Провадження № 2/638/547/23
22 травня 2023 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Шишкіна О.В.,
за участю секретаря судових засідань Олейник О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Харківська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним,
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Харківська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в обґрунтування якого зазначив, що 08.09.1997 року на Харківській Товарній Біржі ним через брокера брокерської контори № 203, був укладений договір купівлі- продажу № Н6-254 будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .Продавцями за договором були - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які діяли також через брокера брокерської контори № НОМЕР_1 .
22 березня 2004 року позивач було одержав Державний акт на право власності на земельну ділянку (серія ХР № 072756), яка розташована : АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки - обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площа земельної ділянки - 0,0549 га.
Коли позивач вирішив подарувати будинок онукові та звернувся до нотаріальної контори, йому в усній формі повідомили, що договір № Н6-254 купівлі-продажу нерухомості від 08.09.1997 року є нікчемним і не спричиняє ніяких правових наслідків, оскільки не посвідчений нотаріально. При цьому встановити місце проживання продавців - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для нотаріального оформлення договору не уявляється можливим.
Позивач просив суд визнати дійсним договір № Н6-254 купівлі-продажу нерухомості від 08.09.1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , укладений і підписаний на Харківській Товарній Біржі та зареєстрований 10.08.1997 року за № 317224 у Державному комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації №1».
Відповідачі відзиву на позовну заяву не подали.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає, що відповідачі не з`явилися в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомили, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином відповідно до положень п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 08.09.1997 року на Харківській Товарній Біржі між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з однієї сторони (продавець), які діяли через брокера брокерської контори № НОМЕР_1 ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 з іншої (покупець), який діяв через брокера брокерської контори № НОМЕР_1 ОСОБА_5 , укладено договір купівлі- продажу № Н6-254, за яким ОСОБА_1 купив будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з пунктом 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року.
Відповідно до статті 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.
За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР 1963 року право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 227 ЦК УРСР 1963 року передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.
Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.
У період укладання спірного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статтями 224, 227 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Проте, згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.
За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (частина перша статті 128 ЦК УРСР 1963 року), а відповідно до статті 153 ЦК УРСР 1963 року договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.
Отже, положення статті 227 ЦК УРСР 1963 року спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку. Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як стаття 15 Закону України «Про товарну біржу» закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З цього випливає, що положення статті 15 Закону України «Про товарну біржу» по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер. Тобто, закон спеціальний переважає закон загальний.
Таким чином, договір купівлі-продажу (міни) житлового будинку (квартири), укладений на біржі в простій письмовій формі, може бути визнаний недійсним.
Згідно зі статтею 47 ЦК УРСР 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.
Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Судовим розглядом встановлено, що сторони досягли всіх істотних умов договору і виконали угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, після чого 10 вересня 1997 року право власності на підставі договору зареєстровано у Державному комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації №1». Крім того 22 березня 2004 року ОСОБА_1 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку (серія ХР № 072756), яка розташована : АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки - обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площа земельної ділянки - 0,0549 га, що свідчить про реальність договору, його виконання сторонами, і фактичний перехід до позивача майна за оспорюваним договором.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів наявними та допустимими доказами обставини, на які вона посилається, як на підставу дійсності правочину.
Крім того суд звертає наголошує на такому.
До 01.01.2003 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією, яка здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло.
В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції, тобто фактично право власності на придбане домоволодіння виникло на не заборонених законом підставах.
Беручи до уваги, що єдиною перешкодою у розпорядженні майном є оформлення договору купівлі-продажу неналежним чином, а також враховуючи, що право власності ОСОБА_1 на будинок зареєстровано у бюро технічної інвентаризації і ніким не оспорюється, виходячи з того, що сторони договору домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується наявними, дослідженими судом матеріалами справи, при цьому сторони повністю виконали умови укладеного договору, який не було нотаріально засвідчено з посиланням на положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», то є всі правові підстави для визнання договору купівлі-продажу від 08.09.1997 року № Н6-254 дійсним.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує в рівних частинах з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір.
Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 141, 263, 265, 268, 293, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Харківська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити.
Визнати дійсним договір № Н6-254 купівлі-продажу нерухомості від 08.09.1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , укладений і підписаний на Харківській Товарній Біржі та зареєстрований 10.08.1997 року за № 317224 у Державному комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації №1».
Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 750,05 грн (сімсот п`ятдесят гривень 05 копійок) з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Шишкін