.2023 року змінено замки та встановлено систему охорони на приміщення розташоване за адресою АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 вчиняються дії щодо заборони користування зазначеним приміщенням, ОСОБА_1 , яка більше 15 років здійснює діяльність саме за цією адресою, але наразі не має змоги потрапити до приміщення та користуватися належною частиною спільного майна, що свідчить про те, що ОСОБА_2 нехтуючи нормами ст.60-61 СК України позбавляє ОСОБА_1 права користування сумісною власністю.

З огляду на те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір з приводу поділу спільного майна, власником якого на теперішній час зареєстрований ОСОБА_2 , є підстави вважати наявність реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разу відчуження ОСОБА_2 нерухомого майна на користь третіх осіб, що є підставою для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборони його відчудження.

Крім того, ОСОБА_1 має статус фізичної особи-підприємця та є бенефіціарним власником ТОВ «АТФ+» (технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, Торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами. Торгівля іншими автотранспортними засобами), яка за згодою між тодішнім подружжям, між ними було укладено договір оренди 2019 року, відповідно до якого ОСОБА_1 користується даним приміщенням для здійснення господарської діяльності безоплатно протягом 10 років для здійснення власної господарської діяльності, яка до 2019 року використовувалася на потреби сім`ї подружжя. Даний договір не припинено, не розірвано та не визнано недійним.

Перешкоди, які вчиняються ОСОБА_2 свідомо направленні на неможливість здійснення діяльності ОСОБА_1 , яка не має іншого заробітку та можливості здійснення діяльності, оскільки все устаткування, деталі та навіть майно третіх осіб (автомобілі передані на ремонт) закрито в приміщенні та передано під охорону.

Застосування обраних заходів забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів суб`єкта господарювання.

Вжиття заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді та навпаки, невжиття зазначених заходів забезпечення позову зробить неможливим ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів сторін.

Враховуючи вищевикладене, просила суд задовольнити заяву про забезпечення позову до подачі позовної заяви щляхом: накладенням арешту на нерухоме майно: будинок 4 та АДРЕСА_5 , рік побудови - 2004, та комплекс, нежитлових будівель літ. "А" пл. 1352,1 кв.м. та споруди, за адресою нерухомого майна: АДРЕСА_6 ; встановлення заборони державним реєстраторам та будь-яким іншим особам, які наділені правами у сфері державної реєстрації здійснювати будь-які дії щодо реєстрації відчуження (купівлі-продажу, міни, дарування тощо) або припинення права власності на об`єкти нерухомого майна: будинок 4 та АДРЕСА_5 , рік побудови -2004, та комплекс, нежитлових будівель літ. "А" пл. 1352,1 кв.м. та споруди, за адресою нерухомого майна: АДРЕСА_6 ; зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 доступ до нежитлових будівель літ. "А" пл. 1352,1 кв.м. та споруди, за адресою нерухомого майна: АДРЕСА_6 ;заборонити ОСОБА_2 та іншим особам вчиняти дії щодо встановлення перешкод ОСОБА_1 мати доступ до приміщення комплексу, нежитлових будівель літ. "А" пл. 1352,1 кв.м. та споруди, за адресою нерухомого майна: АДРЕСА_6 шляхом встановлення охорони, зміни замків та/або інших перешкод у користуванні.

Згідно ч. 2 ст. 14 ЦПК України, подана заява була зареєстрована в Єдиній автоматизованій системі документообігу Білоцерківського міськрайонного суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 серпня 2023 року головуючим суддею по справі було визначено суддю Кошеля Б. І.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду.

Суддя, вивчивши заяву з додатками, дійшов наступного.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на охорону матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують за його позовом реальнее виконання судового рішення. Він застосовується лише до позовів про визнання і про присудження.

