Дата документу 21.08.2023
Справа № 316/1962/20
Провадження № 2-др/334/28/23
21 серпня 2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Козлової Н.Ю., за участю секретаря Александрової А.С., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення з питання розподілу судових витрат
16 серпня 2023 року представник позивача Вишнякова І.О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявою про ухвалення додаткового рішення з питання розподілу судових витрат на правову допомогу.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням Енергодарського міськрайонного суду Запорізької області від 10.02.2022 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція». Визнано незаконним наказ генерального директора ВП «ЗАЕС» №161-з від 19.05.2020 «Про звільнення з роботи у зв`язку зі скороченням штату ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді заступника начальника управління (з аналітично-правової роботи) юридичного управління Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом». Стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» - середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.05.2020 по 10.02.2022 (включно) в загальній сумі 1095363 (один мільйон дев`яносто п`ять тисяч триста шістдесят три) гривні 92 копійки, утримавши з неї усі необхідні податки та збори.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 07.06.2023 року, у задоволенні апеляційної скарги ДП «НАЕК «Енергоатом», рішення суду першої інстанції залишено без змін.
14.02.2022 року, у передбачений ЦПК України строк, ОСОБА_1 направив до Енергодарського міськрайонного суду Запорізької області заяву про ухвалення додаткового рішення та надав докази понесення ним судових витрат на правничу допомогу. Проте, через введення в Україні режиму воєннго стану та окупацію міста Енергодар Запорізької області вказана заява судом не розглянута.
Відповідно ч.7 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Розпорядженням Голови Верховного Суду від 14.09.2022 року №49/0/9-22 змінено територіальну підсудність справ Енергодарського міського суду Запорізької області з визначенням територіальної підсудності за Ленінським районним судом м. Запоріжжя.
Цивільні справи, що перебували в Енергодарському районному суду Запорізької області у зв`язку із зміною підсудності на зберігання до Ленінського районного суду м.Запоріжжя не надходили.
Таким чином в межах своєї компетенції Ленінський районний суд м. Запоріжжя має повноваження на прийняття та розгляд судових справ за територіальною підсудністю Енергодарського міського суду Запорізької області, а по справах, у яких Енергодарським міським судом Запорізької області ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили, - вирішувати питання стосовно видачі копії судового рішення та виконавчого документа, питання, пов`язані із виконанням судового рішення, інші питання за наявності процесуальних підстав.
Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 06.03.2023 року відновлено втрачене судове провадження.
Під час вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження у даній справі, позивачем серед іншого було надано до Ленінського районного суду м.Запоріжжя наступні документи: заяву про ухвалення додаткового рішення від 14.02.2022 року; договір про надання правничої допомоги від 07.07.2020 року №07/07-20; додаток 1 до договору про надання правничої допомоги від 07.07.2020 року; додаток 2 до договору про надання правничої допомоги від 15.11.2021 року; акт №1 приймання-передачі виконаних робіт від 14.02.2022 року; довідку про отримання грошових коштів від 14.02.2022 року; докази направлення даної заяви з додатками до суду.
Суд, ознайомившись з матеріалами справи вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що рішенням Енергодарського міськрайонного суду Запорізької області від 10.02.2022 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція». Визнано незаконним наказ генерального директора ВП «ЗАЕС» №161-з від 19.05.2020 «Про звільнення з роботи у зв`язку зі скороченням штату ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді заступника начальника управління (з аналітично-правової роботи) юридичного управління Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом». Стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» - середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.05.2020 по 10.02.2022 (включно) в загальній сумі 1095363 (один мільйон дев`яносто п`ять тисяч триста шістдесят три) гривні 92 копійки, утримавши з неї усі необхідні податки та збори.
14.02.2022 року, у передбачений ЦПК України строк, ОСОБА_1 направив до Енергодарського міськрайонного суду Запорізької області заяву про ухвалення додаткового рішення та надав докази понесення ним судових витрат на правничу допомогу. Проте, через введення в Україні режиму воєнного стану та окупацію міста Енергодар Запорізької області вказана заява судом не розглянута.
В межах своєї компетенції Ленінський районний суд м. Запоріжжя, ухвалою від 06.03.2023 року відновив втрачене судове провадження по цивільній справі №316/1962/20 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» про визнання незаконним наказу № 161-з від 19.05.2020, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Під час вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження у даній справі, позивачем серед іншого було надано до Ленінського районного суду м.Запоріжжя наступні документи: заяву про ухвалення додаткового рішення від 14.02.2022 року; договір про надання правничої допомоги від 07.07.2020 року №07/07-20; додаток 1 до договору про надання правничої допомоги від 07.07.2020 року; додаток 2 до договору про надання правничої допомоги від 15.11.2021 року; акт №1 приймання-передачі виконаних робіт від 14.02.2022 року; довідку про отримання грошових коштів від 14.02.2022 року; докази направлення даної заяви з додатками до суду.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали доказі і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми/ присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; і поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Отже, аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: І) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Верховний Суд в Постанові від 10.06.2021 року по праві № 820/479/18 зазначив, що як вказано у Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з Іншими суб`єктами права.
При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При цьому, адвокат зазначив, що такий розмір витрат позивача ОСОБА_1 , є обгрунтованим та справедливим.
Вирішуючи питання по суті, суд також бере до уваги висновки КГС ВС від 30 січня 2023 року у справі №910/7032/17, при цьому суд зазначає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому у судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Колегія суддів касаційної інстанції враховує, що 12.05.2020 Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), в якій підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19)), та зазначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44).
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одним із основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним порівняно з ринковими цінами адвокатських послуг.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлена представником відповідача до стягнення з позивача сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 27 000 грн. є пропорційною обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт і часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).
При визначенні розміру витрат, суд також враховує виконані роботи, складність справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 27 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 133, 137, 261, 270 ЦПК України, суд
Ухвалити додаткове рішення по справі по цивільній справі №316/1962/20 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» про визнання незаконним наказу № 161-з від 19.05.2020, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Додаткове рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Н.Ю.Козлова