Постанова

Іменем України

16 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 303/6048/21

провадження № 61-5000св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк),

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про витребування майна з чужого незаконного володіння

за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Глаголи Галини Петрівни на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2021 року у складі судді Костя В. В. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 квітня 2022 року у складі колегії суддів: Кондора Р. Ю., Мацунича М. В., Готри Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, у якому просили витребувати на їхню користь від Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк», банк) житловий будинок, загальною площею 71,8 кв. м, житловою площею 39,1 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 посилалися на те, що їм на праві спільної сумісної власності належав вказаний житловий будинок. Для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк») за кредитним договором від 30 липня 2008 року № 305/92-Ж-08 цей будинок був переданий в іпотеку на підставі іпотечного договору від 30 липня 2008 року № 305/92-Ж-08.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 03 вересня 2014 року у справі № 303/2717/14-ц з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») стягнено заборгованість за кредитним договором у сумі 14 246,45 дол. США.

10 вересня 2019 року правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк» стало АТ «Альфа-Банк», яке 11 листопада 2019 року повідомило ОСОБА_1 про відсутність до неї будь-яких претензій за кредитним договором, оскільки погашення заборгованості відбулося за рахунок предмета іпотеки.

14 січня 2020 року ОСОБА_1 отримала від АТ «Альфа-Банк» лист про добровільне виселення з будинку. З отриманої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно їй стало відомо, що право власності на будинок було зареєстровано за ПАТ «Укрсоцбанк» 29 травня 2019 року.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 16 листопада 2020 року у справі № 303/443/20 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» та державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області Горщара М. В. про визнання протиправним та скасування запису про державну реєстрацію права власності, однак постановою Закарпатського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року це судове рішення було скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис від 29 травня 2019 року № 31826985 про право власності за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», на житловий будинок АДРЕСА_2 .

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником будинку значиться АТ «Альфа-Банк», яке зареєструвало за собою право власності на нерухоме майно як правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк», однак ця реєстрація та реєстраційний запис № 36490316 незаконні у зв`язку з тим, що підстави набуття ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на будинок визнані постановою Закарпатського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року недійсними і, крім того, ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 31 січня 2020 року у справі № 303/443/20 була встановлена заборона відчуження цього будинку.

Реєстрація права власності на спірне домоволодіння за іпотекодержателем є незаконною, оскільки перехід права власності відбувся з порушенням Закону України «Про іпотеку» таЗакону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», дія якого поширюється і на позасудовий порядок такого стягнення.

Оскільки будинок, який є єдиним житлом позивачів, вибув з їх власності та володіння поза їхньою волею, просили позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області рішенням від 12 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовив.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, щопозивачі обрали неналежний спосіб захисту порушеного права, адже нерухоме майно не вибуло з їх фактичного володіння, а сторони перебувають у договірних відносинах, тому ефективним способом захисту права в спірному випадку є вимога про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведення за відповідачем державної реєстрації права власності, а не витребування майна з чужого незаконного володіння. Крім того, не є належним способом захисту права звернення до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння за наявності рішення суду про скасування запису право власності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Закарпатський апеляційний суд постановою від 20 квітня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2021 року залишив без змін.

Судове рішення апеляційний суд мотивував тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Крім того, апеляційний суд виходив з того, що, зважаючи на скасування Верховним Судом постанови Закарпатського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 303/443/20, перестала існувати й ключова підстава, яка покладена в основу позову, а саме: неправомірність набуття права власності на спірне майно ПАТ «Укрсоцбанк», і, відповідно, можливість ставити питання про витребування майна з незаконного володіння АТ «Альфа-Банк».

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У червні 2022 року представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Глагола Г. П. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 квітня 2022 року і направити справу на новий розгляд.

Підставою касаційного оскарження вказувала те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 та постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 726/1554/19; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами того, що суд касаційної інстанції скасував постанову Закарпатського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року лише з підстав обрання неналежного способу захисту. При цьому АТ «Альфа Банк» не оскаржувало встановлені судами факти неправомірно проведеної державної реєстрації права власності на будинок. Отже, задовольняючи касаційну скаргу частково, Верховний Суд встановив лише обрання неналежного способу захисту через неправильне формулювання позовних вимог на момент подання позовної заяви, що ніяким чином не спростовує встановлені апеляційним судом факти вчинення протиправного запису про державну реєстрацію права власності за ПАТ «Укрсоцбанком» від 29 травня 2019 року і подальшу перереєстрацію права власності в порядку правонаступництва за АТ «Альфа-Банком».

Апеляційний суд дійшов необґрунтованого висновку про правомірність набуття ПАТ «Укрсоцбанком» у власність спірного будинку на підставі іпотечного застереження в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, оскільки обставини правомірності вибуття з власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не досліджувалися ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанцій. Також суд не дослідив факт порушення банком процедури застосування такого застереження та вчинення цієї реєстрації під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також чинності іпотечного договору та рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про обрання позивачами неправильного способу захисту порушеного права, оскільки згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У спірному випадку це набуття АТ «Альфа-Банк» права власності у незаконний спосіб.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 червня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

08 вересня 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 листопада 2022 року касаційне провадження у цій справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 759/5454/19 (провадження № 14-81цс22).

Ухвалою Верховного Суду від 09 серпня 2023 року поновлено касаційне провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 09 серпня 2023року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 71,8 кв. м, житловою площею 39,1 кв. м, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Страбичівської сільської ради 19 грудня 2007 року.

30 липня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 305/92-Ж-08, за умовами якого позичальниця отримала кредит у розмірі 12 000,00 дол. США, зі сплатою 14 % річних, з кінцевим терміном повернення до 29 липня 2018 року.

