Справа № 212/1969/23
Провадження № 2/211/1791/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 серпня 2023 рокуДовгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Данилової О.Д.,

представника позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції), представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення безпідставно отриманих коштів,-

встановив:

від імені та в інтересах позивача ОСОБА_3 , до суду звернувся його представник адвокат Довгаль С.В. з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 135 303,82 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до рішень Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить кожному по 21/72 частці квартири АДРЕСА_1 . 26 березня 2018 року між вказаними особами та ОСОБА_3 було укладено усний Договір купівлі-продажу майнових прав на ці частки. На підтвердження цього та факту розрахунку ОСОБА_3 із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за придбані ним частки квартири, останніми власноручно були написані розписки та посвідчені довіреності на ім`я ОСОБА_3 з правом розпорядження частками квартири, належними ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , строком на 5 років. На цьому правочин купівлі-продажу майнових прав на загальні 42/72 частку квартири АДРЕСА_1 сторони вважали завершеним, адже продавці надали повноваження на розпорядження їх майном, а ОСОБА_3 з ними в повному обсязі розрахувався. Однак, бажаючи безпідставно заволодіти грошовими коштами ОСОБА_3 , 21 січня 2021 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спільно ідуть до нотаріуса Терещенко М.С. та скасовують надані ОСОБА_3 довіреності, без повернення сплачених їм грошових коштів, залишаючи останнього і без майнових прав на квартиру та права ними розпоряджатися і без грошей. Тобто скасовуючи підставу, на якій ці кошти були набуті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . На даний час вказані особи володіють грошовими коштами ОСОБА_3 в сумі 2 000 доларів США, сплачених на користь ОСОБА_4 , та 1 700 доларів, сплачених на користь ОСОБА_5 - безпідставно. Про вказані шахрайські дії відповідачів та зникнення підстав, на яких ці грошові кошти були ними набуті, ОСОБА_3 дізнається лише 20 січня 2023 року, готуючи правочин про переоформлення цього майна, що підтверджується Витягами з єдиного реєстру довіреностей від 20 січня 2023 року.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 березня 2023 року позовну заяву передано за підсудністю до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 30 травня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання не з`явились позивач та відповідачі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав вимоги позову та з підстав, що викладені в ньому, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, що викладені у відзиві на позов.

Згідно наданого відповідачами відзиву на позов, вони не згодні зі вимогами позивача. Фактично до них пред`явлені вимоги про стягнення сум із ОСОБА_4 73 131,20 грн., з ОСОБА_5 62 166,62 грн. Обґрунтування незаконності незаконного володіння вказаними сумами позивачем не надано. Спір щодо стягнення з них сум відповідно до тексту позовної заяви, стосується переданими ними позивачу в користування та управлення їхніми кімнатами, тобто їхньою власністю. Відповідач ОСОБА_4 є власником 21/72 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.12.2008 року. ОСОБА_5 також є власником 21/72 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.12.2008 року. Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 21.03.2013 року Дніпропетровської області визначний порядок користування житловими приміщенням квартири АДРЕСА_1 . Відповідачу ОСОБА_4 виділена у користування кімната площею 13,6 кв.м., відповідачу ОСОБА_5 кімната площею 15,7 кв.м., ванна кімната, туалет, кухня, вбудована шафа, коридор залишені у спільному користуванні. Своєю часткою квартири вони фактично користуватися не могли, тому були вимушені продати свою частку квартири. Майбутній покупець подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_6 мали намір купити їх частки квартири. З цією метою ОСОБА_3 була надана довіреність, щоб він мав змогу перевірити платежі за квартиру, займатися оформленням квартири у наступному. Одночасно із наданням довіреності були укладені договір оренди №1 від 26.03.2018 року житлового приміщення строком на 60 місяців та договір оренди №2 від 26.03.2018 року житлового приміщення строком на 60 місяців. Розмір орендної плати складав згідно умов договору 2 500 грн. в місяць по кожному договору окремо, яка сплачується у погашення боргів по комунальним платежам в сумі 39 475 грн. протягом 16 місяців. (п. 5.1. п. 5.2 договору оренди №1 і №2). Вартість комунальних послуг не враховувалася в суму орендної плати та сплачувалася окремо (п.5.6 п. 5.7 договору оренди №1 і №2). У випадку припинення договору оренди, орендар мав сплатити комунальні послуги до дня складання акту прийому-передачі та повернення квартири власнику. Договори оренди передбачали відповідальність сторін, строк дії договору по 26.03.2023 року. Строк дії договору оренди сплинув, на новий строк не укладався. Орендар не виконав умови договору оренди, не сплатив заборгованість за комунальні платежі як було передбачено по кожному договору оренди окремо в сумі 39 475 грн., не сплачував нараховування комунальних послуг з моменту укладення договору з 26.02.2018 року, не сплачував орендну плату по договору. Причому квартирою користувався, здавав в оренду це житло, що підтверджується актом із місця мешкання, з 23.12.2008 року по теперішній час, не давав можливості користуватись власним майном, що спричинило заборгованість із комунальних платежів та оренди окрім договорів. Заборгованість склала по сплаті комунальних послуг 189 78,11 грн., що підтверджується роздруківкою інформації з сайту ОСОБА_7 . Заборгованість по орендній платі складає близько 215 000 грн. При складанні договорів оренди приміщень у квартирі та надання довіреності були складені розписки про продаж кожним із відповідачів своєї частки квартири, також надана розписка від ОСОБА_3 про зобов`язання і погодження його умов про сплату комунальних платежів по квартирі АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 продав свою частку квартири за 44 500 грн., що на той час відповідало 1 700 доларів США. ОСОБА_4 продала свою частку квартири за 52 800 грн., що відповідає 2 000 доларів США. Ці розписки, на які посилається позивач у позові підтверджують, що частково розрахунок за продані кімнати був здійснений саме 26.03.2018 року. Дійсно довіреність, яка надавалася ОСОБА_3 на розпорядження кімнатами відізвана у зв`язку із невиконанням умов договорів оренди кімнат, які фактично були невід`ємною частиною умов продажу кімнат. Але на даний час ніхто не висуває вимог щодо належного оформлення договору купівлі-продажу кімнат. Що можливо зробити у будь-який час за вимогу позивача у нотаріуса. Їм не відоме, чому позивач на протязі тривалого часу з моменту надання довіреності не оформив належним чином договір купівлі-продажу. Їм ніяких пропозицій щодо оформлення договору купівлі-продажу від ОСОБА_3 не надходило і після відізвання довіреності.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи і інші докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України).

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч. 3 ст. 1212 ЦК України).

Отже, за змістом даної норми під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту.

Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно до положень ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).

Водночас, ЄСПЛ зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення ЄСПЛ «Воловик проти України» п.45).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (п. 4.1. рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначено, що: «добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contrafactum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non conceditvenire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Тлумачення як ст. 3 ЦК України загалом, так і п. 6 ст. 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Схожий по суті висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах» (п. 8.26).

Тлумачення положень глави 83 ЦК України у системному зв`язку із визначеними у п. 6 ст.3 ЦК України принципами справедливості, добросовісності та розумності свідчить, що при визначенні того чи підлягають поверненню безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі, слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Такі ж положення містяться у п. VII.-2:101 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права, де вказано, що збагачення є безпідставним, за винятком таких випадків: особа, яка збагатилася, має право на отримання збагачення за рахунок потерпілого в силу договору чи іншого юридичного акту, судового рішення або норми права; або потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 26 березня 2018 року ОСОБА_4 видано довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Терещенко М.С., реєстровий №358, якою вона уповноважила ОСОБА_3 продати будь-кому за ціну та на умовах на свій розсуд або подарувати ОСОБА_6 , або обміняти на будь-яке нерухоме майно (його частку), або здати в оренду (найм) на умовах, на строк та за ціну (вартість) належне їй нерухоме майно, а саме: 21/72 частку квартири під номером АДРЕСА_1 . Строк дії довіреності 5 років, до 26.03.2023 року (а.с. 6).

Того ж дня, а саме 26.03.2018 року ОСОБА_4 написала власноручно розписку про те, що продала ОСОБА_3 свою частку квартири, а саме 21/72, за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 2 000 доларів США з комунальною заборгованістю в повному обсязі 2 000 доларів США в еквіваленті на 26.03.2018 р. 52 800,00 грн. Гроші отримала в повному обсязі, претензій не має (а.с. 6).

Крім того, 26 березня 2018 року ОСОБА_5 видано довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Терещенко М.С., реєстровий №357, якою він уповноважив ОСОБА_3 продати будь-кому за ціну та на умовах на свій розсуд або подарувати ОСОБА_6 , або обміняти на будь-яке нерухоме майно (його частку), або здати в оренду (найм) на умовах, на строк та за ціну (вартість) належне йому нерухоме майно, а саме: 21/72 частку квартири під номером АДРЕСА_1 . Строк дії довіреності 5 років, до 26.03.2023 року (а.с. 10).

Того ж дня, а саме 26.03.2018 року ОСОБА_5 написав власноручно розписку про те, що він продав ОСОБА_3 частку квартири АДРЕСА_3 ) за 44 500 грн., еквівалент на 26.03.2018 р. 1 700 доларів США. Гроші отримав в повному обсязі, претензій не має. (а.с.6-зворот).

Сторони не заперечували, що фактично ними було укладено договір купівлі-продажу часток в квартирі під номером АДРЕСА_1 .

Отже, матеріалами справи підтверджено, що грошові кошти були сплачені позивачем відповідачам з приводу придбання належних відповідачам на праві власності часток в квартирі під номером АДРЕСА_1 . Та таке право оформлено виданими на ім`я позивача довіреностями від 26.03.2018 року, факт отримання грошей підтверджено власноручно написаними відповідачами розписками.

Відповідно до наданих до суду копій скорочених витягів з Єдиного реєстру довіреностей (перевірка дійсності довіреності), довіреності за реєстровими номерами 357 та 358 припинили свою дію 21.01.2021 року (а.с. 10, зворот а.с. 10). Про припинення дії довіреностей позивач дізнався 20.01.2023 року, про що свідчить дата видачі скорочених витягів.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що починаючи з 21.01.2021 року відповідачі утримують без належної правової підстави і не повертають позивачеві сплачені ним кошти за придбані частки в квартирі під номером АДРЕСА_1 , а тому вони підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України.

У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України.

Зазначений правовий висновок викладений в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року у справі №537/4259/15-ц (провадження №61-592св20), Постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі №754/13893/19 (провадження №61-737св22).

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Оскільки відповідачами не спростовано доводи позивача, а отже враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи надане представником відповідачів адвокатом Сілкіною М.В. пояснення з приводу того, що відповідачами від позивача були отримані, кожним окремо, грошові кошти у національній валюти України гривнях, а не у доларах США, та не доведено зворотне позивачем та його представником, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 52 800 грн. 00 коп.; стягнення з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 44 500 грн. 00 коп.

При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідачів на те, що як доказ безпідставності позовних вимог позивача, наявні між сторонами відносини з приводу оренди квартири під номером АДРЕСА_1 , виниклу заборгованість по комунальним платежам та з приводу орендної плати, оскільки ці правовідносини не стосуються обставин, що підлягають дослідженню в межах даної справи щодо безпідставності без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Щодо посилання відповідачів на невиконання позивачем умов укладених між ними договорів оренди квартири під номером АДРЕСА_1 і як наслідок скасування виданих довіреностей, суд не бере їх до уваги, оскільки ці правовідносини між орендарем та орендодавцем жодним чином не стосуються правових підстав набуття майна (грошей) відповідачами саме за укладеним в усній формі попереднім договором купівлі-продажу.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 422,40 грн. (52 800 грн. х 1% х 0,8), та з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 356,00 грн. (44 500 грн. х 1% х 0,8).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 263, 265, 354, 355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , безпідставно набуті кошти в розмірі 52 800 (п`ятдесят дві тисячі вісімсот) гривень 00 копійок, судовий збір в розмірі 422 (чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , безпідставно набуті кошти в розмірі 44 500 (сорок чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, судовий збір в розмірі 356 (триста п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 16 серпня 2023 р.

Суддя Д.М.Ніколенко