Березівський районний суд Одеської області
22.08.2023
Справа № 494/1342/23
Провадження № 2/494/428/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2023 р. м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панчишина А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Твердун Т.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

До Березівського районного суду Одеської області надійшов позов Регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у розмірі 3204 грн.

Позовні вимоги обґрунтувані тим, що відповідач ОСОБА_1 11.10.2022 року в районі с. Танівка Березівського району Одеської області неподалік узбережжя Тилігульського Лиману в межах території природно-заповідного фонду за допомогою бензинової ланцюгової пили здійснював самовільне вирубування сухостійних дерев в кількості п`яти штук. Загальним об`ємом розпиляних стовбурів дерев складає два складометри з діаметром дерев 17, 10, 12, 8 та 17 см.

Постановою Березівського районного суду Одеської області від 29.11.2022 року відповідача ОСОБА_1 визнано винним та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340 гривень.

В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, від представника надійшла заява в якій позовні вимоги підтримав та просив розгляд справи проводити у його відсутність.

Відповідач в судове засідання з`явився, заперечив з приводу заявлених позовних вимог. Зазначив, що зрізав сухі дерева, будь-якої шкоди природньо-заповідному фонду не заподіяв, йому навпаки мають заплатити за те, що зачищав ліс. Підтвердив, що постанову про адміністративне правопорушення не оскаржував.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши відповідача, суд вважає, про те, що позов є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено про те, що відповідач ОСОБА_1 11.10.2022 року в районі с. Танівка Березівського району Одеської області неподалік узбережжя Тилігульського лиману в межах території природно-заповідного фонду за допомогою бензинової ланцюгової пили здійснював самовільне вирубування сухостійних дерев в кількості п`яти штук. Загальним об`ємом розпиляних стовбурів дерев складає два складометри з діаметром дерев 17, 10, 12, 8 та 17 см.

Своїми незаконними діями відповідач заподіяв природно-заповідному фонду України шкоду у загальному розмірі 3204 гривні, розмір якої обчислюється відповідно до Додатку №1 Постанови Кабінету міністрів України від 10 травня 2022 року №575 «Про затвердження спеціальних такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд».

Постановою Березівського районного суду Одеської області від 29.11.2022 року відповідача ОСОБА_1 визнано винним та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340 гривень.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та вчинені вони цією особою.

Одним із основних принципів охорони навколишнього природного середовища є компенсація шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природнього середовища (п.і) ч. 1 ст. 3 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» природні ресурси України є власністю Українського народу.

Згідно ч. 1 ст. 64 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» порушення законодавства України про природно-заповідний фонд несуть особи винні:

а) нецільовому використанні територій та об`єктів природно-заповідного фонду, порушенні вимог проектів створення та організації територій природно-заповідного фонду;

б) здійсненні в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, їх охоронних зон забороненої господарської діяльності;

є) перевищенні допустимих хімічних, фізичних, біотичних та інших впливів і антропогенних навантажень, порушенні вимог наданих дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду;

ж) псуванні, пошкодженні чи знищенні природних комплексів територій та об`єктів природно-заповідного фонду та зарезервованих для включення до його складу;

Згідно ч. 4 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природнього середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку і розмірах, встановлених законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природнього середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природнього середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При таких обставинах, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При таких обставинах позовні вимоги Регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.. 66 Конституції України, ст.ст. 3,4,64, 68,69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 76, 81, 89, 95,141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Держави в особі Регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» (ЄДРРОУ: 21018033, 67500, Одеська обл., Одеський район, смт. Доброслав, вул. Центральна, 33) шкоду спричинену прородно-заповідному фонду України у розмірі 3204 (три тисячі двісті чотири) гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2684 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Панчишин А.Ю.