Справа №489/8011/18
Провадження №2/489/23/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судового засідання - Назаровою С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності та зміну черговості спадкування, зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом

В С Т А Н О В И В:

26 грудня 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до суду з позовом про: встановлення факту її проживання із ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад двадцяти років, оскільки встановлення даного факту необхідно їй для прийняття спадщини після його смерті; визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та визнати за нею право власності на частку квартири АДРЕСА_1 ; визнати ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; змінити черговість спадкування та надати їй право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі спадкоємцями першої черги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; стягнути понесені судові витрати з відповідачів. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона з ОСОБА_5 разом проживали в період з 1998 року по 07.08.2018 року. Протягом 20 років спільно вели домашнє господарство, мали спільний бюджет, останні 8 років разом проживали у квартирі АДРЕСА_1 . Разом було придбано меблі, техніку та інше майно необхідне для спільного проживання. Незважаючи, що квартира була зареєстрована за ОСОБА_5 , вона несла витрати на утримання квартири, сплачувала комунальні послуги, здійснювала ремонт, після якого вартість квартири значно збільшилася. Тобто в період з 1998 року по 07.08.2018 року між ними мали місце установлені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, мати спадкодавця, яка була співвласником квартири АДРЕСА_1 уклала з ОСОБА_5 договір довічного утримання, за яким відчужувачка передала у власність набувачеві належну їй частку вищезазначеної квартири. Вона фактично виконувала умови договору довічного утримання, оскільки доглядала за хворою матір`ю, виконувала обов`язки санітарки та матеріально забезпечувала. ОСОБА_5 з 2007 року був інвалідом 2 групи та мав тяжке захворювання, переніс п`ять операцій. Він, протягом значного часу перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, яку вона йому надавала. Матеріальна допомога, що надавалася нею покійному чоловіку була основним засобом для існування, оскільки ОСОБА_5 значний час перебував у безпорадному станіі був неспроможний самостійно забезпечувати свої потреби внаслідок похилого віку, тяжкої хвороби. Вона сплачувала комунальні послуги, вартість ліків, неї були придбані особисті речі, здійснювала ремонт квартири та надавала йому нематеріальне забезпечення та іншу допомогу. Після смерті ОСОБА_5 вона та відповідачі звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини. Оскільки вона могла бути спадкоємцем 4 черги, вона звернулася до відповідачів з проханням укласти договір про зміну черговості права на спадкування. Проте, відповідачі відмовилися від укладання вищезазначеного договору, мотивуючи відсутністю дозволу на це їх матері.

Від представника відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачі позовні вимоги визнають частково, а саме не заперечують факту проживання позивача з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з грудня 1998 року по 07.08.2018 року та визнання її спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в іншій частині позовних вимог заперечують проти їх задоволення. Посилаючись на те, що спірна квартира не є спільною сумісною власністю позивача та спадкодавця, так як зазначена квартира отримана ОСОБА_5 та його матір`ю ОСОБА_6 безоплатно в порядку приватизації державного житлового фонду. З квітня 2011 року їх батько з позивачем почали проживати у квартирі АДРЕСА_1 . З 2007 року по квітень 2011 року у спірній квартирі проживав ОСОБА_2 з ОСОБА_6 та здійснював за нею догляд, лікував та утримував ОСОБА_6 до дня її смерті, сплачував за квартиру комунальні та експлуатаційні послуги. Дійсно його батько був визнаний інвалідом 2 групи від загального захворювання з листопада 2007 року безстроково. Спадкодавець мав самостійний дохід, був пенсіонером за віком, отримував пенсійні виплати за віком та по інвалідності. Крім того, кожен рік з початку квітня по кінець вересня працював разом з позивачем на базі відпочинку ДП НВКГ «Зоря-Машпроект». В лікуванні спадкодавця постійно приймали участь відповідачі. З травня 2018 року по 07.08.2018 року спадкодавець проживав у ОСОБА_2 у м. Києві, оскільки проходив обстеження та лікування. Спадкодавець не був в безпорадному стані за станом здоров`я або через похилий вік, не потребував стороннього догляду та в його лікуванні приймали участь відповідачі.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що відповідачами не заперечується факт стосовно визнання ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги. Квартира АДРЕСА_1 відповідно до акту приватизації в 2007 року в розмірі по частки квартири, належала ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . В подальшому між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено договір довічного утримання, за яким відчужувачка належну їй частки спірної квартири передала у власність набувачеві. Вона за ОСОБА_6 доглядала, оскільки остання була тяжкохворою. Зазначення у відзиві, що відповідач ОСОБА_2 здійснював догляд за ОСОБА_6 не відповідає дійсності та є неправдивою. Оскільки ОСОБА_6 через специфіку хвороби мала бажання про догляд за нею саме особою однієї статті та за обопільною згодою як набувача так і відчужувача майна, вона фактично виконувала всі обов`язки за угодою, стороною по якій був її цивільний чоловік, який уклав договір в інтересах їх сім`ї. Договір довічного утримання не був визнаний недійсним, ніким не оспорював ся, виконаний повністю. За такого вважає, що вона також на рівні зі своїм цивільним чоловіком, з яким спільно проживала однією сім`єю з 1998 року є набувачем частки спірної квартири за цивільно-правою угодою. За період проживання її з ОСОБА_5 , спірна квартира значно збільшилася в вартості. Крім того, ОСОБА_5 з 2007 року по день смерті тяжко хворів, був інвалідом 2 групи. У зв`язку з специфікою тяжкого захворювання, ОСОБА_5 життєдіяльність, особливо в останні роки життя, була життєво обмежена. Позивачка надавала йому матеріальне забезпечення, сплачувала комунальні послуги, здійснювала ремонт в квартирі та доглядала за ним. В 2018 році нею взяті двічі гроші в позику, закладалися речі в ломбард. Відповідачі не надали належних доказів щодо матеріальної допомоги ОСОБА_5 . Відповідачі зазначають, що допомога, яка надавалася позивачем спадкодавцеві не була потрібна, оскільки він самостійно працював. Однак, це не відповідає дійсності, оскільки з такою хворобою людина обмежена у своїх можливостях, потребує сторонньої допомоги.

5 березня 2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з зустрічним позовом про визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в рівних частках по частині за кожним та стягнути з відповідача судові витрати. Мотивуючи свої вимоги тим, що їх батькові ОСОБА_5 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, після його смерті відкрилася спадщина на спірну квартиру. У встановлений законодавством строк позивачі як спадкоємці першої черги та відповідач як спадкоємець четвертої черги звернулися до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом. Проте, приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т. представнику позивачем відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у позивачів відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Оригінали право встановлюючи документів знаходяться у відповідача. Отримати дублікати вищезазначених документів не має можливості, оскільки співвласниками спірної квартири є померлі особи.

Від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилаючись на те, що вона вважає що спірна квартира є спільною сумісною власністю її з ОСОБА_5 , що підтверджується подачею нею до суду відповідного позову. В період її проживання з ОСОБА_5 ,між його матір`ю ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , укладено договір довічного утримання, за яким відчужувачка належну їй на праві власності частку квартири АДРЕСА_1 передала у власність набувачеві. За умови зазначеного договору вони повинні надавати матері її чоловіка матеріальне забезпечення з утримання. Вона фактично виконувала обов`язки з угодою щодо придбання частини квартири, сторонам по якій був її цивільний чоловік, який уклав договір в інтересах їхньої сімї. У зв`язку з чим вважає себе набувачем квартири. Крім того, за час проживання її з ОСОБА_5 , майно її цивільного чоловіка істотно збільшилося. Спірна квартира, після отримання її цивільним чоловіком повної власності на неї, використовувалася і інтересах їхньої сімї. З 2010 року вони спільно проживали в спірній квартирі, вона сплачувала вартість комунальних послуг, за власні кошти провела ремонт всієї квартири. У зв`язку з специфікою захворювання ОСОБА_5 вона надавала матеріальне забезпечення, яке було основним засобом до існування, сплачувала комунальні послуги, вартість ліків, придбавала особисті речі, здійснювала ремонт квартири, тощо. А тому вважає, що вона право на спадкування за законом зі спадкоємцями першої черги, тобто відповідачами.

22 серпня 2019 року від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 надійшла уточнена позовна заява, яка ухвалою суду від 22 серпня 2019 року повернута позивачу без розгляду.

09 грудня 2019 року від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 найшла уточнена позовна заява, відповідно до якої позивач просить встановити факту її проживання із ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з грудня 1998 року до дня смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та визнати за нею право власності на частку квартири АДРЕСА_1 ; визнати ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; змінити черговість спадкування та надати їй право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі спадкоємцями першої черги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнати за нею право власності на 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 ; стягнути понесені судові витрати з відповідачів.

04 травня 2020 року від представника відповідачів за первісним позовом надійшов відзив на уточнену позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову з уточненими позовними вимогами.

Ухвалою суду від 21.01.2019, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 29.01.2019, витребувано докази.

Ухвалою суду від 18.03.2019, об`єднано цивільну справу № 489/1463/19 (провадження № 2/489/1244/19) з цивільною справою № 489/8011/18 (провадження № 2/489/49/21).

Ухвалою суду від 18.03.2019, витребувано докази.

Ухвалою суду від 06.06.2019, виправлено описку.

Ухвалою суду від 22.08.2019, відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 22.08.2019, відмовлено у прийнятті уточненої позовної заяви.

Ухвалою суду від 22.08.2019, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 07.05.2020, витребувано докази.

Від представника позивачки неодноразово надходили заяви про відкладення судового розгляду у зв`язку з відсутністю можливості забезпечити явку свідків, про причини неявки у судове засідання 02.03.2023 ні представник позивачки ні сама позивачки суду не повідомили.

Від представниці відповідачі надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідачів, всі заперечення викладені у відзиві на позовну заяву.

Частиною першою статті 1 Закону «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Проте навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані з зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду прав людини у справі «Каракуця проти України»).

Ленінський районний суд міста Миколаєва продовжує роботу в умовах воєнного стану та розглядає справи в загальному порядку відповідно до вимог ЦПК України.

При цьому, процесуальні норми не містять, як безумовної підстави для відкладення розгляду справи, введення на території країни воєнного стану.

Суд зазначає, що в разі позбавлення можливості учасників справи прибути в судове засідання розгляд справи може відбуватися без присутності учасників справи або в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, або з використанням власних технічних засобів, за допомогою «Підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС», за умови направлення на адресу суду відповідної заяви. Проте, таким правом відповідач не скористався.

При вирішенні питання щодо можливості проведення судового розгляду цивільної справи за відсутністю сторін, суд керується тим, що сторони скористались процесуальними правами на подання заяв по суті справи, клопотань про проведення експертизи, витребування доказів, тощо. Також бере до уваги, відсутність ухвали про визнання явки сторін обов`язковою, тривалість розгляду, належність повідомлення сторін та учасників справи, необхідність дослідження додаткових доказів, окрім тих, що наявні в матеріалах цивільної справи, допиту свідків, тощо.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи не встановлено, тому судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів.

Згідно статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За положеннями частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Позивач вказує на те, що вона є ОСОБА_5 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з 1998 року по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме з 1998 року по 2010 рік вони фактично проживали за адресою: АДРЕСА_2 . З 2010 року до 07 серпня 2018 року проживали за адресою: АДРЕСА_3 . Вели спільне господарство, мали спільний побут, друзів. Спільно відпочивали, придбали меді, техніку та інше майно, необхідне для спільного проживання. Проживаючи у квартирі АДРЕСА_1 , вона сплачувала комунальні послуги, здійснювала ремонт у квартирі.

Відповідачами не заперечувався факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 з грудня 1998 року по 07 серпня 2018 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Проте, вважають, що факт спільного проживання позивачки зі спадкодавцем може бути встановлено лише з 01 січня 2004 року. Відповідачами також не заперечувався факт того, що з квітня 2011 року по 07 серпня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали за адресою: АДРЕСА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 74).

ОСОБА_1 займалася похованням ОСОБА_5 , на підтвердження чого суду надані: свідоцтво про поховання серії № НОМЕР_2 ; рахунок - замовлення № 03522 на придбання - оформлення предметів і послуг похоронного призначення від 09.08.2018 року; квитанцію від 09.08.2018 року; прибутковий касовий ордер № 113084 від 15.09.2018 року; квитанцію від 07.08.2018 року; квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1133254 від 10.08.2018 року; договір - замовлення на організацію та проведення поховання № 507 від 09.08.2018 року укладений між ОСОБА_1 та КП ММР «Миколаївською ритуальною службою»; договір - замовлення на надання ритуальних послуг від 07.08.2018 року укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_8 (а.с. 95-101).

Згідно довідки з Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області від 04.06.2020 за вих. № 1400-0801-7/29706, розмір пенсії ОСОБА_5 у період з листопада 2007 року склав 633,64 грн.; з грудня 2007 року - 1267,28 грн.; з січня 2008 року по березень 2008 року - 1516,17 грн.; з квітня 2008 року по червень 2008 року - 1517,95 грн.; з липня 2008 року по вересень 2008 року - 1528,16 грн.; з жовтня 2008 року по грудень 2008 року - 1708,17 грн.; в січні 2009 року - 2138,90 грн.; з лютого 2009 року по жовтень 2009 року - 2493,63 грн.; з листопада 2009 року по грудень 2009 року - 2499,14 грн.; з січня 2010 року по березень 2010 року - 2522,32 грн.; з квітня 2010 року по червень 2010 року - 2524,41 грн.; з липня 2010 року по вересень 2010 року - 2524,98 грн.; з жовтня 2010 по листопад 2010 року - 2527,64 грн.; в грудні 2010 року - 2529,73 грн.; в січні та лютому 2011 року - 2532,77 грн.; в березні 2011 року - 2602,14 грн.; з квітня 2011 року по лютий 2012 року - 2604,80 грн.; з березня 2012 року по квітень 2012 року - 2690,45 грн.; з травня 2012 року по жовтень 2014 року - 2790,45 грн.; з листопада 2014 року по серпень 2015 року - 2690,45 грн.; з вересня 2015 року по вересень 2017 року - 2749,35 грн.; з жовтня 2017 року по березень 2018 року - 4438,60 грн.; з квітня 2018 року по серпень 2018 року - 4502,79 грн..

Допомогу на поховання після смерті ОСОБА_5 отримала ОСОБА_1 відповідно до разового доручення про допомогу на поховання у сумі 9005 грн. 58 коп.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з частинами 1,2 ст.54 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Згідно п.1 розділу VІІ Прикінцевих положень СК цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, які виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

До 2004 року діяв Кодекс про шлюб та сім'ю України (1970 року), який визнавав тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану ( ч.2 ст.6 цього Кодексу).

З наведеного вбачається, що можливість встановлення даного юридичного факту передбачена Цивільним Процесуальним Кодексом України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року. Положення ст. 273 ЦПК України 1963 року передбачали можливість встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 року і тривали до смерті одного з подружжя. В інших випадках встановлення фактів проживання однією сім`ю у період до 01 січня 2004 року законодавством не передбачено.

Відповідно до п.5 ст.273 ЦПК України в редакції від 18 липня 1963 року, чинної на час виникнення правовідносин, суд розглядає справи про встановлення перебування у фактичних шлюбних відносинах у встановлених законом випадках, якщо шлюб в органах запису актів громадського стану не може бути зареєстрований внаслідок смерті одного з подружжя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.11 Постанови від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення судом факту перебування у фактичних шлюбних відносинах на підставі п.5 ст.273 ЦПК може мати місце, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 року і тривали до смерті (пропажі без вісті на фронті) одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах реєстрації актів громадського стану. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають.

Лише з набранням чинності 01 січня 2004 року Сімейним кодексом України, пунктом 2 статті 3 вказаного Кодексу було визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пункт 4 даної статті зазначає, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей ( власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

Відповідно п.21 постанови №7 від 30 травня 2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємця за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди повинні встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона несе ризик наслідків, пов`язаних із ненаданням доказів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на викладене, суд позбавлений права встановлювати факт проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 1998 року по 01 січня 2004 року. В той же час, суд вважає за необхідне встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті останнього).

