Справа № 159/4909/22 Головуючий у 1 інстанції: Шишилін О. Г.
Провадження № 22-ц/802/618/23 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Власюк О. С.

з участю: представника позивача Зуба В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вілія-Агро» про визнання права власності за набувальною давністю за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася із позовом до Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області про визнання права власності за набувальною давністю на земельну ділянку (пай) у землях КСП ім. Мартинюка Ковельського району Волинської області, які перебувають у колективній власності, розміром 3,21 умовних кадастрових гектарів, посилаючись на такі обставини.

Її мачуха ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач вступила в управління майном,яке належало ОСОБА_3 , зокрема користувалася земельною ділянкою, сплачувала страхові платежі, доглядала майно.

ОСОБА_4 була членом КСП ім. Мартинюка і включена в список громадян-членів КСП, які померли після 1992 року під № 20 на виділення земельної частки (паю). Сертифікат на земельну частку-пай на ім`я ОСОБА_2 не видавався.

Вважає, що право на земельну частку-пай відноситься до спадкового майна.

Вона, позивач не відноситься до кола спадкоємців, тому вважає, що має право на визнання в судовому порядку права власності на земельну частку-пай за набувальною давністю.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 24 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зазначає, що позивачем подано належні докази, які підтверджують, що в ОСОБА_2 виникло право на земельну частку (пай), тому суд помилково відмовив у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідачів не надходив.

Заслухавши пояснення представника позивача апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено , що ОСОБА_2 постійно проживала в АДРЕСА_1 з 1984 року і до день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею проживала позивач ОСОБА_1 з 1984 по 1997 (Довідка селищної ради №618 від 28.10.2022)

Директор ТОВ «В. Прометей» надав довідку №98 від 02.08.2017 в якій зазначив, що померла ОСОБА_2 була членом КСП ім. Мартинюка і включена в список громадян-членів КСП, які померли після 15.05.1992 під №20 на виділення земельної частки (паю) згідно Державного акту на право колективної власності на землю серія ВЛ №018 від 26.12.1995. Аналогічну довідку надав директор ТОВ «Вілія-Агро» без номера та дати та секретар Голобської селищної ради №18 від 14.03.2023.

Згідно з довідками ТОВ «В. Прометей» №99 від 02.08.2017 та ТОВ «Вілія-Агро» №27 від 07.03.2023 сторони вважають, що права на земельну ділянку перейшли від с/г Мартинюка до ТОВ «Вілія-Агро».

З листів Держгеокадастру №29-3-0.10-502/2-22 від 09.02.2022 та №3-0,333-1508/354-22 від 22.06.2022 вбачається, що померла ОСОБА_2 включена в список на розрахунок середньої земельної частки (паю), яка перебуває в колективній власності КСП ім.Мартинюка, розмір паю становить 3,21 умовних кадастрових гектар. Сертифікат про право на земельну частку (пай) на ім`я померлої ОСОБА_2 не видавався.

З копії державного акту на право колективної власності на землю вбачається, що відповідно до рішення Поповичівської сільської ради від 25.12.1995 №5 земельна ділянка, яка розпайовується, належить КСП ім.Мартинюка.

Підставою відмови нотаріуса у видачі свідоцтва на спадщину на земельну ділянку, стала відсутність документів, що посвідчують право власності померлій ОСОБА_2 , а також споріднення із померлою.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно з частиною четвертою статті 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Приписами статті 119 Земельного Кодексу України визначено, що громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно протягом п`ятнадцяти років користуються земельною ділянкою, але не мають документів, що засвідчують наявність у них прав на зазначену земельну ділянку, можуть звернутися до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу такої земельної ділянки у їхню власність.

Частиною другою статті 119 Земельного Кодексу України передбачено, що набуття громадянами права власності на земельну ділянку за давністю користування здійснюється в порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами згідно із статтею 118 цього Кодексу в межах норм, визначених статтею 121 цього Кодексу.

Із змісту позовної заяви вбачається, що предметом заявлених вимог є визнання права власності за набувальною давністю на належне померлій ОСОБА_2 право на земельну частку пай. З позовом звернулася особа, яка не відноситься до кола спадкоємців.

Виходячи із заявлених позовних вимог, змісту норм Цивільного Кодексу України та Земельного Кодексу України, якими врегульовано питання набуття права власності на майно за набувальною давністю, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки земельна частка (пай) померлій ОСОБА_2 не була виділена в натурі, тому позивач і не могла земельною ділянкою користуватись, що виключає можливість визнання права власності на земельну частку (пай) за давністю користування. Також встановлено, що померлій ОСОБА_2 не видавався сертифікат на право на земельну частку (пай), отже позивач не володіла відповідним цінним папером у формі сертифіката.

Посилання в апеляційній скарзі на правову позицію Верховного Суду у справі № 129/1033/13-ц щодо стандарту доказування є недоречним, оскільки висловлений у справі з приводу інших обставин, які існують у даній справі.

Мотиви апеляційної скраги, в яких викладена оцінка наданих доказів та норм законодавства щодо виникнення у померлої ОСОБА_5 права на земельну частку(пай), яке не заперечується відповідачами не спростовують висновку суду про відсутність правових підстав для визнання за позивачкою за набувальною давністю права власності на земельну частку ( пай ) з наведених вище підстав.

Інші аргументи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення позивачем обставин справи та норм матеріального права, які не стосуються заявлених позовних вимог, виходять за межі предмета спору та не містять правових підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, тому у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а оскаржене рішення суду залишити без змін на підставі статті 375 ЦПК України.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2023 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді