ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

24 травня 2023 року

м. Харків

справа № 621/1546/22

провадження № 22-ц/818/741/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Гармаш К.В.

учасники справи:

позивачі : ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

третя особа Головне Управління Держгеокадастру у Харківській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Головне Управління Держгеокадастру у Харківській області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на житловий будинок, земельну ділянку в порядку спадкування за законом, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_6 , на рішення Зміївського районного суду Харківській області від 30 січня 2023 року, ухвалено суддею Шаховою В.В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа ГУ Держгеокадастру у Харківській області в якому просили встановити факт неприйняття спадщини ОСОБА_7 після смерті батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та матері ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах, в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_9 , право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у власності ДСП "Діброва" та розташована на території Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області, розміром 6, 3953 умовних кадастрових гектара, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; визнати право власності за ОСОБА_1 в 3/4 частині та ОСОБА_2 в 1/4 частині на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом.

Рішенням Зміївського районного суду Харківській області від 30 січня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на житловий будинок, земельну ділянку в порядку спадкування за законом відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачів зазначає про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд розглянувши справу встановив факти, які вказують на правомірність позовних вимог, але відмовив в задоволенні позову, в зв`язку з тим, що на момент розгляду справи позивачі не мали відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування. Вказує, що судом першої інстанції було встановлено, що позивачі прийняли спадщину після смерті батьків, а їх рідний брат ОСОБА_7 не прийняв спадщину. В зв`язку з реєстрацією брата позивачів ОСОБА_7 в будинку батьків на день їх смерті, брат вважався таким, що прийняв спадщину після їх смерті. У позивачів існував спір з правонаступниками брата з приводу прийняття чи неприйняття ним спадщини та з приводу розміру спадкових часток спадкоємців в спадщині. Вирішити спір в нотаріальному порядку було не можливо, спори вирішуються в судовому порядку. І тільки після того, як позивачі довели суду, шо брат фактично не вступив в спадщину на майно батьків у них виникало право на спадкування тих часток, які вони визначили в позовній заяві, тому тільки в судовому порядку можливо було вирішити цей спір. Однак, суд не звернув уваги на спірність правовідносин, неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, а зробивши акцент на тому, що позивачі не отримали від нотаріуса постанову про відмову в видачі свідоцтва, незаконно та безпідставно відмовив їм в задоволені позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_8 є передчасними. На момент звернення позивачів до суду, не можна вважати, що спадкові права позивачів порушені, не визнані або оспорюються

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 .

На момент смерті ОСОБА_8 був власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному будинку ОСОБА_8 мешкав та був зареєстрований на день смерті. Наведене підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19.07.2007 та довідкою Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області від 07.09.2020.

На момент смерті ОСОБА_8 за вказаною вище адресою були зареєстровані: дружина ОСОБА_9 , син ОСОБА_1 , син ОСОБА_7 , що підтверджується довідкою Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області від 07.09.2020.

З акту від 22.09.2020 складеного депутатом Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області вбачається, що постійно проживали з померлим на день смерті тільки дружина та син ОСОБА_10 . Син ОСОБА_11 з 1998 року не проживав за місцем реєстрації, так як мав окремий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_9 .

На момент смерті ОСОБА_9 мешкала та була зареєстрована в житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею за вказаною вище адресою були зареєстровані: син ОСОБА_1 , син ОСОБА_7 , невістка ОСОБА_3 , онука ОСОБА_4 , онука ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області від 07.09.2020.

Згідно розпорядження №548 від 18.07.2006 року Зміївської районної державної адміністрації ОСОБА_9 було виділено у натурі (на місцевості) земельну ділянку та надано дозвіл на виготовлення державного акту на право власності на землю на території Тимченківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно листа Зміївської державної нотаріальної контори від 21.12.2022 вбачається, що заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_9 подала донька померлої ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_8 спадкова справа в нотаріальній конторі відсутня.

Згідно ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» слід звертати увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду про захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

З листа Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області від 21.12.2022 та копії спадкової справи не вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 видавалась постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Також, матеріали справи не містять даних про те, що останні взагалі звертались до нотаріуса із заявами щодо видачі свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, зверненню до суду з указаним позовом мало передувати порушення питання про видачу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Відомостей про вчинення таких дій позивачами суду не надано, відповідно, матеріали справи їх не містять.

Установивши, що позивачі не надали суду доказів того, що вони в установленому законом порядку подали нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину та, що нотаріус відмовив їм у видачі указаного свідоцтва, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно є передчасними.

Звертаючись з апеляційною скаргою позивачами, на підтвердження заявлених позовних вимог було надано апеляційному суду постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.02.2023 року про відмову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте, дані докази колегія суддів не може прийняти до уваги.

Відповідно до положень ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що при розгляді даної справи у суді першої інстанції позивачем не надавалася постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії про відмову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Разом з цим, зі змісту апеляційної скарги не вбачається, що заявник надає будь-яких пояснень та належних обгрунтувань щодо причин, які перешкоджали позивачам отримати вказані документи до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Також, ч. 1 ст. 1277 ЦК України закріплено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами (зацікавленими особами) є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Належним відповідачем у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. Сільські, селищні ради можуть бути залучені у спорах щодо земельних ділянок, які знаходяться на території відповідної ради.

У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18) вказано, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Позивачі вказують у позовній заяві, що ОСОБА_7 та відповідачі після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спадщину не прийняли, оскільки на час смерті останніх хоча і були зареєстровані за однією адресою з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , однак фактично проживали окремо.

Відповідачі проти позову не заперечують, отже визнають ці обставини.

Отже, за встановлених обставин, оскільки окрім позивачів відсутні інші особи, що прийняли спадщину, до участі у справі за вимогами про визнання права власності на спадкове майно окрім ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 необхідно було б залучити територіальні громади, в межах яких знаходяться спірні земельний пай та житловий будинок.

Розгляд позовних вимог без залучення цих осіб вирішить питання про їх права та обов`язки.

Встановлення факту, про який просять позивачі необхідний для вирішення спору про визнання права власності на спірне майно. Оскільки наразі відсутні підстави та процесуальні умови для задоволення вимог про визнання права, то встановлення юридичного факту, про який просять позивачі, не буде мати для них юридичного значення, отже ці вимоги задоволенню не підлягають.

Визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу (стаття 13 ЦПК України). Установлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи.

Отже, за приписами закону позивач самостійно визначається з колом осіб, які є відповідачами у справі.

В постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 752/19715/14-ц зазначено, що позивач визначає відповідача у справі самостійно. Суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Позивачі не позбавлені права звернутися до суду з вимогами до належного кола відповідачів за вирішенням цього спору з огляду також на отримання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Враховуючи викладене, рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківській області від 30 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення виготовлено 02.06.2023 року.