Номер провадження 2/754/66/23
РІШЕННЯ

Іменем України

07 червня 2023 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого - судді Скрипки О.І.,

при секретарі Моторенко К.О.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Аніскова Надія Анатоліївна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за позовом ОСОБА_3 до Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Аніскова Надія Анатоліївна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за позовом ОСОБА_5 до Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Аніскова Надія Анатоліївна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за позовом ОСОБА_4 до Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Аніскова Надія Анатоліївна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 03.11.1993 року його дід ОСОБА_7 , його баба ОСОБА_8 та його батько ОСОБА_9 набули право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності. ІНФОРМАЦІЯ_1 його дід ОСОБА_7 помер. ІНФОРМАЦІЯ_2 його батько ОСОБА_9 та його баба ОСОБА_8 успадкували за законом належну діду частку квартири (1/3) в рівних долях, а відтак, з 21.10.1999 року квартира перебувала у їхній приватній спільній частковій власності. Деякий час у вказаній квартирі проживав інший син діда та баби, рідний брат його батька - ОСОБА_6 , який на даний час проживає у США. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 його баба ОСОБА_8 склала заповіт, проте на даний час неможливо встановити, що саме, в якій кількості і кому вона заповіла. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 померла.

Як зазначає позивач, 30.04.2021 року він звернувся до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті баби, а також звернулись до нотаріуса треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Питанням поховання баби займався він та вказані треті особи, він же займається утриманням та збереженням вказаної квартири до вирішення спору про право власності. Протягом травня 2021 року він та треті особи, отримавши доступ до квартири, отримали змогу вивчити документи, що залишились після смерті баби, під час вивчення яких вони дізнались про право власності їх батька на спірну квартиру. Через складні сімейні відносини за життя батька таких розмов не велось, а після його смерті баба сказала їм, як онукам, що квартира повністю належить їй і вона дістанеться після її смерті їх дядькові - третій особі ОСОБА_6 .

Позивач стверджує, що баба умисно ввела його та третіх осіб в оману, що батькові нічого не належало. Будучи молодими людьми, які не обізнані про свої цивільні права, будучи введеними в оману бабою, вони не звертались до нотаріусів із заявами про прийняття спадщини. Також, в квартирі відсутні будь-які документи, будь-яка інформація про те, чи зверталась баба до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини або із заявою про видачу свідоцтва на спадщину, як особа, яка прийняла спадщину. Оскільки у реєстрах про прав власності відсутня інформація про право власності баби на квартиру, то це означає, що після смерті його батька у 2016 року не відбувались зміни у складі власників квартири, відтак, баба не успадковувала після смерті батька його часту (1/2) у праві власності на квартиру. Неуспадкованою ця частка є і по сьогодні, а спадкоємцями після смерті батька є він та треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Їхній дядько ОСОБА_6 також не звертався із заявами про прийняття спадщини після смерті їхнього батька.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що про порушення своїх спадкових прав після смерті батька він дізнався лише у 2021 року після смерті баби, позивач вважає, що строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ним було пропущено через поважні причини, а тому просить задовольнити його вимоги та визначити додатковий строк для подання такої заяви терміном три місяці з дня набрання законної сили рішення суду.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 04.10.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 06.10.2021 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

01.02.2022 року до суду надійшли пояснення представника третьої особи ОСОБА_6 - ОСОБА_10 на позовну заяву. У даних поясненнях представник третьої особи вказує на те, що позивач зазначає у якості єдиної підстави позову необізнаність про спадкове майно, хоча позивачу було достовірно відомо про те, що його батько мав правовий зв`язок із житловою квартирою, в якій він проживав та мав відмітку про реєстрацію у паспорті. Крім того, не було жодних перешкод для звернення ще у 2016 році до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Також, на думку представника третьої особи, представник позивача помиляється в юридичній оцінці обставин справи щодо того, що за законом жодна особа не успадкувала частку ОСОБА_9 (1/2 у праві власності на квартиру Про зворотне свідчать відмітки про реєстрацію місця проживання у паспортах ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . 15.06.2016 року ОСОБА_8 прийняла спадщину на частину спірної квартири після смерті свого сина ОСОБА_9 за законом в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Заперечуючи проти позову, представник третьої особи вказала і на те, що посилання позивача на промови бабусі та оману з її боку не мають жодного юридичного значення для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Стороною позивача не наведено жодної обставини об`єктивного характеру, а наведені аргументи не є причинами, пов`язаними з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача на вчинення дій з метою подання до нотаріальної контори заяви для прийняття спадщини у встановлений законом строк. Також, письмові докази, подані разом з позовом, не доводять поважність причини пропуску позивачем строку прийняття спадщини протягом тривалого періоду часу - 5 років. Посилаючись на викладені обставини, представник третьої особи просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 01.02.2022 року витребувано від КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» наступну інформацію: за ким згідно обліку станом на 15.01.2016 року та станом на 08.04.2021 року належала квартира АДРЕСА_1 ? У випадку, якщо за якихось обставин, за обліками неможливо надати інформацію станом на 15.01.2016 та на 08.04.2021, зазначити причину такої неможливості, та заначити інформацію про зареєстроване право власності на згадану квартиру станом на день, коли функції з обліку та реєстрації прав власності були передані державним реєстраторам Державної реєстраційної служби України із зазначенням відповідної дати; чи реєструвались права власності на інше нерухоме майно громадянина України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ? Якщо згідно обліку, є інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно громадянина України ОСОБА_9 , надати таку інформацію станом на 15.01.2016 (яке нерухоме майно, підстави та дата реєстрації); чи реєструвались права власності на нерухоме майно громадянки України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ? Якщо згідно обліку, є інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно громадянки України ОСОБА_8 , надати таку Інформацію станом на 08.04.2021 (яке нерухоме майно, підстави та дата реєстрації); витребувано у ДП «Національні інформаційні системи» інформацію: чи реєструвалась спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 громадянина України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ? Якщо така спадкова справа реєструвалася, зазначити номер справи в реєстрі, номер справи у нотаріуса, місце заведення справи, дату заведення справи, місце зберігання справи, дату та час реєстрації справи, реєстратора справи; чи не скасовано заповіт ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (номер заповіту у спадковому реєстрі 60696924, номер в реєстрі нотаріальних дій 449, посвідчений 24.05.2017 приватним нотаріусом Анісковою Н.А.)?; витребувано у приватного нотаріуса КМНО Аніскової Н.А. інформацію: чи не скасовано заповіт ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (номер заповіту у спадковому реєстрі 60696924, номер в реєстрі нотаріальних дій 449, посвідчений 24.05.2017 приватним нотаріусом Анісковою Н.А.)? Якщо скасовано, зазначити підстави; якщо заповіт не скасовано, зазначити теперішнє місце зберігання заповіту; надати копію згаданого заповіту; якщо неможливо надати копію заповіту, надати інформацію про те, на чиє ім`я складено заповіт та на яке майно.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 02.02.2022 року витребувано з П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи №445/2021після смерті ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 .

10.06.2022 року до суду надійшли позовні заяви третіх особі ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до Київської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, аналогічні за змістом, предметом та підставами первісному позову ОСОБА_2 , відповідно до яких треті особи просять визначити їм додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_9 протягом 3 місяців з дня набрання законної сили рішення суду.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 14.12.2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення, а також звернувся із запереченнями проти судових витрат третьої особи ОСОБА_6 .

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву не скористався.

Треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус КМНО Аніскова Н.А. та представник третьої особи П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явились, надавши заяви про розгляд справи в їхню відсутність.

Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглядати справу у відсутність представника відповідача та третіх осіб за наявних у справі матеріалів.

Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та матеріали спадкової справи № 445/2021, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 та третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.11.1993 року, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної держадміністрації.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.10.1999 року, виданого державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори, дружина померлого ОСОБА_8 та його син ОСОБА_9 успадкували належну померлому 1/3 частину вказаної квартири в рівних долях.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 помер.

Позивач ОСОБА_2 та треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 після смерті свого батька ОСОБА_9 із заявами про прийняття спадщини у встановлений законом 6-ти місячний строк до державного/приватного нотаріусів не звертались. Також, відсутні дані про те, що після смерті ОСОБА_9 його мати ОСОБА_8 та брат - третя особа ОСОБА_6 звертались до органів нотаріату із заявами про прийняття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_8 .

За життя 24.05.2017 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким заповідала все своє майно своєму синові (дядьку позивача та третіх осіб) третій особі - ОСОБА_6 .

Відповідно до матеріали спадкової справи, позивач та треті особи звертались до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 .

Позивач та треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 у своїх позовах просять визнати їм додатковий строк для прийняття спадщини, вказуючи на те, що через складні сімейні відносини та введення їх в оману їхньою бабою ОСОБА_8 вони не знали про те, що їхньому батькові ОСОБА_9 належала частка квартири АДРЕСА_1 . Про вказаний факт вони дізнались лише у травні 2021 року після смерті баби, виявивши відповідні документи. Крім того, позивач та треті особи вказуючи на те, що спадщину після смерті їхнього батька ніхто не прийняв, у тому числі і їхня баба ОСОБА_8 , а строк для визнання спадщини відумерлою сплив. З урахуванням наведеного, позивач та треті особи відповідно до їхніх позовів вважають, що строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті їхнього батька пропущено з поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Частиною 1 статті 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

У ч. 3 ст. 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину.

При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-85цс12, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Статтею 51 цього Кодексу визначено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорювання його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами). При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, співвідповідача (чи при його (належного відповідача) відсутності) задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позовні вимоги без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача чи співвідповідача). Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Без залучення осіб, для яких таке рішення створює відповідні права та обов`язки, змінює правовідносини та призводить до нових наслідків, - суд не міг вирішувати питання про задоволення позовних вимог, а тим більше задовольнити позовні вимоги, тобто давати оцінку підставам та предмету позову та винести рішення по суті такого спору, оскільки без залучення належного (належних) відповідача (відповідачів, співвідповідачів), на права та обов`язки якого (яких) впливатиме таке судове рішення, що може бути залучений (залучені) виключно за заявою позивача, суд не може вирішувати питання про задоволення позову.

Згідно постанови Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Як вже зазначалось вище, відповідно до постанови Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у правах про спадкування» та п.п. 3, 4 № 4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини чи продовження строку на прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За їх відсутності - територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 листопада 2021 року у справі №161/6126/15-ц, позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого (інших) спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вказаний висновок викладений зокрема у постановах Верховного Суду від 22 травня 2020 року по справі №638/17618/17, від 25 березня 2020 року по справі № 140/871/16-ц, від 15 січня 2020 року по справі № 200/9984/16-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц, від 30 квітня 2020 року у справі №352/382/18, від 29 квітня 2020 року у справі №641/2646/17, від 15 січня 2020 року №2-112/2008.

Позивачем та третіми особами відповідно до їхніх позовів визначено в якості відповідача Київську міську раду із посиланням на те, що ніхто, в тому числі і ОСОБА_8 , не прийняли спадщину після смерті їхнього батька ОСОБА_9 .

Суд вважає дані твердження помилковими, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.ч.1, 3, 5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною 1 ст.1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

При цьому суд звертає увагу на те, що вказаною нормою не визначено строку, в який спадкоємець, що прийняв спадщину, зобов`язаний звернутись за видачею відповідного свідоцтва, виходячи з положень ч.3 ст.1296 ЦК України.

Судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_9 разом з ним у спірній квартирі проживала та була зареєстрована ОСОБА_8 , що підтверджується листом Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації від 12.05.2021 року № 102/30/912. Крім того, даний факт підтверджено і позивачем та третіми особами. Також, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що ОСОБА_8 заявляла про відмову від спадщини після смерті свого сина ОСОБА_9 .

Таким чином, в силу закону, а саме положень ст.ст.1268, 1296 ЦК України ОСОБА_8 є спадкоємцем, що прийняла спадщину, після смерті ОСОБА_9 як така, що проживала зі спадкодавцем на момент його смерті, відмови від отримання спадщини не заявляла, а тому вказана спадщина належить їй.

Після смерті ОСОБА_8 її спадкоємцем (правонаступником) за заповітом є ОСОБА_6 , який у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, і чий процесуальний статус у даній справі визначено в якості третьої особи.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що Київська міська рада у даній справі є неналежним відповідачем в зв`язку із наявністю спадкоємця.

Таким чином, виходячи з того, що суд у силу покладених на нього процесуальним законом повноважень позбавлений можливості самостійно визначати суб`єктний склад учасників справи, та встановивши, що у справі не залучено суб`єкта, який має відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідач, а тому суд відмовляє у позовах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 з цих підстав.

Оскільки позови пред`явлено не до тієї особи, яка має за ним відповідати, що є обов`язковою підставою для відмови у їх задоволенні, суд не дає оцінку решті доводів позовних заяв, тому що вони можуть бути дослідженні та оцінені лише за умови правильного визначення кола осіб, які беруть участь у справі, їх процесуального статусу, що узгоджується із встановленим статтею 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод правом на справедливий суд, яке включає, зокрема право на доступ до суду (щодо прав і обов`язків цивільного характеру) і передбачає надання особі відповідних процесуальних гарантій здійснення її прав у суді першої інстанції (Menshakova v. Ukraine, заява № 377/02 від 8 квітня 2010 року).

З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку про відмову в позові з підстави пред`явлення його до неналежного відповідача, що узгоджується з правовим висновком, наведеним Верховним Судом у постанові від 31 березня 2021 року (справа № 463/4616/18).

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , то відповідно до ст.141 ЦПК України вирішує питання щодо судових витрат.

Так, представником третьої особи ОСОБА_6 - ОСОБА_10 подано заяву про розподіл судових витрат, відповідно до якої вона просить стягнути з позивача на користь ОСОБА_6 витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Представником позивача в судовому засіданні подано пояснення стосовно судових витрат третьої особи ОСОБА_6 , згідно яких він просив відмовити у стягненні вказаних витрат, посилаючись на наявність сумнівів щодо укладення договору про надання правової допомоги, невідповідність його вимогам чинного законодавства, неналежність доказів щодо витрат, а також на те, що адвокатами Романовича В.К. не вчинялось ніяких процесуальних дій, починаючи з 01.02.2022 року.

У ЦПК України визначено види судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини 1, 2 статті 133 ЦПК України).

Згідно із частиною дванадцятою статті 141 ЦПК України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічні висновки висловлено у постанові від Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 742/2585/19, від 03.02.2021 у справі № 522/24585/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 03.11.2021 року між ОСОБА_6 та АО «Алтекса» було укладено договір про надання правової допомоги та додаткову угоду № 1, а також 25.01.2022 року було укладено додаткову угоду № 3, за умовами яких ОСОБА_6 доручив АО представництво його інтересів у судовій справі № 754/15168/21 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, яка перебуває у провадженні Деснянського районного суду м.Києва. Загальна вартість гонорару складає 15 000,00 грн.

Згідно звіту про надання правової допомоги за вказаним договором від 31.01.2022 року, ОСОБА_6 надана наступна правова допомога у даній справі:

-юридичне консультування;

-написання заяви про ознайомлення з матеріалами справи та надсилання до суду;

-виїзд до суду для ознайомлення з матеріалами справи;

-юридичний аналіз позовної заяви;

-юридичний аналіз додатків до позовної заяви;

-формування правової позиції для написання письмових заперечень по справі;

-юридичне консультування клієнта по справі після ознайомлення з матеріалами справи;

-написання пояснень (письмових заперечень) проти позовної заяви;/

-написання клопотання про розподіл судових витрат;

-виїзд до суду на представництво інтересів клієнта в судовому засіданні, яке призначено до розгляду на 11.11.2021 року о 15.30 год.;

-виїзд до суду на представництво інтересів клієнта в судовому засіданні, яке призначено до розгляду на 01.02.2022 року о 10.30 год.;

-поштове оформлення та направлення процесуальних документів до суду та учасникам судового розгляду.

Відповідно до меморіального ордеру № @2PL165768 від 31.01.2022 року здійснено оплату згідно договору про надання правової допомоги від 03.11.2021 року за здійснення представництва та процесуальних дій у цивільній справі № 754/15168/21.

У постанові Верховного Суду №308/15007/15-ц від 15.05.2019 року суд дійшов висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 року в справі №201/14495/16 зазначив, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналізуючи заявлений розмір правової допомоги, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії та виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що заявлена ОСОБА_6 сума в розмірі 15 000 грн. є надмірною та неспівмірною зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

При цьому суд відхиляє заперечення представника позивача проти даних витрат, оскільки вони ґрунтуються на його власних припущеннях та не підтверджуються жодними доказами.

В зв`язку із цим суд приходить до висновку про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції, який підлягає відшкодуванню третій особі за рахунок позивача підлягає зменшенню та відшкодуванню у загальному розмірі 5000,00 грн., виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 12, 258, 259, 265, 273, 315, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_2 до Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Аніскова Надія Анатоліївна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Аніскова Надія Анатоліївна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Аніскова Надія Анатоліївна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Аніскова Надія Анатоліївна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 08 червня 2023 року.

Суддя: