Справа № 583/1440/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого судді Ільченко В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Охтирського міського нотаріального округу Лебєдєва Лариса Миколаївна про визнання неукладеним договору дарування житлової квартири, скасування державної реєстрації даного правочину та усунення перешкод у користування майном,

УСТАНОВИВ:

08.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належну на підставі оспорюваного договору дарування ОСОБА_2 для унеможливлення її відчуження в будь-який спосіб до винесення рішення у справі. Заява вмотивована тим, що після відкриття провадження у даній справі стороні позивача стало відомо про те, що ОСОБА_3 розповсюджує усні оголошення серед знайомих та інших осіб про продаж спірної квартири. Вказані дії можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи, відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Суд проаналізував матеріали справи, дійшов такого висновку.

Ухвалою суду від 26.04.2023 відкрито провадження в даній справі.

Позивачем заявлені вимоги про визнання неукладеним договору ВСХ 956389 дарування квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , від 03.07.2006 між дарувальником ОСОБА_1 та обдарованим ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Лебєдєвою Л.М., реєстр 2761; скасування державної реєстрації даного правочину, номер запису №10059 в книзі: 75 стор. 278 від 05.07.2006, реєстраційний номер майна 11161265; усунення перешкод у користуванні вказаною житловою квартирою шляхом зобов`язання відповідача повернути цю квартиру та надати комплект ключів від вхідних дверей даного житла. Мотивує вимоги тим, що договору дарування він не підписував.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, що допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Згідно ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 6 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Суд зазначає, що забезпечення позову спрямоване, насамперед, на упередження дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити, знецінити його тощо. При цьому, припущення позивача, викладені у заяві, про те, що невжиття заходів забезпечення позову можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову повинні бути достатньо мотивованими. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, така правова позиція міститься у постанові ВС від 17 жовтня 2018 року №183/5864/17-ц (провадження №61-38692св18).

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Наразі правова позиція Верховного Суду, полягає в тому, що слід розрізняти види забезпечення позову у вигляді арешту майна та заборони відчуження такого майна відповідачу. А отже, слід ретельно та правильно обрати вид забезпечення позову, так як від цього залежать правові наслідки виконання відповідної ухвали суду. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 лютого 2021 року справа №643/12369/19 роз`яснив, що арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженні майном. Верховний Суд зауважує, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним. Звертається увага на те, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову. Обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову. Суд при вирішенні даного питання повинен надати оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересів сторін.

Таким чином арешт є більш широким заходом забезпечення позову, оскільки включає в себе не тільки заборону на відчуження майна, а й інші обмеження у праві розпорядження майном, в той час як заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна є вичерпним обмеженням та заходом, який не розповсюджується на інші права власника щодо цього майна, що є суттєвим в процесі виконання ухвали суду.

З огляду на викладене, беручи до уваги обставини справи, співмірність виду забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, а також те, що відчуження вказаного майна призведе до ускладнення захисту прав позивача і невжиття заходів забезпечення може зробити неможливим чи утрудненим виконання рішення суду в разі задоволення позову, суд вважає необхідним заяву задовольнити частково та, як співмірний засіб забезпечення позову, заборонити відчуження спірного нерухомого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-150, 153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заборонити відчуження квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом 15 днів з дня її складення.

Ухвала виготовлена в двох примірниках.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області В.М. Ільченко