Відповідно до частин 1, 2ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1-2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Частина 3 ст. 150 ЦПК України передбачає, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Частина 1 ст. 151 ЦПК України передбачає, що заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно п.1ч.1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Згідно ч. 4 ст. 152 ЦПК у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процессуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд може брати до уваги інтереси не тільки позивача, та й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналогічна позиція викладене у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Аналіз наведених норм діючого законодавства призводить до висновку, що забезпечення позову можливе лише при наявності між сторонами спору та наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Частиною 10 вказаної постанови передбачено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен, чиї права та свободи, визнанні в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко протии України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З огляду на приписи статті 2 ЦПК України слід підкреслити, що сутність захисту прав, свобод чи інтересів фізичних осіб полягає у спрямуванні цього захисту в першу чергу на відновлення порушеного права.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у національному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд встановив, що між сторонами дійсно існує спір, здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, врахував обставини, які можуть утруднити в майбутньому виконання рішення суду, з огляду на що дійшов висновку щодо необхідності застосування в даному випадку заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно: будинок 4 та АДРЕСА_5 , рік побудови - 2004, та комплекс, нежитлових будівель літ. "А" пл. 1352,1 кв.м. та споруди, за адресою нерухомого майна: АДРЕСА_6 ; встановлення заборони державним реєстраторам та будь-яким іншим особам, які наділені правами у сфері державної реєстрації здійснювати будь-які дії щодо реєстрації відчуження (купівлі-продажу, міни, дарування тощо) або припинення права власності на об`єкти нерухомого майна: будинок 4 та АДРЕСА_5 , рік побудови -2004, та комплекс, нежитлових будівель літ. "А" пл. 1352,1 кв.м. та споруди, за адресою нерухомого майна: АДРЕСА_6 ; зобов`язання ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 доступ до нежитлових будівель літ. "А" пл. 1352,1 кв.м. та споруди, за адресою нерухомого майна: АДРЕСА_6 ; заборони ОСОБА_2 та іншим особам вчиняти дії щодо встановлення перешкод ОСОБА_1 мати доступ до приміщення комплексу, нежитлових будівель літ. "А" пл. 1352,1 кв.м. та споруди, за адресою нерухомого майна: АДРЕСА_6 шляхом встановлення охорони, зміни замків та/або інших перешкод у користуванні.

Таке забезпечення позову, виходячи з предмету спору, можна вважати належним, адекватним та співмірним з заявленими вимогами та застосування такого виду забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Як передбачено ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у судді відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Слід зазначити, що ухвала суду про забезпечення позову згідно з ст. 258 ЦПК України є видом судового рішення, яке відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим для виконання всіма державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами на всій території України.

А відтак, вимогу ст. 157 ЦПК України про те, що ухвала про забезпечення позову виконується в порядку, встановленому для виконання судових рішень, можна цілком обґрунтовано розглядати як загальну вимогу про обов`язковість судових рішень, встановлену ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України.

Таким чином, ухвала про забезпечення позову є обов`язковою до виконання всіма суб`єктами, кому вона адресована та кого вона стосується і повинна бути виконана цими суб`єктами самостійно.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 353-354 ЦПК України, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процессуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Цурки Наталії Олександрівни про забезпечення позову до подання позову (зустрічного позову), - задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно: будинок 4 та АДРЕСА_5 , рік побудови - 2004, та комплекс, нежитлових будівель літ. "А" пл. 1352,1 кв.м. та споруди, за адресою нерухомого майна: АДРЕСА_3 .

Встановити заборону державним реєстраторам та будь-яким іншим особам, які наділені правами у сфері державної реєстрації здійснювати будь-які дії щодо реєстрації відчуження (купівлі-продажу, міни, дарування тощо) або припинення права власності на об`єкти нерухомого майна: будинок 4 та АДРЕСА_5 , рік побудови -2004, та комплекс, нежитлових будівель літ. "А" пл. 1352,1 кв.м. та споруди, за адресою нерухомого майна: АДРЕСА_3 .

Зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 доступ до нежитлових будівель літ. "А" пл. 1352,1 кв.м. та споруди, за адресою нерухомого майна: АДРЕСА_3 .

Заборонити ОСОБА_2 та іншим особам вчиняти дії щодо встановлення перешкод ОСОБА_1 мати доступ до приміщення комплексу, нежитлових будівель літ. "А" пл. 1352,1 кв.м. та споруди, за адресою нерухомого майна: АДРЕСА_3 шляхом встановлення охорони, зміни замків та/або інших перешкод у користуванні.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Ухвала суду про забезпечення позову виконується негайно з дня її постановлення в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Направити примірник ухвали про забезпечення позову заявнику та всім особам яких стосуються заходи забезпечення позову для негайного виконання.

Роз`яснити заявнику, що останній повинен подати позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Б. І. Кошель