Дата документу 28.03.2023 Справа № 334/4488/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 334/4488/22

Провадження №22-ц/807/751/23

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Рикун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2023 року, в складі судді Телегуз С.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова Аліна Анатоліївна, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Насонової М.С. звернулась до суду з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова А.А., приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову зазначено, що 23.11.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області було вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №0322/005620-ZР від 04.04.2012 року, який був укладено між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого на підставі Договору відступлення права вимоги №2019-1УСБ/ВЕСТА від 28.01.2019 року, є ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», правонаступником якого на підставі Договору відступлення права вимоги №29-01/19/2 від 29.01.2019 року, є ТОВ «Вердикт Капітал».

Стягнення заборгованості проводиться за період з 29.01.2019 року по 05.11.2019 року, сума заборгованості складає 32576,88 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 8299,36 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 16746,93 грн.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 7530,59 грн., за вчинення виконавчого напису в розмірі 650 грн.

На підставі вищевказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. відкрито виконавче провадження №61128085.

Вважає, що зазначений виконавчий напис було вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості.

Боржнику не направлялось повідомлення про наявність заборгованості та необхідність її погашення, чим порушено права останнього.

Як вбачається з виконавчого напису нотаріуса - строк за яким провадиться стягнення з 29.01.2019 року по 05.11.2019 року, відсутня довідка, із чого саме складається заборгованість та який період, чому саме цей період, а не інший. У виконавчому написі не зазначений строк настання платежу, лише вказано, що строк платежу настав без зазначення конкретної дати.

Звертає увагу, що на момент вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису норма чинного законодавства про можливість вчинення виконавчих написів в безспірному порядку на підставі кредитних договорів, що не посвідчені нотаріально, була скасована.

В обґрунтування витрат на правову допомогу зазначили наступне.

З метою отримання правничої допомоги щодо ведення справи було укладено договір про надання правових послуг №6 від 26.09.2022 року з Адвокатським об`єднанням «Насонова, Жовніренко та партнери», за яким за надану правову допомогу позивачем було сплачено 13154,40 грн. На підтвердження сплати вказаної суми за Договором позивачем до матеріалів надаються копії наступних документів: договір про надання правничої допомоги №6 від 26.09.2022 року; акт №1 від 26.09.2022 року приймання-передачі наданих послуг; квитанція про сплату наданих послуг.

Ураховуючи викладене просить суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А., зареєстрований в реєстрі 23.11.2020 року за №8131, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» грошових коштів; стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивача судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 992,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 13154,40 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2023 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №8131, вчинений 23.11.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №0322/005620-ZР від 04.04.2012 року за період з 29.01.2019 року по 05.11.2019 року в сумі 32576,88 грн. та за вчинення виконавчого напису 650 грн., а всього 33226,88 грн.

Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн., та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 13154,40 грн., а всього в сумі 14146,80 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ТОВ «Вердикт Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнення витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості і ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог законодавства.

Крім того, розмір витрат на правничу допомогу, стягнутий судом з відповідача, не підтверджується матеріалами справи, є значно завищеним та неспівмірним із складністю справи, виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Учасники справи не скористалися правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач та треті особи до суду апеляційної інстанції не з`явились, повідомлені про дату, місце та час розгляду справи у відповідності до положень ст.. ст.. 128 ,130 ЦПК України.

Колегія суддів , ураховуючи вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності осіб, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Насонової М.С., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, визнаючи виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що при вчиненні напису нотаріус отримував від фінансової компанії первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, зокрема сума процентів, зазначені у написі є безспірними; також відсутні докази того, що позивач отримував від ТОВ «Вердикт Капітал» вимогу щодо погашення заборгованості, що позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 23.11.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. було вчинено виконавчий напис №8131 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №0322/005620-ZР від 04.04.2012 року, який був укладено між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого на підставі Договору відступлення права вимоги №2019-1УСБ/ВЕСТА від 28.01.2019 року, є ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», правонаступником якого на підставі Договору відступлення права вимоги №29-01/19/2 від 29.01.2019 року, є ТОВ «Вердикт Капітал». Стягнення заборгованості проводиться за період з 29.01.2019 року по 05.11.2019 року, сума заборгованості складає 32576,88 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 8299,36 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 16746,93 грн.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 7530,59 грн., та за вчинення виконавчого напису в розмірі 650 грн. (а.с. 14).