Цього ж дня для забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором № 305/92-Ж-08 між АКБСР «Укрсоцбанк» і ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір № 305/92-Ж-08, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку належне їй на праві приватної власності домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 71,8 кв. м, житловою площею 39,1 кв. м, заставною вартістю 130 680,00 грн, що еквівалентно 26 973,25 дол. США.

Згідно з пунктами 4.1, 4.5.3 іпотечного договору в разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема в позасудовому порядку, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 вересня 2014 року у справі № 303/2717/14-ц з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість за договором кредиту від 30 липня 2008 року № 305/92-Ж-08 в сумі 14 246,45 дол. США, що еквівалентно 159 890,72 грн.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22 червня 2021 року № 262477385, від 18 лютого 2022 року № 300449626 і від 19 лютого 2022 року № 300454056 щодо житлового будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227, підтверджується, що:

до 01 січня 2013 року іпотека житлового будинку АДРЕСА_1 з 30 липня 2008 року була зареєстрована за АКБСР «Укрсоцбанк» згідно із записом № 7658836;

03 червня 2019 року державний реєстратор Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області Горщар М. В. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 47165263, про реєстрацію іпотеки, номер запису про іпотеку 31827178, дата державної реєстрації іпотеки 30 липня 2008 року;

13 травня 2020 року державний реєстратор Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар Д. В. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52216187, про державну реєстрацію з 07 травня 2020 року права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк» на підставі передавального акта, серія та номер 10221-10229, виданого 11 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою С. С.; протоколу № 4/2019, серія та номер 10307, 10308, виданого 15 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою С. С.; рішення № 5/2019, серія та номер 10305, 10306, виданого 15 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою С. С.; статуту, серія та номер б/н, виданого 11 березня 2019 року АТ «Альфа-Банк».

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 303/443/20 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області Горщара М. В. про визнання протиправним та скасування запису про державну реєстрацію права власності було скасовано рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 листопада 2020 року у справі № 303/443/20 про відмову в позові ОСОБА_1 та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано протиправним та скасовано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно запис від 29 травня 2019 року № 31826985 про право власності за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», на житловий будинок АДРЕСА_2 . У задоволенні вимог, заявлених до державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області Горщара М. В., відмовлено. У зазначеній справі суд встановив, що право власності на житловий будинок було зареєстроване за АТ «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного застереження в іпотечному договорі від 30 липня 2008 року № 305/92-Ж-08. У вересні 2019 року АТ «Укрсоцбанк» було реорганізовано шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», а листом від 11 листопада 2019 року № 104362-23.1 АТ «Альфа-Банк» повідомило ОСОБА_1 про відсутність до неї претензій за кредитним договором, оскільки її заборгованість погашена за рахунок предмета іпотеки.

Постановою Верховного Суду від 17 листопада 2021 року постанову Закарпатського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року скасовано в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про визнання протиправним і скасування запису про державну реєстрацію права власності, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, в іншій частині постанову Закарпатського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року залишено без змін.

Скасовуючи зазначену постанову суд касаційної інстанції виходив з того, що з 16 січня 2020 року, тобто на час звернення позивачки із позовом, а також ухвалення судами першої та апеляційної інстанцій оскаржуваних судових рішень у справі, законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а тому апеляційний суд помилково зазначив про необхідність застосування позивачкою способу судового захисту, який у практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачці відновлення порушеного права, а отже, не спроможний надати особі ефективний захист її прав.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18, від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19).

За встановленими судами попередніх інстанцій обставинами цієї справи, державний реєстратор у червні 2019 року на підставі іпотечного застереження зареєстрував за АТ «Укрсоцбанк» право власності на спірне домоволодіння, а в подальшому право власності на майно було зареєстроване за АТ «Альфа-Банк» як правонаступника АТ «Укрсоцбанк».

Згідно з частиною третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21) у разі якщо спірне майно, на яке було звернено стягнення на підставі договору іпотеки, залишається у володінні іпотекодержателя (тобто не відбулось подальшого відчуження такого майна), відносини між іпотекодавцем та іпотекодержателем щодо такого майна мають договірну природу. Для захисту порушеного права власності позивача необхідно відновити становище, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України). Оскільки порушення права власності позивача відбулось у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за іпотекодержателем, позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення. Задоволення такого позову зумовлює внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Реєстр) відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 липня 2023 року у справі № 759/5454/19 (провадження № 14-81цс22), розглядаючи питання ефективного способу захисту у подібних правовідносинах (віндикація або скасування державної реєстрації права), підтримала раніше висловлену позицію у справі № 914/2350/18 (914/608/20), та залишила без змін постанову апеляційного суду про задоволення вимог про скасування державного реєстрації права власності, тобто погодилася з належністю обраного позивачем способу захисту.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18) … [суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду].

Оскільки порушення своїх прав позивачі пов`язували саме із державною реєстрацією права власності на спірне нерухоме майно за іпотекодержателем, суди обґрунтовано вважали неефективним обраний позивачами спосіб захисту, адже витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником правочину.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що аргументи касаційної скарги (в межах доводів та вимог, які стали підставою для відкриття касаційного провадження) не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та зводяться до неправильного тлумачення заявником вищенаведених правових норм та необхідності переоцінки доказів у справі. Водночас суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і згідно з вимогами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень.

Ураховуючи конкретні обставини цієї справи, встановлені судами попередніх інстанцій, оскаржувані судові рішення не суперечать правовим висновкам, які зазначені в касаційній скарзі як підстава для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону, і підстав для їх скасування немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Глаголи Галини Петрівни залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко В. М. Коротун
М. Ю. Тітов