печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Габрись О.М.

справа № 757/31726/22-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,

представник позивача ОСОБА_2

представники відповідача - Березовська М.О., Тимофєєва Т.М.

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогою про стягнення з відповідача Державної казначейської служби України інфляційних нарахувань та 3% річних від простроченої суми.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07.04.2021 року у справі № 367/5994/19 позову заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, третя особа прокуратура міста Києва про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури задоволено частково та стягнуто з відповідача на корить позивача моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн. та 27 000 грн. за проведену експертизу, яке постановою Київського апеляційного суду від 02.12.2021 року залишено без змін. Отримавши виконавчий лист, позивач 28.12.2021 року у встановленому законом порядку звернувся до Державної казначейської служби України про виконання судового рішення. Позивач зазначає, що у період з 03.12.2021 року по день звернення до суду з позовом будь-які кошти на виконання рішення суду у справі № 367/5994/19 позивачу не надходили. Тому позивач вважає, що боржник прострочив зобов`язання, у зв`язку з чим на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач звернувся до суду щодо нарахування інфляційних витрат в розмірі 231 434 грн. 03 коп. та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 28 277 грн. 67 коп., що разом становить 259 711 грн. 70 коп.

Ухвалою суду від 14.11.2022 року у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін на 08.02.2023 року (а.с. 45).

Повідомленням суду від 24.11.2022 року учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подання відповідних заяв по суті справи у встановлені строки (а.с. 49).

Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі від 14.11.2022 року та копія позовної заяви з додатками надсилалися судом на адресу відповідача.

06.03.2023 року від представника відповідача Пальчик В.О. надійшов відзив на позов з письмовими доказами, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позову. Повідомляє, що Казначейство не порушувало прав та інтересів позивача, правовідносин між ними немає, а тому не має обов`язку з відшкодування грошових сум у цій справі, оскільки не може нести цивільно-правову відповідальність за інші державні органи чи уособлювати державу і Державний бюджет України. Зазначає, що відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, існує декілька категорій рішень, які виконуються органами ДКС України, а виконання судових рішень відбувається за різними бюджетними програмами. Необхідно розмежовувати поняття безспірного списання коштів державного бюджету за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів від безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам. При цьому законодавством не передбачено виконання судових рішень про відшкодування шкоди з Державного бюджету України фізичним та юридичним особам у порядку нарахування й сплати трьох процентів річних, інфляційних втрат за порушення строку перерахування коштів за судовим рішенням. Разом з цим, Казначейство не могло допустити прострочення виконання судового рішення про відшкодування шкоди Державою, оскільки в силу приписів підпункту і пункту 9 розділу VI БК України та пункту 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного бюджету виконуються у порядку черговості надходження виконавчих документів до органів Казначейства. Казначейство вчиняє визначені п. 39 Порядку № 845 заходи щодо інформування Мінфіну про необхідність додаткових коштів понад обсяг відповідних бюджетних призначень за КПКВК 3504030 (а.с. 63-92).

17.04.2023 року від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява про збільшення позовних вимог (а.с. 94-95).

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити.

Представники відповідача Березовська М.О. , Тимофєєва Т.М. просили відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07.04.2021 року по справі № 367/5994/19 позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, третя особа прокуратура міста Києва про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури задоволено частково та стягнуто з відповідача на корить позивача моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн. та 27 000 грн. за проведену експертизу (а.с. 10-17), яке постановою Київського апеляційного суду від 02.12.2021 року залишено без змін (а.с. 20-28).

На виконання зазначеного рішення Шевченківським районним судом м. Києва 28.12.2021 року видано виконавчий лист (а.с. 29).

28.12.2021 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про виконання судового рішення (а.с. 30-31).

Листом від 11.05.2022 року за № 5-06-06/5634 Казначейство повідомило, що на виконанні з 09.02.2022 року за бюджетною програмою 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» обліковується вказаний виконавчий лист. Безспірне списання коштів з державного бюджету здійснюється Казначейством за черговістю надходження таких судових рішень до органів Казначейства (а.с. 34-35).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 129 і Конституції України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 25 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) передбачає, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно з пунктом 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - Порядок № 845).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 845, цей акт визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Відповідно до Порядку № 845 Казначейство та його органи за різними (нетотожними) алгоритмами виконують декілька категорій рішень, зокрема, здійснюють: безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам (механізм виконання регламентований пунктами 35 - 40 розділу «Безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам»)

Поданий позивачем виконавчий документ видано на підставі рішення суду, яким передбачено право особи на відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, безпосередньо за рахунок держави.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що матеріальна та моральна шкода, завдана незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок Держави.

У рішенні Конституційного Суду України від 03.10.2001 № 12-рп/2001 вказується, що в Основному Законі держави розмежовуються такі поняття, як держава, органи державної влади, посадові і службові особи (статті 3, 5, 6, 13, 38, 55, 56, 62 та інші).

Матеріальна та моральна шкода, завдана громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави.

Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по-зобов`язаннях держави.

Порядок виконання рішень суду про стягнення шкоди з державного бюджету регламентований пунктами 35 - 40 розділу «Безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам».

Відповідно до пункту 35 Порядку № 845 Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації), зокрема, шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

У разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього порядку стягувані подають документи, зазначені у пункті 6 цього порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду (пункт 36 Порядку).

Пункти 36-37 Порядку № 845 передбачають порядок листування органу Казначейства із заподіювачем шкоди, а також те, що після вчинення відповідних дій орган Казначейства надсилає до Казначейства зазначені документи (відомості).

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету (пункт 38 Порядку № 845).

Згідно з пунктом 3 Порядку № 84, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства.

Аналогічний припис щодо виконання рішення про стягнення коштів державного бюджету винятково в порядку черговості міститься в підпункті 1 пункту 9 розділу VI БК України.

Водночас, ні Порядок № 845, ні Закон про відшкодування шкоди не встановлюють для Казначейства строку для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно із судовими рішеннями про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, та не передбачають можливості нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних у разі/після виконання рішення суду про відшкодування шкоди Державою.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Частина друга статті 1 ЦК України визначає, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосвується, якщо інше не встановлено законом.

Спірні правовідносини у цій справі виникли з підстав виконання Казначейством (як суб`єктом владних повноважень) судового рішення про безспірне списання коштів Державного бюджету України (відшкодування шкоди Державою). Тобто ці правовідносини не регулюються цивільним законодавством відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України. Отже, застосування до них будь-яких положень ЦК України є неможливим.

Крім того, згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина перша статті 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив. якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк. встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Постановами Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц висловлено позицію щодо правил відповідальності за порушення грошових зобов`язань.

Так, Верховний Суд наголошує на тому, що саме боржник (суб`єкт, що прострочив виконання грошового зобов`язання) повинен нести відповідальність за це.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який підлягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні Компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення суми.

Тобто Велика Палата визначає такі обов`язкові умови застосування частини другої статті 625 ЦК України:

- встановлення законом або договором конкретного строку для виконання боржником відповідного грошового зобов`язання.

- невчинення боржником дій щодо виконання грошового зобов`язання у визначений строк.

Натомість, спір у справі № 757/31726/22-ц виник внаслідок тривалого, на думку позивача, виконання судового рішення у справі № 367/5994/19 про відшкодування шкоди за рахунок Держави (Державного бюджету), ухваленого відповідно до Закону про відшкодування шкоди.

Позивач у справі - особа, на користь якої ухвалено рішення про відшкодування шкоди за рахунок Держави (стягувач).

Відповідач: Казначейство - орган виконання судового рішення про відшкодування шкоди.

Третя особа: прокуратура м. Києва - державний орган, який порушив (а згодом закрив) кримінальну справу щодо Позивача. Фактично судом встановлено, що обласна прокуратура є органом, який заподіяв шкоду Позивачу.

Таким чином, жоден із державних органів у справі № 367/5994/19 не є боржником у розумінні ст. 625 ЦК України.

Казначейство залучене до справи лише з огляду на надані йому повноваження щодо безспірного списання коштів бюджету, тобто як орган, котрий має вчинити чітко визначені законодавством України дії, спрямовані на виконання судового рішення про відшкодування шкоди.

Отже, позовні вимоги про стягнення з Казначейства індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до ст. 625 ЦК України є безпідставними та не можуть підлягати задоволенню.

Зокрема, вказане стверджується і постановою Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 826/17656/16, відповідно до якої:

«70. Насамперед потрібно виходити зі змісту правовідносин. Те, що як у випадку виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, так і у випадку відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові, зокрема, незаконними діями органу, що провадить досудове розслідування, джерелом виплати є кошти державного бюджету, а безспірне списання коштів державного бюджету в обох випадках здійснює ДКС, ще не достатньо для того, щоб вважати иі правовідносини однорідними.

71. Обов`язок держави відшкодувати шкоду (за Законом № 266/94-ВР) виникає з правовідносин, суть яких можна охарактеризувати як деліктні, а вид юридичної відповідальності - цивільно-правовий. У цих правовідносинах боржником є держава, яка реалізує свій обов`язок щодо відшкодування шкоди (на підставі судового рішення) через ДКС, тоді як гарантії держави щодо виконання судових рішень і виконавчих документів, боржником за якими є, зокрема, державний орган, а також участь ДКС у цьому процесі мають інше призначення та завдання. В останньому випадку виконання судових рішень щодо стягнення коштів покладено на органи казначейства як на органи, які здійснюють казначейське обслуговування рахунків відповідного державного органу. Боржником в такому випадку є державний орган, який несе зобов`язання перш за все своїм коштом в межах асигнувань з державного бюджету, що власне і зумовлює участь ДКС у виконанні таких судових рішень.

72. У випадку з позивачем теж йдеться про стягнення коштів, однак не з державного органу, а з державного бюджету і кошти, які стягнув суд - моральна шкода, право на відшкодування якої передбачає Закон № 266/94-ВР. Зобов`язання держави щодо відшкодування шкоди у випадках, визначених законом, не слід ототожнювати із зобов`язаннями державних органів за судовим рішенням (про стягнення коштів), а відтак не можна уподібнювати механізм виконання судових рішень в обох цих випадках. Понад те, виконання судових рішень в обох описаних ситуаціях відбувається за різними бюджетними програмами, що поряд з наведеним вище також підтверджує доводи відповідача про те, що правова регламентація правовідносин щодо виконання судових рішень боржниками за якими є в одному випадку державний орган, в іншому - держава відрізняється і застосування окремих нормативних положень з однієї сфери правовідносин до іншої є помилковим.

78. Стосовно доводів позивача, якими він обґрунтовує своє на право на інфляційні нарахування і три відсотки річних від простроченої суми, то такі ґрунтуються на хибному трактуванні положень цивільного законодавства.

79. Передбачена статтею 625 Цивільного кодексу України відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання у виді інфляційних нарахувань і компенсації в розмірі трьох відсотків річних може виникати тільки у договірних правовідносинах і не стосується правовідносин, що виникають у зв`язку із заподіянням шкоди та її подальшого відшкодування. Судове рішення про стягнення моральної шкоди покладає на боржника зобов`язання її виплатити. Однак таке зобов`язання має іншу правову природу, аніж договірні відносини, адже судове рішення про стягнення шкоди і € підставою для притягнення боржника до цивільно-правової відповідальності. З огляду на наведене, висновки судів попередніх інстанцій в частині є правильними».

Аналогічного висновку Верховний Суд дійшов і під час перегляду справи № 804/2076/17, прийнявши постанову від 30.04.2020.

Також правова позиція про неможливість застосування положень ст. 625 ЦК України до правовідносин, врегульованих спеціальним законодавством (зокрема, до випадків відшкодування шкоди) також висловлена у постановах Верховного Суду: Касаційного цивільного суду від 07.07.2021 у справі № 686/22674/20-ц; Касаційного адміністративного суду від 18.07.2018 у справі № 2а-11853/10/1570; Касаційного господарського суду від 25.06.2018 у справі № 910/13889/17 та від 12.07.2018 у справі № 910/13314/17.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги безпідставними, тому позов не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України не відшкодовуються позивачу.

На підставі викладеного та керуючись ст. 625 ЦК України, Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення 3% річних та інфляційних втрат - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання до Київського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1

відповідач: Держава України в особі Державної казначейської служби України: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6,

Суддя О.В.Батрин