09.06.2023
Справа №642/1681/23
Провадження № 2/642/482/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2023 року Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді - Грінчук О.П.,

за участю секретаря Шрамко Н.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання позову,

встановив:

В провадженні Ленінського районного суду м. Харкова перебуває позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , в якій позивач просила стягнути з відповідача суму боргу за розписками від 08.06.2021 та від 15.06.2021 в загальному розмірі 1 099 050.00 грн., 3% річних в розмірі 13 068.73 коп., а також судові витрати у вигляді судового збору в сумі 11 121.19 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 25 000 грн.

Ухвалою суду від 07.04.2023 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

01.05.2023 до суду надійшла заява відповідача про визнання позову. Також в цій заяві відповідач просила розглядати справу за її відсутності.

Позивач та її представник в підготовче засідання не з`явились, надали заяву про проведення засідання без їх участі.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснюється.

Суд, вивчивши подану відповідачем заяву, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку.

Згідно позову, відповідач взяла в борг у позивача згідно розписки від 08.06.2021 грошові кошти в сумі 496 050.00 грн. та згідно розписки від 15.06.2021 в розмірі 270 000.00 грн. В позовних вимогах заявлено вимогу про стягнення суми боргу, враховуючи курс валют станом на день звернення до суду з позовом, в розмірі 1 099 050.00 грн. Також позивач просила стягнути 3% річних за користування кредитними коштами, що становить 13 068.73 грн. та 25 000 грн. - витрат на правову допомогу.

В той час, як вбачається із заяви відповідача про визнання позову, вона в ній підтверджує, що взяла в борг в позивача 08.06.2021 та 15.06.2021 суму коштів в розмірі 496 050.00 грн. та 270 000.00 грн. відповідно. Вказала, що станом на день подання цієї заяви кошти, отримані згідно розписок від 08.06.2021 та 15.06.2021 вона готова повернути позивачу.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до частин першої, другої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем, суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Визнання позову відповідачем - це одностороннє вільне волевиявлення відповідача, спрямоване на припинення спору з позивачем. Право відповідача на визнання позову повністю або частково є виявом принципів диспозитивності і змагальності.

У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Проте, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону (наприклад, відповідач визнає безпідставний позов) або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (наприклад, малолітніх або недієздатних), суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Від визнання позову слід відрізняти визнання фактів. Факти може визнати й позивач. Визнання стороною в суді фактів, якими друга сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, не є для суду обов`язковим. Суд може вважати визнаний факт встановленим, коли у нього не виникає сумніву в тому, що визнання відповідає дійсним обставинам справи, не порушує будь-чиїх прав та законних інтересів і не зроблено під впливом обману, насильства, погрози, помилки.

Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даному випадку підлягають встановленню.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 588/1311/17, провадження № 61-39156св18.

Як вбачається із заяви відповідача про визнання позову, її визнання позовних вимог не є безумовним, оскільки вона визнає фактично взяті кошти в розмірах 496 050.00 грн. та 270 000.00 грн., про що нею неодноразово в заяві зверталась увага, в той час, позивач просить стягнути суму, еквівалентну 15 000 євро та 10 000 доларів США, що в загальній сумі становить 1 099 050.00 грн.

Крім того, відповідачем не зазначено визнання щодо нарахування позивачем 3% річних за користування кредитними коштами та стягнення витрат на правову допомогу.

Таким чином, оскільки із заяви відповідача не вбачається повного визнання позовних вимог, у прийнятті заяви про визнання позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 49, 175, 206, 247, 260 ЦПК України, суд, -

постановив:

Відмовити у прийняті заяви відповідача ОСОБА_1 про визнання позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розписками та продовжити підготовче провадження.

Відкласти підготовче засідання до 26 червня 2023 року до 12-00 години.

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Головуючий