Щодо позовних вимог про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та визнати за нею право власності на частку квартири АДРЕСА_1 , суд приходить до наступного.

Раніше квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 - частка та ОСОБА_5 - частка, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.02.2007 року, зареєстрованому в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 27.03.2007 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.05.2007 року (а.с. 35-36, 39).

24 квітня 2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено договір довічного утримання (догляду), який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Яновською С.О. та зареєстрованого в реєстрі за № Д-58.

Відповідно до Договору довічного утримання (догляду) від 24.04.2007 року, ОСОБА_6 (відчужувачка) належну їй на праві приватної спільної часткової власності частки квартири АДРЕСА_1 передає, а ОСОБА_5 (набувач) отримує у власність частку вищевказаної квартири. ОСОБА_5 в свою чергу повинен надавати ОСОБА_6 матеріальне забезпечення з утримання (забезпечення харчуванням, одягом, доглядом, медичною допомогою та іншою необхідною допомогою), яке щомісячно має надаватися відчужувачці, оцінюється сторонами у сумі 475 грн. 00 коп. Утримання визначається сторонами у вигляді забезпечення відчужувачки житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній частці квартири, у обох сторін право користування допоміжними приміщеннями та службами квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 (а.с 40).

Позивачка вказує на те, ОСОБА_6 через специфіку хвороби мала бажання про догляд за нею саме особою однієї статті та за обопільною згодою як набувача так і відчужувача майна, вона фактично виконувала всі обов`язки за угодою, стороною по якій був її цивільний чоловік, який уклав договір в інтересах їх сім`ї. Зазначає, що з 2010 року вона з ОСОБА_5 переїхали мешкати у квартиру АДРЕСА_1 , вона сплачувала комунальні послуги, за власні кошти провела ремонт, були замінені вікна на металопластикові, проведено шпаклювання стін та стелі, стіни поклеєні новими шпалерами, відновлено стяжку полу на покладено новий лінолеум, відремонтовано балкон та замінено балконний блок вікон. Крім того, ОСОБА_5 з 2007 року був інвалідом другої групи, мав тяжке захворювання, його життєдіяльність в останні роки була суттєво обмежена, він не міг займатися трудовою діяльністю.

Відповідно до довідки з КНП ММР "Центр первинної медико - санітарної допомоги № 2" від 28.05.2020 року за вих. № 397-01-11, свідчень про перебування на обліку в ЦПМСД № 2 (до 2014 р. міська поліклініка № 2) ОСОБА_6 , 1925 року народження, звернень за медичною допомогою, видачі довідки про смерть в період з 01.01.2007 року по 10.08.2010 року немає.

Згідно довідки Інгульського об`єднаного управління пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області від 19.10.2018 року за вих. № 20434/02, ОСОБА_1 знаходилася на обліку в Інгульському об`єднаному УПФУ м. Миколаєва з січня 2010 року та отримує пенсію за віком (а.с. 11-20).

З договорів про надання послуг з прибирання приміщень від 03.10.2017 року та від 04.01.2018 року, ОСОБА_1 прибирала житлові приміщення та отримувала за виконану роботу грошову винагороду (а.с 21, 22).

З довідок ДП НВКГ «Зоря Машпроект» наданих від 03.10.2018 року, вбачається, що ОСОБА_1 працювала в ДП НВКГ «Зоря-Машпроект» та отримувала відповідну заробітну плату (а.с 23-34).

Відповідно до довідки ДП НВКГ «Зоря Машпроект» від 17.06.2020 за вих. № 17/1-3373, ОСОБА_1 займала посаду завідувача виробництва їдальні, в тому числі, на базах відпочинку.

Згідно договору купівлі - продажу від 16.10.2012 року, розрахунку - фактури № СФ-05543 від 17.10.2012 року, розрахунку фактури № СФ-05547 від 18.10.2012 року, квитанції про сплату № 114073/055483 від 29.11.2012 року, квитанції до прибуткового касового ордеру № 81 від 14.03.2013 року, чеку № 150709 від 19.12.2012 року, вбачається, що ОСОБА_1 були придбані будівельні та інші матеріали для проведення ремонту (а.с. 69-73).

Відповідачами заперечувався факт того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Крім того, позивачка в спірній квартирі не була зареєстрована. З 2007 року по квітень 2010 року у спірній квартирі з ОСОБА_6 разом проживав ОСОБА_2 , який здійснював догляд та утримував ОСОБА_6 до дня її смерті, сплачував комунальні на експлуатаційні послуги.

Факт того, що ОСОБА_5 мав онкологічне захворювання підтверджується медичною документацією, які знаходяться в матеріалах справи на аркушах справи 77-94.

Крім того, відповідно до довідки Миколаївського обласного онкологічного диспансеру Миколаївської обласної ради від 11.05.2019 року за вих. № 09-457/01, ОСОБА_5 знаходився на обліку в Миколаївському обласному онкологічному диспансері з липня 2007 року. звертався до онкодиспансеру для лікування у липні 2007 року, березні 2008 року, березні 2010 року, листопаді 2015 року. у період з січня 2018 року по серпень 2018 року хворий лікувався в Національному інституті раку, до онкодиспансеру не звертався, 07.08.2018 року знятий з обліку у зв`язку зі смертю.

Згідно довідки з Національного інституту раку від 02.05.2019 року за вих. № 426 кн, ОСОБА_5 звертався до відділення пухлин печінки, підшлункової залози та онковаскулярної хірургії Національного інституту раку 20 липня 2018 року, був госпіталізований, пройшов курс лікування, виписаний у відносно задовільному стані 23 липня 2018 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Згідно довідки ОСББ «Жилець-Юг» від 07.09.2018 року за вих. № 1/269, за адресою: АДРЕСА_3 був зареєстрований ОСОБА_5 з 02 квітня 1996 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Акту від 11.02.2019 року, складеного ОСОБА_9 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 ; ОСОБА_10 , який проживає за адресою: АДРЕСА_5 ; ОСОБА_11 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_6 та завіреного печаткою ОСББ «Космос-150», ОСОБА_2 постійно проживав у квартирі АДРЕСА_1 з початку 2007 року по квітень 2011 року. Разом з ним проживала ОСОБА_6 . ОСОБА_2 здійснював догляд за ОСОБА_6 до її смерті, сплачував комунальні та експлуатаційні послуги, проводив ремонтні роботи. В догляді за ОСОБА_6 допомагала ОСОБА_12 .

Проте, даний доказ судом не береться до уваги, оскільки особи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтверджували факт фактичного проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі мають різні адреса та не проживають у будинку АДРЕСА_7 . Крім того, ОСББ «Космос-150» не являється об`єднанням співвласників багатоповерхового будинку АДРЕСА_8 , а тому не може завірити дійсний факт проживання ОСОБА_2 у спірній квартирі.

Згідно Акту складеного свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 від 20.02.2019 року, ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_9 . З травня 2018 року по 07 серпня 2018 року у нього проживали батько ОСОБА_5 , і ОСОБА_1 Кожного дня він возив їх до лікарні і назад. Купував білети на поїзд до м. Києва і назад до м. Миколаєва, купував продукти харчування, надав на лікування 300 доларів США (а.с. 132, 133).

Як вбачається з розписок від 10.05.2018 року та від 15.05.2018 року, ОСОБА_2 запозичив у ОСОБА_13 грошові кошти у розмірі 400 доларів США та 45000 грн. на лікування батька (а.с. 134, 135).

Згідно довідки ПТ «Ай Ті «Ломбард» від 07.02.2019 року за вих. № 89/2, ОСОБА_2 в період часу з 01.06.2018 року по 01.09.2018 року звертався за послугами до ломбардного відділення ПТ «Ай Ті «Ломбард» з приводу закладу майна та отримання фінансового кредиту (а.с 136-138).

26 травня 2018 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 26.05.2018-100001093, відповідно до якого ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 10000 грн. 00 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2800 грн. строком до 08.06.2018 року. кредит надано для користування позичальником на будь які цілі, включаючи пере кредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов`язків найманого працівника.

28 травня 2018 року між ТОВ «Партнер Фінанс» та ОСОБА_2 укладено договір позики № 33/00313867, відповідно до якого ОСОБА_2 надано кредит у сумі 5000,00 грн. строком до 03.06.2018 року.

31 липня 2018 року між ТОВ «Партнер Фінанс» та ОСОБА_2 укладено договір позики № 33/11314064, відповідно до якого ОСОБА_2 надано кредит у сумі 5000,00 грн. строком до 06.08.2018 року.

З довідки ТОВ «Лайм Кеш» від 04.02.2019 року вбачається, що між ТОВ «Лайм Кеш» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № АА-00023611 від 02.06.2018 року, заборгованість якого відсутня (а.с 144).

Відповідно до чеку № 97181 від 26.05.2018 року, чеку № 100206 від 01.08.2018 року, чеку № 100429 від 07.08.2018 року Київським відділенням № 11 ПТ «АЙ ТІ Ломбард» видано кредит у вигляді грошових коштів з приводу закладу майна у загальному розмірі 20200 грн. 00 коп. (а.с. 145-147).

Відповідно до квитанцій №и 1294-4329-1436-0748 від 18.07.2018 року та № 1311-6380-1859-0513 від 04.08.2018 року на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 поступили грошові кошти у розмірі 2014 грн. 06 коп. від ОСОБА_16 .

Судом даний доказ не береться до уваги, оскільки з даної квитанції не вбачається на які потреби та у зв`язку з чим ОСОБА_16 перераховано відповідні кошти.

Відповідачами надано фотографії, з зазначенням як доказ того, що вони здійснювали за ним догляд.

Проте, суд критично ставиться до наявних в матеріалах справи фотокарток, оскільки вважає,що фотокартки не є доказом здійснення догляду за ОСОБА_5 ..

Відповідно до довідки Інгульського об`єднаного управління пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області від 12.04.2019 року за вих. № 7785/06, неодержану пенсію ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 4502,79 грн. виплачено ОСОБА_1 на підставі заяви від 19.09.2018 року № 7134 та довідки виданою ОСББ «Жилец-Юг» від 15.08.2018 року № 1/213.

Згідно з ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

У ст.746 ЦК України визначено, що сторонами договору довічного утримання є відчужувач та набувач.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 746 ЦК України , якщо набувачами є кілька фізичних осіб, вони стають співвласниками майна, переданого їм за договором довічного утримання (догляду), на праві спільної сумісної власності. Якщо набувачами є кілька фізичних осіб, їх обов`язок перед відчужувачем є солідарним.

Отже, законодавець у ЦК України закріпив, що спільна сумісна власність за договором довічного утримання (догляду) виникає у випадку наявності кількох набувачів за цим договором та їхнього солідарного виконання обов`язку за вказаним договором перед відчужувачем.

У ст.749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду). У такому договорі можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (ч.1 цієї статті).

Згідно із ч.1 ст.60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.3 ст.61 СК, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так із пояснень позивача у судовому засіданні вбачається, що на час укладання договору довічного утримання та його виконання вона перебувала з набувачем у фактичних шлюбних відносинах, вела спільне господарство, мали спільний бюджет, на утримання ОСОБА_6 витрачався їхній спільний бюджет подружжя. Вона здійснювала догляд за ОСОБА_6 , а саме виконувала усі роботи, які стосувались готування їжі, прибирання будинку, прання, купання та виконання усіх інших гігієнічні процедури щодо ОСОБА_6 . Поки вона працювала на базі відпочинку «Зоря», в той час вона наймала доглядальницю та наперед здійснювала покупки щодо всього необхідного.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_2 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 суду пояснили, що ОСОБА_20 деякий час проживала в одній квартирі з внуком ОСОБА_21 . Після того, як ОСОБА_20 почала хворіти та потребувати сторонньої допомоги, до неї переїхали проживати її син ОСОБА_22 з дружиною ОСОБА_23 . ОСОБА_22 захворів приблизно в 2015 році. ОСОБА_24 доглядала за чоловіком на ОСОБА_25 . Коли ОСОБА_26 виїждала працювати до дитячого табору з ОСОБА_5 , то вони наймали доглядальницю для ОСОБА_27 . Сама ОСОБА_24 вранці та ввечері допомагала виходити на прогулянку ОСОБА_28 , оскільки він потребував сторонньої допомоги, готувала йому окремо їжу. Медичні препарати та витрати на лікування здійснювалися за кошти ОСОБА_1 , відповідачі матеріальну допомогу не надавали на лікування батька. ОСОБА_24 разом з ОСОБА_5 приїжджала до лікарні в м. Київ, завжди була з ним та доглядала за ним.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_10 суду пояснили, що ОСОБА_6 спочатку проживала сама, обслуговувала себе також сама. Перед смертю ОСОБА_6 , з нею проживав онук ОСОБА_31 біля останніх двох років. ОСОБА_32 , після розлучення з дружиною ОСОБА_33 , проживав з матір`ю ОСОБА_6 , проте, після того, як зійшовся з ОСОБА_26 , почав проживати окремо.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік, які проживають однією сі`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 62 СК України, у разі, якщо майно одного з подружжя істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок трудових чи грошових затрат другого з подружжя, воно, у разі спору, може бути визнане судом об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 67 СК України дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном.

Згідно ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другої з подружжя. Для укладення одного з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення та державної реєстрації, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Отже визначаючи правовий режим спірної квартири, який набутий ОСОБА_5 за договором довічного утримання (догляду), укладеного ним під час перебування у шлюбі з позивачем, слід дійти до висновку про те, що цей договір укладений саме в інтересах сім`ї, проте позивачем не надано доказів того, що вона фактично виконувала обов`язки набувача та доглядала ОСОБА_6 так само у судовому засіданні не знайшло підтвердження знаходження ОСОБА_27 в безпорадному, тяжкому стані у зв`язку з хворобою

За таких обставин, позовні вимоги про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 частки квартири АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на частку квартири АДРЕСА_1 , не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , зміну черговості спадкування та надати їй право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі спадкоємцями першої черги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкоємцем однією сім`єю не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини 2 статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, у якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні не було підтверджено той факт, що позивач ОСОБА_1 здійснювала догляд за ОСОБА_5 , як за безпорадною особою, оскільки за медичними документаціями, не вбачається, що ОСОБА_5 потребував стороннього догляду. Крім того позивачем не доведено факт ухилення відповідачів від надання допомоги батькові, винної поведінки останніх (зокрема, відмова від надання допомоги батькові), постійну потребу спадкодавця у допомозі саме відповідачів, що в силу статті 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині зміни черговості спадкування та визнання ОСОБА_1 спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Щодо зустрічного позову про визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в рівних частках по частині за кожним, суд приходить до наступного.

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право від 07.02.2007 року та договору довічного утримання (догляду) від 24.04.2007 року.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рідними синами ОСОБА_5 та ОСОБА_34 , свідченням чого є свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 (а.с 188).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 74). Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 .

У встановлений законодавством строк ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т. від 08.02.2019 року за вих. № 72/02-14 представнику ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не надано оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Положеннями статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що відповідно до вимог закону позивачі за зустрічним позовом належним чином прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів на спадкове майно не можуть оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіти та користуватись ним, а тому зустрічний позов підлягає задоволенню.

Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Враховуючі часткове задоволення первісного позову (задоволена одна вимога за яку сплачений судовий збір у розмірі 704,80грн.), вказаний збір підлягає стягненню з відповідачі за первісним позовом на користь позивачки.

Зустрічний позов задоволений в повному обсязі, тому з відповідачки підлягає стягненню на користь позивачі судовий збір у розмірі 3817.77грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності та зміну черговості спадкування - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 01 січня 2004 року по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 гривен (сімсот чотири гривни вісімдесят копійок) по 352,40грн. з кожного.

Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 по частки за кожним в порядку спадкування за законом після смерті їх батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір у розмірі по 3817 грн. 77 коп. кожному.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_10 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_11 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_11 .

Повний текст судового рішення складено «29» березня 2023 року.

Суддя Н.О. Рум`янцева