Справа № 461/2080/23 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/1569/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 квітня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

в березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 07.12.2022 року Головним управлінням Національної поліції у Львівській області винесено постанову серії БАД № 782621, відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.127 КУпАП та накладено штраф в сумі 510,0 грн. Крім того, 07.12.2022 року Головним управлінням Національної поліції у Львівській області винесено постанову серії БАВ № 336000 відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 та ч.3 ст. 121 КУпАП та накладено штраф в сумі 340 грн. Вказує, що зазначені постанови були ним оскаржені до Літинського районного суду Вінницької області та рішеннями від 30.01.2023 року та від 28.02.2023 року такі були скасовані, а справи закриті. Зазначає, що незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення штрафу викликало в нього емоційне обурення, душевні хвилювання, приниження його честі та гідності. Стверджує, що внаслідок незаконно винесених відповідачем постанов йому довелось в судовому порядку доводити свою невинуватість, витрачати свій час, кошти на сплату судового збору, прикладати відповідні зусилля для стягнення сплаченого судового збору, бути присутнім в судових засіданнях, що призвело життєвого дискомфорту, незручностей, негативних емоцій та хвилювань, внаслідок чого йому завдано значної моральної шкоди.

З наведених підстав просить стягнути з відповідачів шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України 10 000 гривень моральної шкоди.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт зазначає, що помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що скасування постанов про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є безумовним доказом неправомірності дій або бездіяльності Головного управління Національної поліції у Львівській області в розумінні статті 1173 ЦК України, оскільки постановами Літинського районного суду Вінницької області 30.01.2023 року та від 28.02.2023 року підтверджено неправомірні дії відповідача, що й стало підставою для скасування постанов та закриття провадження у справах. Зазначає, що підставою для відшкодування моральної шкоди у даній справі є встановлення постановами суду порушення порядку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому було завдано душевні страждання та відповідно застосування до даних правовідносин вимог ст.1174 та ст.1167 ЦК України. Стверджує, що відшкодування моральної шкоди проводиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особи витрати на погашення штрафу, тощо. Вважає, що судом не взято до уваги вимоги ст. ст. 2,4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», згідно яких право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення, а у особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 06 червня 2023 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 квітня 2023 року ухвалено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розгляд апеляційної скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 квітня 2023 року призначено на 16 год. 30 хв. 07 серпня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 17 серпня 2023 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 07 серпня 2023 року, датою ухвалення постанови є саме 17 серпня 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскарження позивачем постанов про притягнення його до адміністративної відповідальності, які були скасовані судом, свідчить про реалізацію позивачем передбаченого КАС України права на оскарження рішення органу державної влади і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1173 ЦК України. Окрім цього, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому Головним управлінням Національної поліції у Львівській області моральної шкоди.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.12.2022 року о 06 год. 55 хв., ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом NISSAN NV 400 на автодорозі Яворів-Грушів, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 проїзд без зупинки заборонено, чим порушив п.8.4г ПДР України та не пред`явив обов`язкового технічного огляду на причіп марки NIEWIADOW д/з НОМЕР_1 , чим порушив п.31б ПДР України.

Постановою поліцейського ВРПП Яворівського РВП ГУНП у Львівській області серії БАВ №336000 від 07.12.2022 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 та ч.3 ст.121 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 28 лютого 2023 року постанову серії БАВ №336000 від 07.12.2022 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122 та ч.3 ст.121 КУпАП скасовано, провадження у справі про адміністративні правопорушення закрито.

Крім того, 07.12.2022 року о 07 год. 05 хв. на проїзній дорозі Львів-Грушів пішохід ОСОБА_1 перейшов частину дороги у невстановленому місці поза пішохідним переходом, чим порушив п.4,7 ПДР України.

Постановою поліцейського ВРПП Яворівського РВП ГУНП у Львівській області серії БАД №782621 від 07.12.2022 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.127 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 30 січня 2023 року скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАД №782621 від 07.12.2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.127 КУпАП та закрито справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У частині першій статті 1174 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

З огляду на те, що рішеннями Літинського районного суду Вінницької області від 28 лютого 2023 року та від 30 січня 2023 року постанови поліцейського ВРПП Яворівського РВП ГУНП у Львівській області серії БАВ №336000 від 07.12.2022 року та серії БАД №782621 від 07.12.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності скасовано, а провадження у справах закрито, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органу державної влади.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 зазначив відповідачами Головне управління Національної поліції у Львівській області та Головне управління Державної казначейської служби у Львівській області.

Згідно з частиною другою статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Тлумачення частини другої статті 48 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду, суб`єктом, який порушив права чи законні інтереси позивача.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (RYSOVSKYY v. UKRAINE, № 29979/04, § 70, ЄСПЛ, від 20 жовтня 2011 року).

З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду, тобто, відповідачем є держава.

Позивач ОСОБА_1 просить стягнути 10 000, 00 грн. моральної шкоди, завданої незаконними діями поліцейського ВРПП Яворівського РВП ГУНП у Львівській області, яким винесено постанову БАВ №336000 від 07.12.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 та ч.3 ст.121 КУпАП та постанову серії БАД №782621 від 07.12.2022 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.127 КУпАП, які були скасовані рішеннями Літинського районного суду Вінницької області від 28 лютого 2023 року та 30 січня 2023 року відповідно, що на думку позивача свідчить про незаконність дій поліцейського ВРПП Яворівського РВП ГУНП у Львівській області, тобто позивач обґрунтовує позовні вимоги неправомірністю дій працівників Головного управління Національної поліції у Львівській області.

А відтак відповідачем у справі має бути держава Україна, як учасник цивільних відносин і повинна брати участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, діями якого заподіяно шкоду, яким позивач вважає Головне управління Національної поліції у Львівській області.

Разом з тим, позивач державу Україна, яка повинна брати участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, діями якого заподіяно шкоду, до участі в справі не залучив, з таким клопотанням до суду першої інстанції не звертався.

Оскільки пред`явлення позовних вимог до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову, відтак, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області до задоволення не підлягають, оскільки у спірних правовідносинах належним відповідачем є держава Україна в особі органу, діями якого завдано шкоду.

Відповідно до ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

У частині 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пунктів 63, 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляє державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515 цс 19) (пункт 44)).

У пункті 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) зазначено, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

В пункті 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) зроблено висновок про те, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. У справах про відшкодування шкоди державою, остання бере участь як відповідач через той орган, діями якого заподіяно шкоду.

Отже, відповідачем у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями державних органів, є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, яким заподіяно шкоду. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).

Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

До подібних правових висновків за аналогічних фактичних обставин дійшов Верховний Суд у постанові від 02 вересня 2020 року у справі № 177/63/19 (провадження № 61-1205св20).

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61 цс 18)).

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що відповідачами у справі зазначені Головне управління Національної поліції у Львівській області та Головне управління Державної казначейської служби у Львівській області.

Враховуючи зміст позовних вимог, колегія суддів вважає, що Головне управління Державної казначейської служби у Львівській області також не є належним відповідачем у спірних правовідносинах, оскільки є самостійною юридичною особою, до обов`язків якої входить списання коштів з Державного бюджету України, і не може нести відповідальність за неправомірні рішення, дії чи бездіяльність державних органів чи їх посадових осіб.

Головне управління Державної казначейської служби у Львівській області є органом, який здійснює тільки списання коштів з Державного бюджету України й будь-яких незаконних дій щодо позивача не вчиняло.

Встановлення належного відповідача має важливе значення для правильного вирішення спору, оскільки залучення до участі у справі, як відповідача, Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області, яке є державним органом, що здійснює списання коштів з Державного бюджету на відшкодування моральної шкоди, завданої державним органом, є підставою для відмови в задоволенні позову до нього, як до неналежного відповідача.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи, як співвідповідача, за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті, є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області слід відмовити, оскільки позов пред`явлено до неналежних відповідачів.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 квітня 2023 року скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 17.08.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк