Справа № 362/1774/17
Провадження № 2/362/35/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2023 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Кравченко Л.М.,

за участі: секретарів судового засідання - Шевченко М.В., Сілецької М.О., Яренко Н.М., Шмагун М.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасна Фінансова Компанія», про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 12.04.2017 р. звернулася до суду з позовними вимогами до відповідача про розподіл набутого ними під час шлюбу з 21.04.2007 р. майна, збільшивши 01.06.2018 р. розмір яких, просить суд поділити між сторонами майно, що є об`єктом сумісної власності подружжя, визнавши за позивачем право власності на 3/5 частин однокімнатної квартири АДРЕСА_1 та право власності на кухонну стінку, духовий шкаф, варочну поверхню, витяжу, всього на загальну суму 38908 грн., а також виділити у власність ОСОБА_3 шкаф купе, диван модель Токіо, диван Полермо, диван Токіо кутовий, тумбу маттео, пенал маттео, дзеркало ОСОБА_5 на загальну суму 49785 грн. та стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 602 грн. 97 коп.

Заявлені вимоги мотивує тим, що за кошти сім`ї, під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, ними було придбано за отримані в кредит кошти однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстроване за відповідачем. Окрім квартири за час шлюбу сторони придбали майно на загальну суму 88693 грн. Після розірвання 25.04.2017 р. шлюбу, відповідач жодним чином не приймав участі у вихованні та утриманні дитини; під час подружнього життя приховував боргові зобов`язання, що на думку позивача свідчить про витрачання спільного сумісного майна подружжя на шкоду, а не на користь інтересів сім`ї. Така поведінка відповідача є підставою, на думку позивача, для збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали.

Відповідач та його представник позов не визнали та просили відмовити в повному обсязі, вказуючи на те, що відповідач під час перебування у шлюбі із позивачем одноособово утримував родину, брав та сплачував кредити не лише на придбання квартири, а й на її облаштування до стану, придатного для життя, купляв за свої кошти меблі і техніку, а тому вважає, що все набуте ним під час шлюбу майно є його особистою приватною власністю, що не підлягає поділу.

Суд, заслухавши думку сторін та їх представників, допитавши свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст.12 ЦПК України передбачено наступне. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За правилами ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Положеннями ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 21.04.2007 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Піщанського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 14, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 21.04.2007 р. зареєстрували шлюб та позивач взяла прізвище після реєстрації ОСОБА_9 (а.с. 11 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі народилася дитина ОСОБА_10 , що засвідчено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 03.07.2007 р., актовий запис № 881 (а.с. 12 т. 1).

Згідно інформаційної довідки № 83106661 від 22.03.2017 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 27.05.2013 р., на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 , виданого 12.08.2013 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраціної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, на ім`я ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на квартиру загальної площею 56,4 кв.м, житловою 20,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 13-15 т. 1).

Як вбачається з наданих позивачем доказів та визнано відповідачем у поданих до суду процесуальних заявах, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, сторонами придбано: 01.12.2014 р. витяжку VENTOLUX PUNTO 90inax (800) вартістю 1378 грн. (а.с. 17 т. 1), духову шафу SAMSUNG NV70H5557LB вартістю 6296 грн. (а.с. 18 т. 1); 16.03.2014 р. тумбу маттео 100 з ум. «Мона» 100 см на ніжках, пенал Маттео R 45 см, дзеркало Ніка 95 см венге на суму 10135,00 грн. (а.с. 19 т. 1); варочну поверхню ARISTON PH 941 вартістю 3237 грн. (а.с.20-21 т.1); 09.07.2016 р. диван модель Токіо вартістю 7000 грн; 12.07.2016 р. диван Полермо вартістю 6150 грн.; 14.08.2016 р. диван Токіо кутовий вартісю 9500 грн. (а.с. 16 т. 1).

Доказів придбання кухонної стінки вартістю 28000 грн. матеріали справи не містять, а тому вартість вказаного вище придбаного сторонами під час шлюбу майна становить 43696 (сорок три тисячі шістсот дев`яносто шість) грн.

Судом також встановлено, що шлюб між сторонами розірвано 25.04.2017 р. рішенням суду, що надано не було, проте дана обставина визнана сторонами, а тому суд не має підстав сумніватися в такому і в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України вважає дану обставину такою, що не підлягає доказуванню.

Відповідно до кредитного договору № НВФ-1-144-К від 13.07.2012 р., ОСОБА_3 отримав від ТОВ «Сучасна фінансова компанія» кредит у сумі 167508 грн. 00 коп на строк 120 місяців до 13.07.2022 р. включно, для розрахунку за Договром уступки права вимоги, за яким набув право на оформлення власності на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 56,4 кв.м (а.с. 71-77 т. 1).

13.07.2012 р. ОСОБА_3 уклав зі згоди дружини ОСОБА_1 . Договір уступки вимоги № 38-ВФ, за яким набув право вимоги щодо передачі квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 56,4 кв.м, та сплатив грошові кошти за уступку права вимоги у розмірі 353628,00 грн. (а.с. 78-80, 84 т.1).

Постановою Київського апеляційного суду від 18.10.2022 р. у справі № 362/3657/18 встановлено, що кошти, отримані ОСОБА_3 12.07.2012 р. за договором позики у ОСОБА_11 , використанні ним не в інтересах сім`ї, а підлягають стягненню безпосередньо із боржника (а.с. т.2). А тому, боргову розписку від 12.07.2012 р., за якою відповідач отримав у ОСОБА_11 в борг 196000 грн., та в якій заставним майном вказано спірну квартиру, як доказ одноособового придбання квартири, суд до уваги не приймає.

Надані відповідачем: договір підряду № КВ-17/09/2013 від 17.09.2013 р. на проведення НТПП «Енергосервіс» ремонтно-будівельних робіт в спірній квартирі, протокол погодження договірної ціни до нього та акт виконаних робіт від 25.11.2013 р. суд вважає неналженими доказами понесених відповідачем витрат у розмірі 208680 грн. 00 коп., оскільки такі не підтверджено первинними документами та/або іншими фіскальними доказами здійснення оплати.

Також суд приймає до уваги довідку № 17 від 24.11.2017 р. ТОВ «МЕТРУДТРАНС, згідно якої Позивач з вересня 2010 р. до жовтня 2017 р. була працевлаштованою, мала постійний та стабільний дохід, загальний розмір якого за вказаний період склав 365142 грн. 45 коп. (а.с. 135-136 т. 1).

Натомість відповідач доказів наявності у нього доходів у період перебування в зареєстрованому із позивачем шлюбі не надав.

Суд критично ставиться до показів викликаних за клопотанням відповідача та допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки ОСОБА_6 показав, що квартири, до якої возив будівельні матеріали, не пам`ятає, з власниками не контактував; свідок ОСОБА_7 показав, що в трудових відносинах з НТПП «Енергосервіс» не перебував, а тому покази такого є сумнівними.

Разом з тим, наявні у матеріалах справи платіжні доручення та квитанції (а.с. 84-117 т. 1) підтверджують погашення кредитних зобов`язань від імені Відповідача та згідно довідки про суми надходжень на погашення кредиту та процентів ТОВ «СФК», позичальник ОСОБА_3 , кредитний договір НВФ-1-144-к від 13.07.2012 р., станом на 29.01.2019 р. заборгованість за кредитом складає 33669,28 грн. та по процентам - 356,49 грн. (а.с.179 т.1), що спростовує доводи позивача про використання відповідачем коштів на шкоду родини.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до п.п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 р. № 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленимистаттями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Пунктом 24 визначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4ст. 65 СК України).

Відповідно до наданих сторонами доказів, в тому числі правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомості, стверджується факт набуття зазначеного вище майна ними під час перебування у шлюбі.

Таким чином, враховуючи, що зазначене вище майно було набуто сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення.

Понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 602,97 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-80, 82, 206, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст.60,61,69,70,71,163 СК України, суд,

-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Провести поділ спільного майна подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири загальної площею 56,4 кв.м, житловою 20,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3 .

Провести поділ спільного майна подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на витяжку VENTOLUX PUNTO 90inax (800) вартістю 1378 грн., духову шафу SAMSUNG NV70H5557LB вартістю 6296 грн.; варочну поверхню ARISTON PH 941 вартістю 3237 грн.; тумбу маттео 100 з ум. «Мона» 100 см на ніжках, пенал Маттео R 45 см, дзеркало Ніка 95 см венге на суму 10135,00грн., а всього на суму 21046 грн. 00 коп.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на диван модель Токіо вартістю 7000 грн.; диван Полермо вартістю 6150 грн.; диван Токіо кутовий вартісю 9500 грн., загальною вартістю 22650 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 602,97 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Л.М.Кравченко