ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6011/23 Справа № 182/7743/21 Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О.В. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу №182/7743/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2023 року (суддя Рунчева О.В.),

в с т а н о в и в :

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Нікопольського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 13 вересня 2019 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею. Відповідач матеріальної допомоги на її утримання у добровільному порядку не надає, хоча має можливість її надавати, оскільки офіційно працює та має стабільний заробіток. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.

Рішенням Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 12 листопада 2021 року та до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення в частині місячного платежу аліментів звернуто до негайного виконання. Вирішено питання про судові витрати.

З вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 , та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати частково рішення Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2023 року та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким визнати розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку(доходів) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову до суду і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував, що відповідно до судового наказу Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2022 року з ОСОБА_2 вирішено стягнути аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% пожиточного мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 21 листопада 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, зазначає, що суд не врахував, що позивачка під час розгляду справи надавала заяву, в якій не заперечувала про призначення судом стягнення аліментів розмірі 1/6 від заробітку відповідача. Вважає, що судом проігноровано, що позивачка з 07 червня 2022 року перервала декретну відпустку та приступила до роботи з повною зайнятістю

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційний суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2023 року залишити без змін.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім зокрема, спорів про стягнення аліментів.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 вересня 2019 року (а.с. 3).

Рішенням Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року у справі № 182/1808/22 шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 13 вересня 2019 року, розірвано.

Згідно із свідоцтвом про народження батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 4).

Відповідно до довідки голови квартального комітету №12 від 09 листопада 2021 року позивачка та її малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Згідно із довідкою №09/23 від 27 березня 2023 року ОСОБА_1 з 07 червня 2022 року достроково перервала декретну відпустку та працює в Представництві «Ядран-Галенська Лабораторія д.д.» на посаді провідного фахівця з реклами та просування у м.Дніпро (а.с. 52).

Судовим наказом Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 12 листопада 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є працездатним, може надавати матеріальну допомогу, але добровільно такої допомоги не надає.

Таке рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає нормам матеріального права.

За змістом частин 1, 2, 4 статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Відповідно до статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини можливості чоловіка надавати таку допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачка та її малолітній син ОСОБА_7 проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 не заперечує проти сплати аліментів на утримання ОСОБА_1 в розмірі 1/8 частини від заробітку (доходу) щомісячно, є особою працездатного віку, не надав суду доказів, що він не має можливості надавати допомогу на утримання позивачки, та має обов`язок щодо сплати аліментів її утримання.

У зв`язку із наведеними обставинами та враховуючи вище наведені норми закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку, але визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд першої інстанції не повністю встановив обставини, що мають значення по справі.

Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги щодо неспроможності апелянта сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, колегія суддів приймає до уваги, що малолітній син сторін у справі проживає з позивачкою, що не заперечує відповідач. Позивачка здійснює догляд за дитиною до досягнення ним трирічного віку, тому відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку.

В свою чергу за змістом статті 202 СК України, статей 12, 81 ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок довести матеріальну можливість сплачувати таку допомогу відповідачем.

Однак позивачка не надала жодних доказів на підтвердження спроможності відповідача сплачувати аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), в матеріалах справи відсутні відомості щодо працевлаштування відповідача та розміру його середньомісячного доходу.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, відповідач має обов`язок зі сплати аліментів на утримання сина сторін у справі, та з його доходу щомісячно утримуються аліменти в розмірі 1/4 частини на утримання сина, що свідчить про наявність у відповідача фінансового зобов`язання, яке впливає на можливість надання матеріальної допомоги на утримання матері дитини.

Отже, висновок суду про наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти на утримання дружини у визначеному позивачкою розмірі не ґрунтується на достатніх та допустимих доказах.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідачем у справі не доведено належними та допустимими доказами того факту, що він не має матеріальної можливості надавати позивачці матеріальну допомогу до досягнення малолітньою дитиною віку трьох років зважаючи на те, що він є працездатною особою.

Визначаючи розмір аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, з урахуванням матеріального стану відповідача, знаходження його у працездатному віці, з урахуванням того, що він працює та сплачує аліменти на утримання сина, колегія суддів вважає, що відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/8 частини заробітку (доходів) відповідача, а не в розмірі 1/4 частини заробітку, визначеному судом першої інстанції, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги апелянта в цій частині заслуговують на увагу.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, на підставі досліджених доказів і встановлених обставин справи та, враховуючи інтереси неповнолітнього сини, позивачки та відповідача, який має забезпечувати позивачку до досягнення їх сином трирічного віку, суд приходить до висновку, що з урахуванням вимог розумності та справедливості, обґрунтованим буде стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання у розмірі 1/8 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, починаючи стягнення з 12 листопада 2021 року та до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому рішення Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2023 року в частині розміру стягнення аліментів підлягає зміні.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із частиною 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, позивачка відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону Укріїни «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору за подання позову, в порядку розподілу судових витрат понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, сплачений відповідачем судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1610,40 грн необхідно компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційнийсуд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2023 року в частині розміру стягнення аліментів змінити, стягнувши з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , в розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 12 листопада 2021 року та до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Компенсувати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , за рахунок держави судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в сумі 1610,40 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста