Номер провадження 2/754/2425/23
Справа №754/3015/23
РІШЕННЯ

Іменем України

(повне рішення суду виготовлено 09.06.2023)

08 червня 2023 року м. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя: О. Грегуль, секретар судового засідання: І. Вакуленко,

ОСОБА_3 - позивач

Державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» - відповідач

Вимоги позивача: визнання незаконним наказу, повновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди

Єркін М.М. - адвокат позивача

Попічка Р.Р. і Шендріков Д.О. - адвокати відповідача

ВСТАНОВИВ:

Позивачем до суду подано позов, який на виконання ухвали суду від 07.03.2023 про залишення позову без руху з наданням строку для усунення недоліків подавася в новій редакції та в якому посилаючись на порушення своїх трудових прав при звільненні, зокрема порушення ст. ст. 42, 49-2 КЗпП України, позивач просить: 1. Визнати незаконним наказ відповідача від 08.02.2023 № 119-к «Про звільнення ОСОБА_3 »; 2. Поновити позивача на роботі у відповідача; 3. Стягнути з відповідача на користь позивача: середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.02.2023 по 09.05.2023 в сумі: 66064,70 грн. і моральну шкоду в сумі: 21344,18 грн.; 4. Покласти судові витрати на відповідача.

Ухвалою суду від 27.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Внесеною до протоколу судового засідання ухвалою суду від 1705.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні адвокатом позивача позов підтримано, а обома адвокатами відповідача позов не визнано.

Стороною відповідача подано відзив з проханням відмовити в задоволенні позову.

Стороною позивача подано відповідь на відзив з проханням задовольнити позов.

Стороною відповідача подано заперечення на відповідь на відзив з проханням відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши адвокатів, дослідивши матеріали справи суд у судовому засіданні встановив наступне.

Згідно трудової книжки позивача від 01.09.1987 позивач з 29.07.1998 перебував з відповідачем у трудових відносинах і наказом відповідача від 04.02.2021 переведений на посаду водія автотранспортних засобів сектору автотранспортного забезпечення Управління адміністративно-господарського забезпечення.

Згідно п. 1 наказу відповідача від 26.11.2022 № 115-ШР «Про зміни у штатному розписі», наказано скоротити у штатному розписі відповідача підрозділи та посади і за яким, зокрема, скорочувалось 17 посад водія автотранспортних засобів сектору автотранспортного забезпечення Управління адміністративно-господарського забезпечення.

Згідно повідомлення від 08.12.2022, позивач 08.12.2022 під розписку повідомлений про наступне звільнення, а також цим повідомлення позивачеві повідомлено про те, що станом на день складання цього повідомлення у відповідача відсутня інша робота, яку б позивач міг би виконувати з урахуванням освіти, кваліфікації та досвіду.

Наказом відповідача від 08.02.2023 № 119-к «Про звільнення ОСОБА_3 » позивача звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно наданої на вимогу суду довідки відповідача від 22.04.2023 у відповідача не створювались та не діють жодні організації профспілок.

Стороною позивача не заперечувалось у судовому засіданні, що позивач не є членом будь-якої профспілки.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України: «Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.».

Згідно ст. 42 КЗпП України: «При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; 11) працівникам, які є членами пожежно-рятувальних підрозділів для забезпечення добровільної пожежної охорони не менше року. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.».

Згідно ст. 49-2 КЗпП України: «Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Повідомлення має містити інформацію про заплановане масове вивільнення працівників, визначену частиною другою статті 49-4 цього Кодексу, та проведення консультацій з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Повідомлення обов`язково подається виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику). У разі наявності кількох первинних профспілкових організацій повідомлення надсилається спільному представницькому органу, утвореному ними на засадах пропорційного представництва, а за відсутності такого органу - виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику), що об`єднує більшість працівників цього підприємства (установи, організації). Вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, пов`язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період, а також у зв`язку з неможливістю забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій. Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства. Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Вивільнення працівників відповідно до пункту 6 частини першої статті 41 цього Кодексу здійснюється в такому порядку: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 10 календарних днів; не пізніше ніж за 10 календарних днів до запланованого вивільнення працівників первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини вивільнення, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. У разі якщо вивільнення працівників є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", роботодавець за 10 календарних днів до проведення звільнення повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників, а також протягом п`яти календарних днів проводить консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведення їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.».

У судовому засіданні достовірно встановлено наступне.

У відповідача мало місце змін в організації виробництва і праці, що призвело до скорочення, як штату так і чисельності працівників, що ніким не спростовувалось.

У підрозділі відповідача в якому працював відповідач з 32 посад водіїв скорочувались 17.

Про наступне вивільнення позивач персонально попереджений не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників відповідачем враховувалось переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством і на роботі залишено працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (ч. 1 ст. 42 КЗпП України).

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці відповідачем не пропонувалась позивачеві інша робота із-за її відсутності у відповідача.

Позивач не є членом профспілки, а тому, згода останньої не потребувалась.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 05.03.1988, позивач 05.03.1988 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_3 .

Згідно посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_6 (дружина позивача) визначено 2 групу інвалідності безстроково.

Згідно службової записки від 29.11.2022 та доданої до неї інформації про кваліфікацію та продуктивність праці водіїв автотранспортних засобів сектору автотранспортного забезпечення Управління адміністративно-господарського забезпечення за період з 01.01.2022 по 26.11.2023, відповідачем перевірено переважне право позивача на залишення на роботі та на роботі залишено прцівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці ніж у позивача.

Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, 4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.08.2021 у справі № 438/1673/13-ц: «Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.».

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції).

Доводи сторони позивача про порушення переваженого права позивача на залишеня на роботі детально перевірялись судом у судовому засіданні та не знайшли свого підтвердження правовими доказами.

Зокрема, посилання на наявність у позивача на утриманні дружини з інвалідністю перевірялась не лише судом, а й відповідачем ще до звільнення позивача і відповідачем дана обставина при звільненні не була врахована, оскільки дана обставина підпавідає під дію ч. 2 ст. 42 КЗпП України, а при звільненні працівників відповідачем на роботі залишено працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (ч. 1 ст. 42 КЗпП України), а тому, положення ч. 2 ст. 42 КЗпП України при звільненні позивача відповідачем не застосовувались.

Доводи сторони позивача про те, що при звільненні відповідач не перевіряв наявності у нього іншої роботи для позивача, окрім посилання на це самої сторони позивача, не підтверджені доказами.

Також не ґрунтуються на конкретних правових доказах і доводи сторони позивача про неправильність проведення відповідачем перевірки кваліфікації і продуктивності праці при звільненні.

Сама ж по собі незгода сторони позивача з проведеною відповідачем перевіркою кваліфікації і продуктивності праці при звільненні не свідчить про неправильність самої перевірки.

З урахуванням викладеного суд вважає, що при звільненні позивача, відповідачем чинне трудове законодавство не порушене.

За таких обставин у задоволенні позову відмовляється за недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, 1. Судовий збір справляється: у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.

Згідно ч. 1 і ч. 2, ч. 7 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 7. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до державної компанії з експорту та імпорту продукції та послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Дегтярівська, 36, ).

Судові витрати понесені позивачем покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: