ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2023 року місто Чернівці справа №727/2578/23

провадження №22-ц/822/509/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Половінкіної Н.Ю.

секретар Собчук І.Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 18 квітня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, ухвалене під головуванням судді першої інстанції Одовічен Я.В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Посилалася на те, що 05 травня 2011 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого є малолітня донька: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

13 квітня 2022 року шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці.

Дитина проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Відповідач несе епізодичну участь у матеріальній допомозі та вихованні дитини.

Позивач самостійно не в змозі забезпечувати матеріальні потреби їх дитини на придбання їжі, ліків та одягу.

ОСОБА_2 працездатний, інших утриманців не має, має регулярний дохід. Вважає, що він має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання їх спільної дитини.

Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання їх малолітньої доньки у твердій грошовій сумі у розмірі по 5000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 18 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у розмірі по 3500 гривень щомісячно, починаючи з 14 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги

Апелянт ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просив рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 18 квітня 2023 року змінити в частині стягнення розміру аліментів та стягнути з нього аліменти в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно.

Посилався на те, що суд першої інстанції задовольняючи позов частково виходив із наданої відповідачем інформації про те, що останній витрачає на дитину приблизно 7225 грн. на місяць, дитина систематично по декілька днів проживає з батьком.

Судом першої інстанції вірно встановлено ту обставину, що відповідач приймає участь в утриманні дитини, розмір щомісячних витрат відповідача на дитину складає приблизно 7000 грн., однак при цьому суд стягує з відповідача щомісячно на утримання дитини 3500 грн.

Таким чином, на думку суду для утримання дитини з боку відповідача має надаватися сума у розмірі 10500 грн. щомісячно.

Позивач не надала жодних доказів які витрати вона особисто несе по утриманню дитини, не зазначила джерело свого доходу та його розмір. А також, позивач не довела розмір доходу відповідача, який би дозволяв йому сплачувати аліменти в заявленому розмірі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Як вбачається з матеріалів справи сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2011 року по 13 квітня 2022 року, який розірвано (а.с.8-9).

Від шлюбу у сторін є одна малолітня дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Дитина ОСОБА_3 значиться зареєстрованою з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою ПП «Санітарія» №2844 про склад сім`ї та реєстрацію від 21 лютого 2023 року (а.с.7).

Мотиви та доводи, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що відповідач немає на утриманні інших осіб, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 3500 гривень щомісячно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду повністю, виходячи з наступного.

Статтею 51 Конституції України та ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства»).

В силу ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частинами першою, другою статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України).

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що вирішуючи питання стосовно розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено, що у 2023 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає з 1 січня - 2833 грн.

Крім того, колегія суддів наголошує, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені у постанові від 16 червня 2021 року, справа №643/11949/19.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції з урахуванням обставин, які підлягають з`ясуванню при визначенні розміру аліментів (зокрема, з урахуванням молодого віку, стану здоров`я, матеріального становища платника аліментів), потреб дитини даного віку, встановивши, що відповідач є приватним підприємцем, має у власності транспортні засоби, має можливість сплачувати аліменти, з метою дотримання вимог закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, обґрунтовано стягнув з відповідача аліменти на неповнолітню доньку в розмірі 3 500,00 грн.

При цьому матеріали справи не містять належних доказів матеріального становища відповідача, які б свідчили про те, що останній не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Апелянт на підтвердження доводів своєї скарги не скористався процесуальним правом і не надав відомості про свої доходи, наявності у нього роботи, тощо.

Доводи апелянта щодо добровільної сплати відповідачем коштів на утримання доньки не заслуговують на увагу з огляду на те, що зазначена обставина не позбавляє особу, з якою проживає дитина, згідно вимог ч.3 ст.181 СК України на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів за рішенням суду.

Крім того, сам апелянт вказує в апеляційній скарзі, що згідний сплачувати аліменти в мінімальному прожитковому розмірі для дитини відповідного віку щомісячно, що становить 2833 грн.

Таким чином, визначений судом першої інстанції розмір стягуваних аліментів в сумі 3500 грн. не є надміру завищеним від мінімального розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Що стосується посилання на не врахування судом матеріального становища позивача та платника аліментів й інші обставини, що мають значення, то такі є неспроможними, оскільки процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б підтверджували незадовільний стан здоров`я чи неспроможне матеріальне становище й спростовували висновки суду першої інстанції особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

При цьому, колегія суддів відмічає, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно виходив із захисту інтересів перш за все самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька, і, як наслідок, вірно визначив розмір стягуваних аліментів, а доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду також не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.

Будь-яких доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для зміни рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, доводи апелянта зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, а тому оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 18 квітня 2023 року, залишити без змін.

Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 18 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.М.Литвинюк

Н.Ю.Половінкіна