01.02.2020 року постановою Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. відкрито виконавче провадження ВП №61128085 з примусового виконання виконавчого напису №8131, вчиненого 23.11.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. (а.с 13).

06.03.2020 року постановою Приватного виконавця звернуто стягнення на заробітну плату боржника в ТОВ «КК «Наш Дім - Запоріжжя», що підтверджується інформаційною довідкою (а.с 15-16).

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).

Відповідно до статті 87 названого Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

За результатами аналізу вищенаведених норм законодавства України у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) викладено такі правові висновки.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 07 березня 2023 року, з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи, витребувано у ТОВ «Вердикт Капітал» належним чином засвідчені копії документів, які направлялись приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, в тому числі копію Кредитного договору №0322/005620-ZР від 04.04.2012 року.

На виконання вищевказаної ухвали суду, ТОВ «Вердикт Капітал» надано копію Договору банківського поточного (карткового) рахунку №0322/005620-ZР від 04.04.2012 року (далі Договір), укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .

Названі письмові документи були дослідженні в судовому засіданні судом апеляційної інстанції.

Згідно з розділом І Договору ОСОБА_1 виявила бажання відкрити/продовжити обслуговувати поточний (картковий) рахунок на визначених у цьому розділі умовах, погоджених з ПАТ «Укрсоцбанк».

Відповідно до розділу ІІ Договору все інше, що не передбачено цим Договором, визначено в Попередній інформації про умови кредитування фізичних осіб за кредитною лінією на картковому рахунку, Умовах відкриття та здійснення операцій за банківськими поточними (картковими) рахунками, Умовах відкриття та обслуговування банківських вкладних (депозитних) рахунків та в Умовах встановлення кредитної лінії за поточними (картковими) рахунками (що є публічною пропозицією (офертою), та розміщені на сайті Банку і разом із цією Заявою складають договір.

В умовах Договору сторонами не погоджена сума, яка надається в кредит або певний кредитний ліміт.

В оскаржуваному виконавчому написі вказано, що стягнення заборгованості проводиться за період з 29.01.2019 року по 05.11.2019 року, сума заборгованості складає 32576,88 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 8299,36 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 16746,93 грн.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 7530,59 грн.

Крім того, у виконавчому написі вказано про те, що строк платежу за Кредитним договором настав, але конкретна дата не вказана.

Умовами Договору не встановлено строк його дії, а також не визначено термін, з якого певний платіж вважається простроченим.

Отже, Договором не передбачено відповідної календарної дати або події, з якої пов`язується виконання зобов`язання за кредитним договором.

Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки умовами Договору строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений, то строк виконання зобов`язання вважається таким, що настав від дня пред`явлення вимоги про сплату.

ТОВ «Вердикт Капітал», на виконання ухвали Запорізького апеляційного суду від 07 березня 2023 року, надано докази направлення ОСОБА_1 повідомлення про наявність заборгованості, які направлялись приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, а саме список згрупованих відправлень з Укрпошти від 07.11.2019.

У виконавчому написі стягнення заборгованості проводиться за період з 29.01.2019 року по 05.11.2019 року.

Проте, в матеріалах справи відсутні дані про те, що зобов`язання є простроченим саме з 29.01.2019, та коли саме настав строк виконання зобов`язання, а також, чи направлялась стягувачем ОСОБА_1 вимога про погашення заборгованості до 29.01.2019.

Також, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Проте, оскільки з`ясуванню підлягає, коли саме настав строк виконання зобов`язання, тому на час вирішення цього спору, відсутні підстави стверджувати про право банку нараховувати відсотки за період з 29.01.2019 року по 05.11.2019 року.

Крім того, в матеріалах справи відсутня виписка по особовому рахунку боржника, яка б підтверджувала наявність заборгованості в розмірі 8 299, 36 грн., а також докази того, що виписка надавалась банком нотаріусу.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру заборгованості.

Крім того, пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку.

26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин".

Тобто, нотаріус, після внесення таких змін, до 22.02.2017 року отримав право вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року залишено без змін, постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.

Отже, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 23 листопада 2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Укладений між банком та ОСОБА_1 . Договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально.

ОСОБА_1 обгрунтовувала позовні вимоги цими обставинами.

Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 8131 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».

Отже, висновок суду першої інстанції про визнання виконавчого напису № 8131 від 23.11.2019 таким, що не підлягають виконанню, є правильним.

Належних, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення по суті позовних вимог, апеляційна скарга не містить.

З мотивів, викладених в мотивувальній частині постанови, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2023 року в частині вирішення позовних вимог по суті спору підлягає залишенню без змін.

Щодо оскарження рішення суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Суд першої інстанції, стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13154, 40 грн., виходив з того, що такі витрати є обґрунтованими та підтверджені належними доказами, а відповідачем не подано клопотання про зменшення витрат.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Статтею 133 ЦПК України до судових витрат віднесені і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини першої та другої статті137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на зазначене, положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

У відповідності до положень пункту 1 частини 2 статті 137 ЦПК України витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У разі недотримання вимог ч.4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

У відзиві на позовну заяву ТОВ «Вердикт Капітал» просило відмовити у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу.

Позивачем надано суду докази на підтвердження понесених витрат: копію Договору про надання правових послуг №6 від 26.09.2022 року, копію ордеру на надання правничої допомоги від 26.09.2022 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 10.12.2009 року №772, копію Акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 26.09.2022 року, копію меморіального ордеру №63203435 від 29.09.2022 року.

Так, згідно Акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 26.09.2022 року адвокатом була надана наступна правова допомога: 1) зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції 1 година вартістю 2192,40 грн.; 2) складання позовної заяви до Ленінського районного суду м. Запоріжжя про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню 4 години вартістю 8769,60 грн.; 3) подання до канцелярії Ленінського районного суду м. Запоріжжя позовної заяви з додатками 1 година вартістю 2192,40 грн., всього на суму 13154,40 грн.

Згідно меморіального ордеру №63203435 від 29.09.2022 року позивачем сплачено за надання правових послуг згідно договору №6 від 26.09.2022 року в сумі 13154,40 грн.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що визначений адвокатом Насоновою М.С. розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належним чином обґрунтованими та дійсно понесеними у зв`язку із наданням необхідної за обставин цієї справи правової допомоги.

Проаналізувавши зміст позовної заяви, апеляційний суд вважає, що ціна за її складання та консультацію клієнта, узгодження з ним правової позиції є завищеними, оскільки позов фактично містить лише посилання на норми права, а його складання не потребувало значного часу та пошуку відповідної судової практики.

Вказана категорія справ не є складною, а судова практика є усталеною та відома адвокату. Зі змісту позовної заяви вбачається, що адвокатом не витрачався час на аналіз умов кредитного договору, заборгованості, а тільки на аналіз виконавчого напису.

Вартість послуг щодо подання до канцелярії Ленінського районного суду м. Запоріжжя позовної заяви в розмірі 2192, 40 грн. є необґрунтованою та неспівмірною із витраченим часом, оскільки як вбачається з матеріалів справи, позовна заява подана засобами поштового зв`язку, що не займає 1 годину.

Дослідивши матеріали справи, акт приймання-передачі виконаних робіт та наданих послуг з описом наданих послуг, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, апеляційний суд дійшов висновку, що 5000, 00 грн. є співмірним із складністю справи; виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Отож, ураховуючи критерій реальності адвокатських витрат, характер виконаної адвокатом роботи, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, керуючись принципами справедливості та верховенства права, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 5000, 00 грн.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, враховуючи необґрунтоване завищення заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, приходить до висновку, що оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає зміні, зменшивши розмір стягнених з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу до 5000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2023 року змінити в частині суми стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 , зменшивши її з 13 154, 40 грн. до 5000, 00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 березня 2023 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова