Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/779/23

Номер провадження: 2-з/511/1/23

"29" березня 2023 р. Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Іванової О. В. ,

при секретарі судового засідання Возняк Г.В.

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бандиш Ганни Іванівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повне звільнення від сплати заборгованості за аліментами та припинення стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ :

29 березня 2023 року від представника позивача ОСОБА_3 до суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення аліментів.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову, представник позивача ОСОБА_3 посилався на те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, в якому народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя у сторін не склалося, у зв`язку з чим рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області шлюб було розірвано, а неповнолітній син залишився проживати з матір`ю.

Одразу після розірвання шлюбу матір ОСОБА_2 подала до суду позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , який позивач станом на 2010 рік визнав та не заперечував проти сплати аліментів у розмірі частки з усіх видів його заробітку щомісячно починаючи з 14 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку з невиконанням Відповідачкою батьківських обов`язків спільний син ОСОБА_2 та ОСОБА_1 переїхав до батька та останній з 2011 року до сьогодні взяв на себе обов`язки по утриманню дитини. Однак не зважаючи на нехтування батьківськими обов`язками щодо спільного з Позивачем сина ОСОБА_5 , позивачка пред`явила виконавчий лист щодо стягнення з позивача аліментів до виконання у 2013 році, на підставі якого 03.10.2013 року відділом державної виконавчої служби Роздільнянського міськрайонного управління юстиції Одеської області відкрито виконавче провадження №40046766.

24.02.2023 року постановою старшого державного виконавця Роздільнянського відділу державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Протасевич Русаною Ярославівною накладено арешт на грошові кошти, що містяться у відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. Станом на день подання даного позову за Позивачем значиться заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 209 900, 75 гривень.

На даний час ним подано до суду позовну заяву до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Дачненської сільської ради Одеської області, відповідно до якої просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами та приинити стягнення аліментів за рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області справа №2-1245/2010 від 23.11.2010 року, на виконання якого видано виконавчий лист справа №2-1245/2010 від 24.02.2011 року та відкрито виконавче провадження №40046766, а також стягнути з ОСОБА_2 на його користь судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією з причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1ст. 149 ЦПК України.

З точки зору закону значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною ч. 1 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом, серед іншого, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

В п. 2 керівних роз`яснень Постанови Пленуму ВСУ N 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Крім того, відповідно до приписів пункту 9 стаття 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з засад судочинства.

Частина друга статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" вказує на те, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною 10 статті 150 ЦПК України визначено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Окрім того, згідно з п. 2 ч. 1ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року N 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Разом із тим, до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа.

Однак, предметом спору не є оскарження рішення, дій або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, та не оскарження виконавчого документу боржником, а звільнення від сплати аліментів.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50 N ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Н. проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі N 754/4437/18 (провадження N 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, пошкодити, знищити чи знецінити його.

Так судом встановлено, що 23 листопада 2010 року рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 14 вересня 2010 року стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 14 вересня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На виконання вказаного рішення Роздільнянським районним судом Одеської області 24 лютого 2011 року було видано виконавчий лист, на підставі якого 03 жовтня 2013 року відділом державної виконавчої служби Роздільнянського міськрайонного управління юстиції Одеської області відкрито виконавче провадження №40046766.

Позовні вимоги ОСОБА_1 зводяться до вимог про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами та припинення стягнення аліментів за вищевказаним рішенням суду, оскільки на теперішній час син ОСОБА_1 ОСОБА_4 з 2011 року по день розгляду справи постійно проживає разом із ним у селі Єгорівка Роздільнянського району Одеської області, та знаходиться на його утриманні.

Разом із тим, вимоги про забезпечення позову стосуються зупинення стягнення на підставі виконавчого листа, який видано Роздільнянським районним судом Одеської області про стягнення аліментів на утримання дитини на підставі рішення, що набрало законної сили.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі N 753/22860/17 (провадження N 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову має бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Враховуючи вищевикладені норми права та матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Дачненської сільської ради Одеської області, Роздільнянський відділ державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зобов`язання вчинити певні дії, а також те, що зупинення стягнення на підставі виконавчого листа є заходом забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог, та при цьому спір за вищезазначеним позовом по суті не вирішується, та що забезпечення позову шляхом зупинення виконання рішення, яке вже набрало законної сили, є недопустимим, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову, внаслідок чого відмовляє у задоволені його заяви про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина, ОСОБА_4 в розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 14 вересня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 , за яким відкрито виконавче провадження №40046766.

Оскільки судом приймається рішення про відсутність правових підстав для зупинення стягнення аліментів, тому відсутні і похідні підстави щодо заборони державному виконавцю вчиняти будь-які виконавчі дії на виконання рішення суду про стягнення аліментів.

До того ж, відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти є власністю дитини та зупинення стягнення аліментів жодним чином не покращить утримання дітей, а навпаки може призвести до позбавлення дитини належного матеріального забезпечення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бандиш Ганни Іванівни про забезпечення позову відмовити у повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання через Роздільнянський районний суд Одеської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

С Суддя: О. В. Іванова