Справа № 453/979/21 Головуючий у 1 інстанції: Курницька В.Я.
Провадження № 22-ц/811/1821/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю: представника АТ «Українська залізниця» - Чорної Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 11 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2021 року адвокат Таргоній Вадим Миколайович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 22 вересня 2019 року на 1584 км. ПК5, перегону Сколе - Верхнє Синьовидне, ДН 1 Львів, поїзд № 4784 (рейкозмащувач, ВЛ11 № 089) скоїв наїзд на громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За фактом настання цієї події, 22 вересня 2019 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000451 та розпочато досудове розслідування.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в Комунальному некомерційному підприємстві «Лікарня «Госпіс» м.Львова». За фактом настання цієї події внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003007. Прокурором Сколівського відділу Стрийської місцевої прокуратури матеріали кримінального провадження № 0000451 від 23 вересня 2019 року та матеріали кримінального провадження № 0003007 від 14 листопада 2019 року об`єднано в одне кримінальне провадження № 0000451 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

Постановою слідчого від 29 січня 2020 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000451, закрито. Постановою про закриття кримінального провадження від 29 січня 2020 року, встановлено факт наїзду поїздом на загиблого, ОСОБА_2 .

Відповідно до Висновку експерта судово-медичної експертизи трупа, між наїздом на загиблого поїздом № 4784 (рейкозмащувач, ВЛ11 № 089) та смертю останнього наявний причинно-наслідковий зв`язок.

Вказує, що позивач ОСОБА_1 є матір`ю загиблого ОСОБА_2 , втративши сина, - близьку людину, який був її опорою та підтримкою, повністю зруйновано її нормальне життя. Загибель сина спричинила позивачу надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір. Позивач була близькою з сином, проживала з ним, вела спільне господарство, спільно доглядали за садком, постійно спілкувались, отримувала підтримку та допомогу. Зазначає, що матір для загиблого була найріднішою людиною, оскільки він не встиг завести свою сім`ю, а батько загину в у 2008 році, тому багато часу проводив разом з матір`ю. Зазначає і те, що внаслідок наїзду поїзда ОСОБА_2 отримав травми і з місця травмування доставлений у край важкому стані до Сколівської ЦРЛ. Згодом, 23 вересня 2019 року переведений до Військово-медичного центру ОСОБА_3 , що підтверджується випискою № 11499 із медичної карти стаціонарного хворого. ОСОБА_2 11 листопада 2019 року переведений до комунального некомерційного підприємства «Лікарня «Госпіс» м. Львова», де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Зазначає, що ОСОБА_1 з 22 вересня 2019 року по 14 листопада 2019 року несла матеріальні витрати на лікування сина з надією його врятувати. На придбання лікарських засобів та лікування сина позивачка витратила 137 631,23 гривні. Проте, втрата будь-яких коштів не може зрівнятися з втратою єдиного сина. Смерть сина викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя та побуту та викликатиме цю ж необхідність і в майбутньому. Позивачу доведеться з часом докладати все більше зусиль для організації свого життя. Відновити попередній стан неможливо, оскільки загибель сина є незворотною та непоправною втратою. Смерть сина є різкою і психо-травматичною подією, яка викликає надзвичайний стрес, втрата сина є однозначно передвчасною, оскільки на момент смерті йому було лише 33 роки і будь-який передумов до його смерті не було. З урахуванням викладеного, а також зважаючи на те, що смерть ОСОБА_2 повністю змінила життя позивача у всіх сферах, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

З врахуванням викладеного, позивач просила стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 400000 грн в якості відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 11 травня 2022 року Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю - задоволено частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5) в дохід держави 2 500,00 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок судового збору.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржило АТ «Українська залізниця».

В апеляційній скарзі покликається на те, що оскільки потерпілий при переході колії порушив кілька заборон, що передбачені пп.2.5; 2.6; 2.10 Правил, є підстави для відмови у відшкодуванні моральної шкоди або її зменшенні.

Вказує, що згідно п. 12 Акту службового розслідування аварії висновком комісії встановлено, що причиною даного випадку стало порушення потерпілою особою вимог п.2.5, п.2.6 та п.2.10 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України». Комісія по розслідуванню випадку аварії, допущеної 22 вересня 2019 року близько 18 год. 00 хв. на перегоні Сколе-Верхнє Синьовидне парної колії встановила, що вини залізниці у даному випадку немає.

Відповідно до схеми травмування місця події (аварії) 22 вересня 2019 року встановлено, що місце розташування тіла знаходилося на відстані 10 м. від електровоза.

Також зазначає, що згідно протоколу № 111/ТД від 23 вересня 2019 року оперативної наради при заступнику начальника депо Львів-Захід встановлено, що в добу 22 вересня 2019 року працюючи на електровозі ВЛПм-089 слідуючи з поїздом № 4780 по перегоні Сколе-Верхнє Синьовидне застосував екстрене гальмування по причині раптової появи на колії невідомої особи, яка на звукові та світлові сигнали не реагувала. Наїзд попередити не вдалося, через малу відстань. Протоколом ухвалено, що вини локомотивної бригади у даному випадку не вбачається.

Стверджує, що із пояснень машиніста ОСОБА_4 , який керував електровозом ВЛИм-089 з поїздом № 4780, встановлено, що на перегоні Сколе-Верхнє Синьовидне при раптовій появі невідомої особи застосував ектренне гальмування з подачею піску та сигналів великої гучності. Невідома особа на сигнали не реагувала. Про наїзд повідомив чергового ДЕПО .

Просить рішення Сколівського районного суду Львівської області від 11 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

3 березня 2023 року від ОСОБА_5 , представника ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій він просить залишити рішення Сколівського районного суду Львівської області від 11 травня 2022 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з підстав законності оскаржуваного рішення. Розгляд справи просить проводити за відсутності позивача та її представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача - Чорної Т.О. в підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з тих підстав, що предметом даного спору є відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок наїзду електропоїзда на ОСОБА_2 , в наслідок чого він зигинув, який є сином позивачки, що призвело до завдання позивачу моральної шкоди з сторони власника джерела підвищеної небезпеки та виникнення в нього зобов`язання відшкодувати позивачам моральну шкоду, завдану смертю сина, незалежно від своєї вини. Враховуючи критерії розумності і справедливості, судом визначено розмір моральної шкоди в сумі 250000 грн.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що поїзд № 4784 (рейкозмащувач, ВЛ11 № 089) на 1584 км. ПК5, перегону Сколе - Верхнє Синьовидне, ДН 1 Львів, 22 вересня 2019 року скоїв наїзд на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За фактом настання цієї події 22 вересня 2019 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000451 та розпочато досудове розслідування. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в Комунальному некомерційному підприємстві «Лікарня «Госпіс» м. Львова».

Згідно з копією свідоцтва про смерть від 18 листопада 2019 року, серія НОМЕР_2 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Львові.

Відповідно до копії Виписки з Висновку експерта судово-медичної експертизи трупа причина смерті (згідно з пунктом 11 лікарського свідоцтва про смерть № 1133/2019) ОСОБА_2 : «поєднана тупа травма тіла (Т 06.8); пішохід травмований при зіткненні з поїздом (V 05.1)».

Пунктом 3 ч.2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завданій фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Матір`ю загиблого ОСОБА_2 , відповідно до наявного в матеріалах справи копії свідоцтва про народження від 18 грудня 1985 року, серія НОМЕР_3 , є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При цьому згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до абз. 2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Поїзд № 4784 (рейкозмащувач, ВЛ11 № 089), перебуває на балансі Інвентарного парку електровозів Локомотивного господарства «Локомотивне депо Львів-Захід», що підтверджується копією доданого позивачем до матеріалів позовної заяви Витягу з АСК ВП УЗ Автоматизованої системи управління локомотивним господарством АТ «Укрзалізниця» від 11 травня 2021 року № Т-1700/А. ОСОБА_4 прийнятий на роботу у «Локомотивне депо Львів-Захід» Виробничий структурний підрозділ Регіональна Філія «Львівська залізниця» Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» машиністом електровоза, переведений на постійну роботу 08 червня 2018 року на дільницю експлуатації локомотивів, дільницю експлуатації тепловозів, дільницю експлуатації локомотивів (ст. Стрий) та працює по даний час (дата видачі довідки 11 травня 2021 року).

Відповідно до Повідомлення по транспортній події (аварії) та Акту службового розслідування від 30 вересня 2019 року встановлено, що 22 вересня 2019 року на 1586 км ПК 5 парної колії перегін Сколе - Верхнє Синьовидне слідували електровозом ВЛ 11м-089 поїзд № 4780 машиніст електровоза ОСОБА_4 та помічник машиніста електровоза ОСОБА_7 ТЧ-1 «Львів-Захід», регіональна філія «Львівська залізниця».

За фактом настання цієї події 22 вересня 2019 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000451 та розпочато досудове розслідування. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в Комунальному некомерційному підприємстві «Лікарня «Госпіс» м. Львова». За фактом настання цієї події внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003007. Прокурором Сколівського відділу Стрийської місцевої прокуратури матеріали кримінального провадження № 0000451 від 23 вересня 2019 року та матеріали кримінального провадження № 0003007 від 14 листопада 2019 року об`єднано в одне кримінальне провадження за № 0000451 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000451, закрито у зв`язку з відсутністю в діях машиніста ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 29 січня 2020 року під час досудового розслідування встановлено, що електровоз ВЛ 11089 здійснив наїзд на громадянина ОСОБА_2 . В результаті наїзду ОСОБА_2 госпіталізовано в Сколівську ЦРЛ з діагнозом мозкова кома. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у АДРЕСА_1 , куди поступив 11 листопада 2019 року у вегетативному стані із військового госпіталю м.Львова.

Відповідно до вимог частини 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як зазначається в Ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.05.2016 року по справі №607/18544/14-ц шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.

Така правова позиція висловлена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа №336/3665/16-ц).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових ) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором ( контрактом ), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачений такий обов`язок. Враховуючи наведене, АТ «Українська залізниця» як володілець джерела підвищеної небезпеки, з яким машиніст - ОСОБА_4 на час події, яка мала місце 22 вересня 2019 року близько 18 години 22 хвилини на залізничному перегоні Сколе-Верхнє Синьовидне, перебував у трудових відносинах, несе відповідальність за спричинену моральну шкоду матері померлого, завдану джерелом підвищеної небезпеки під час виконання машиністом своїх трудових обов`язків, незалежно від наявності вини працівника, за участі якого сталася зазначувана подія.

Відповідно до правової позиції висловленої у Постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року №61-10154св18 (справа №355/812/17) вбачається, що власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

При цьому, під наявністю такого умислу необхідно розуміти свідоме бажання потерпілого отримати шкоду завдяки джерелу підвищеної небезпеки.

У вказаному кримінальному провадженні № 0000451 слідчим не встановлено обставин непереборної сили або умислу потерпілого.

Окрім цього, відповідачем так само не доведено наявності обставин непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, настання смерті ОСОБА_2 відбулось внаслідок необережності самого потерпілого, а не у зв`язку із бажанням вчинення самогубства.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що очевидним є той факт, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдано моральну шкоду внаслідок смерті їх сина.

Правильно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність достатніх правових підстав для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати позивачу як матері загиблого шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що внаслідок смерті сина, позивачка зазнала та продовжує зазнавати душевних страждань, які спричинили порушення (зміну) звичайного ритму її життя.

Колегія суддів вважає, що позивач була змушена докладати певних зусиль для відновлення свого порушеного права.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції правильно врахував, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір може мати суто умовний вираз.

У контексті визначення справедливого розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції доречно звернув увагу на такий елемент, як урахування притаманного конкретній країні рівня життя, адже некритичне слідування заявленим вимогам у частині визначення розміру відшкодування може призвести до істотного порушення балансу інтересів сторін з приводу відшкодування моральної шкоди.

З огляду на те, що позивач просила стягнути на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 400 000 грн, то з урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції обгрунтовано зменшив її розмір та стягнув суму у розмірі 250 000 грн. а відшкодування моральної шкоди, що на думку колегії є належним відшкодуванням у цьому випадку.

З врахуванням наведених обставин, та виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування позивачу за рахунок відповідача моральної шкоди в розмірі 250000 грн.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги, що суд недостатньо зменшив розмір майнової шкоди, не врахувавши винні дії потерпілого пов`язані з порушення Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, оскільки при визначенні розміру такого відшкодування, судом першої інстанції в рішенні правильно дотримано принципу співмірності, справедливості і достатності.

Доводи відповідача щодо необхідності визначення у судовому рішенні порядку сплати податків зі стягнутої грошової суми не є підставою для задоволення скарги.

Порядок справляння податків та обов`язкових платежів визначено законом та не потребує тлумачення у судовому рішенні.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування чи зміну оскаржуваного рішення.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Сколівського районного суду Львівської області від 11 травня 2022 року залишити без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» - залишити без задоволення.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 11 травня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 березня 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.