Постанова

Іменем України

15 серпня 2023 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/10645/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Ратушного А. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва

від 27 червня 2022 року

в складі судді Пономаренко Н. В.

у цивільній справі №761/43529/19 Шевченківського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 ,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук (Мартиненко) Євдокія Юріївна,

про визнання заповіту недійсним,

У С Т А Н О В И В:

06 листопада 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням заяви про зміну підстав позову, згідно положень ст. 225 ЦК України просила визнати недійсним заповіт від 13 травня 2019 року, що був складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю. (далі - ПН КМНО Буждиганчук Є. Ю.), зареєстрований в реєстрі за №463.

Позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина її двоюрідного діда - ОСОБА_4 , яка була власником квартири АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_4 вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, після чого з`ясувалося про існування оспорюваного заповіту, складеного ОСОБА_4 на користь відповідача ОСОБА_1 .

Зазначала, що добровільне складання ОСОБА_4 заповіту на користь третіх осіб є неможливим, оскільки померла не була знайома з ОСОБА_1 , що свідчить про складання заповіту під психологічним чи фізичним впливом.

Також вказувала, що ОСОБА_4 тяжко хворіла на ішемічну хворобу серця, дифузійний кардіосклероз, цукровий діабет, хронічну ішемію мозку, судину деменцію з грубими інтелектуально-мнестичними розладами. Приймаючи до уваги наявні хвороби ОСОБА_4 , їх перебіг, загальний стан здоров`я, позивачка вважала, що на момент посвідчення заповіту ОСОБА_4 знаходилась в стані, коли не усвідомлювала значення своїх дій та/або не могла керувати ними, у зв`язку з чим заповіт підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 225 ЦК України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2022 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду, відповідачка подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права та без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції в основу рішення поклав висновок Київського міського центру судово-психіатричної експертизи №22 від 16.01.2021, складений в рамках кримінального провадження, що не може бути належним та допустимим доказом у даній цивільній справі. Належним та допустимим доказом психічного стану спадкодавця в момент складання оспорюваного заповіту може бути лише висновок експерта, який складений в межах даної цивільної справи на підставі ухвали суду про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи.

Суд помилково відхилив заперечення відповідача, що висновок судово-психіатричної експертизи в межах кримінальної справи не може слугувати належним та допустимим доказом та безпідставно залишив без розгляду клопотання про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи.

Вказувала, що висновок Київського міського центру судово-психіатричної експертизи №22 від 16.01.2021 складений з численними порушеннями законодавства, яке регулює порядок проведення судово-психіатричних експертиз, про що вказано в наявній в матеріалах справі рецензії, складеної 25.05.2021, яка проігнорована судом.

Вважала, що необґрунтованість експертного висновку №22 від 16.01.2021 зобов`язувала суд, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 113 ЦПК України, призначити у справі повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, чого здійснено не було.

Також в обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилалася на те, що суд допустив порушення норм процесуального права та не повідомив її про судове засідання, призначене на 27.06.2022, що в силу вимог п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

За наведених обставин просила скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27.06.2022 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, ОСОБА_2 подала відзив. В обґрунтування відзиву посилалася на те, що доводи відповідача про неналежне повідомлення про судове засідання є безпідставними, оскільки відповідачка повідомлялася про судове засідання, призначене на 27.06.2022 шляхом направлення судової повістки, але про розгляд справи не цікавилися в розумні інтервали часу.

Вказувала, що доводи апеляційної скарги щодо неможливості врахування висновку судово-психіатричної експертизи, проведеної у кримінальній справі, є необґрунтованими, оскільки даний доказ є допустимим, так експертиза проведена у кримінальному провадженні містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду даної справи вирок у кримінальній справі не ухвалений; експерти були повідомлені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а відтак такий висновок відповідає вимогам ст. 102 ЦПК України та не викликає сумнівів щодо його правильності. Додала, що така позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 05.02.2020 у справі №461/3675/17.

Звернула увагу, що надана відповідачкою рецензія від 25.05.2021 не спростовує висновки та порядок проведення вищезазначеної судово-психіатричної експертизи, оскільки не містить посилань на конкретні порушення чинного законодавства України. Також рецензія подана до суду першої інстанції у копії разом з клопотанням про призначення експертизи та належним чином не завірена. Тому за таких обставин дана рецензія не підлягає врахуванню судом при розгляді справи.

Крім цього, зазначила, що клопотання відповідачки про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи не підлягає задоволенню, оскільки подане з пропуском строку, встановленого законом.

За наведених обставин просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідачки, а рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача - ОСОБА_7. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Третя особа - ПН КМНО ОСОБА_6 , належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася та свого представника не направила.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилалася на те, що судом першої інстанції постановлено рішення з порушенням норм процесуального права, а саме без повідомлення відповідача про судове засідання, в якому ухвалено оскаржуване рішення.

Колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги та приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду, з огляду на таке.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Повідомлення учасників справи про місце, дату і час судового засідання проводиться судом, відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

За приписами статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Таким чином, про належне повідомлення учасника справи про час і місце розгляду справи у даному випадку може свідчити лише розписка.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (том 2, а. с. 68). В даній ухвалі зазначено, що судове засідання призначено на 15 січня 2020 року.

З матеріалів справи також вбачається, що в подальшому судові засідання у справі призначалися неодноразово, зокрема на 23.04.2020, 23.09.2020, 02.02.2021, 30.03.2021, 28.05.2021, 12.10.2021, 01.12.2021, 21.03.2022, в тому числі й на 27.06.2022 (том 1, а. с. 80-82, 85, 97-98, 127-128, 221-222, 226-227; том 2, а. с. 8-10, 55-59, 67-70).

Матеріали справи не містять доказів повідомлення ОСОБА_1 про судове засідання, призначене на 27.06.2022. В матеріалах справи наявна лише судова повістка на 27.06.2022, адресована ОСОБА_1 , та поруч з цим відсутнє зворотне поштове повідомлення про отримання такої повістки відповідачкою або розписки про особисте вручення останній повістки в суді чи вручення судової повістки представнику відповідачки.

Також в матеріалах справи містяться відомості з Системи Д-3, щодо відправки ОСОБА_1 рекомендованого повідомлення (том 2, а. с. 85). Водночас, даний документ в розумінні ст. 128 ЦПК України не свідчить про те, що ОСОБА_1 була повідомлена про судове засідання, призначене на 27.06.2022.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення ОСОБА_1 про судове засідання, призначене на 27.06.2022.

За приписами п. 3 ч. 2 ст. 376 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з наступного.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За статтею 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним відповідно до частини першої статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із тих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину.

Підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №359/3849/14-ц, від 16 травня 2022 року у справі №127/8183/19, від 30 травня 2022 року у справі №663/2311/16-ц.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до якої входить квартира АДРЕСА_1 .

21 вересня 2019 року за заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Селецькою Т. А. заведено спадкову справу №24/2019 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Після прийняття заяви від ОСОБА_2 нотаріусом було перевірено спадковий реєстр (заповіти/спадкові договори) та встановлено про існування заповіту, складеного ОСОБА_4 13.05.2019, посвідченого ПН КМНО Буждиганчук Є. Ю., яким ОСОБА_4 заповідала все своє рухоме та нерухоме майно на користь ОСОБА_1 .

Позивачка, вважаючи, що заповіт було складено під психологічним чи фізичним впливом, оскільки добровільне складання ОСОБА_4 заповіту на користь третіх осіб є неможливим, так як померла не була знайома з ОСОБА_1 та, враховуючи хвороби у ОСОБА_4 , їх перебіг, загальний стан здоров`я, через свого представника звернулася до Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Даним управлінням поліції відомості по заяві ОСОБА_2 25.09.2019 внесені до ЄРДР №0009112 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбачено ч. 2 ст. 190 КК України.

Зі змісту витягу із ЄРДР №0009112 вбачається, що протягом 2019 року невстановлені слідством особи шляхом шахрайства намагались заволодіти майном ОСОБА_4 .

В матеріалах справи міститься медична документація відносно ОСОБА_4 , а саме: Виписка №7604 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого з Київської міської клінічної лікарні №12; Виписка із медичної карти стаціонарного хворого та Консультаційний висновок спеціаліста з Київської міської клінічної лікарні №18; висновок лікаря невролога та МРТ головного мозку з Медичний центру "Добробут-Поліклініка"; посмертний епікриз, наданий Комунальним некомерційним підприємством Бориспільської районної ради Київської області та Бориспільської міської ради Київської області "Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування"; відповідь на адвокатський запит та карта виїзду швидкої медичної допомоги з Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва; Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №106/2017 з Науково-дослідного інституту психіатрії МОЗ України; відповідь на адвокатський запит з Державної установи "Інститут ядерної медицини та променевої діагностики Національної академії медичних наук України"; відповідь на адвокатський запит з Державної установи "інститут геронтології ім. Д. Ф. Чеботарьова" (том 1, а. с. 105-123).

З наявної в матеріалах справи медичної документації вбачається, що померла ОСОБА_4 за життя страждала на ряд соматичних захворювань, а саме ураження серцево-судинної системи, цукровий діабет, гіпертонічну хворобу. На тлі погіршення соматичного стану, під час госпіталізації у 2008 році виставлявся діагноз - ІХС (ішемічна хвороба серця). Гострий трансмуральний інфаркт міокарду в області передньо-бокової стінки лівого шлуночку, міжшлуночкової перегородки верхівки серця (25.06.2007). Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. СНІІА ст. (правобічний плеврит). Цукровий діабет II тип стадія субкомпенсації. Хронічне порушення кровообігу центральної нервової системи: «Хронічна ішемія мозку», (консультація невролога від 04.08.2019), констатувалися при МРТ дослідженні (08.08.2019) фонічна мікроваскулярна енцефалопатія.

Також, з даної медичної документації вбачається, що вперше ОСОБА_4 потрапила в поле зору психіатрів на початку грудня 2017 року зі скаргами на порушення сну, тривогу, втомлюваність, запаморочення, шум у вухах, серцебиття. За анамнестичними відомостями від рідних, стала розгубленою, забудькуватою. При огляді виявляла напруженість, підозрілість сповільненість мислення, зниження настрою, виснажуваність. Її стан при первинному зверненні психіатром був розцінений як «Тревожное расстройство органической природы (F06.4)». У подальшому при повторному зверненні до психіатра через три місяці констатоване погіршення психічного стану, в основному, за рахунок зниження пам`яті, що проявлялося забудькуватістю, розгубленістю у побуті, об`єктивно - порушенням орієнтування, наявністю елементів конфабуляцій. Зокрема, відмічалася недостатність критики до свого стану. Вперше психіатром був виставлений діагноз «судинна деменція». В подальшому виставлявся діагноз "судинна деменція з грубими інтелектуально-мнестичними розладами" (19.04.2018, 10.09.2018). Востаннє оглядалася психіатром 04.02.2019, був підтверджений діагноз "судинна деменція".

В серпні 2018 року ОСОБА_4 була консультована в Медичному центрі «Добробут-поліклініка». При огляді її неврологом відмічалося, що пацієнтка не могла чітко викласти дані анамнезу, була мнестично знижена»; відмічалося, що у пацієнтки наявна «прогресуюча судинна енцефалопатія з гіпертензією». В діагнозі зазначено: «Прогресуюча судинна лейкоенцефалопатія (гіпертонічна, дисметаболічна) з вестибуло-атактичним синдромом та когнітивним зниженням (множинні вогнища астрогліозу та атрофічні зміни головного мозку.

При останній госпіталізації ОСОБА_4 до стаціонару Бориспільської багатопрофільної лікарні інтенсивного лікування (вересень 2019 року) оглядалася психіатром та неврологом, які відмічали у своїх діагнозах наявність значних когнітивних порушень у хворої, а саме зазначили: судинний генез їх походження - «Наслідки органічного ураження головного мозку, виражена ступінь інтелектуально-мнестичного зниження до ст. деменції» (психіатр), Дисциркуляторная, дисметаболическая энцефалопатия III стадия декомпенсации; последствия ОНМК по типу ишемии в виде умеренно выраженного вестибуло-координаторных нарушений. Выраженное когнитивное нарушение...» (невролог).

Також з матеріалів справи вбачається, що судом за клопотанням позивача долучено до матеріалів справи висновок Київського міського центру судово-психіатричної експертизи №22 від 16.01.2021 про проведення посмертної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи (далі - Висновок №22) з метою встановлення психічного стану померлої ОСОБА_4 під час складання оспорюваного заповіту.

Дана експертиза була проведена в рамках кримінального провадження №0009112 на підставі постанови слідчого від 25.08.2020.

За результатами проведеної експертизи встановлено, що під час складання заповіту 13.05.2019 ОСОБА_4 виявляла ознаки «Судинної деменції». Через наявність психічного розладу «Судинна деменція» ОСОБА_4 під час складання заповіту 13.05.2019 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. За своїм психічним станом під час складання заповіту 13.05.2019 ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (том 1, а. с. 138-148).

З Висновку №22 також вбачається, що експертів попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків за ст. 384, 385 КК України.

Доводи відповідача, що Висновок №22 не є належним та допустимим доказом, оскільки експертиза проводилася в межах кримінального провадження, а не на підставі ухвали суду у даній справі, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц зроблено висновок, що отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі №461/3675/17 зазначено, що статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Разом з тим, згідно правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.12.2019 у справі №522/1029/18, то як визначає ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Отже, експерти повинні бути обізнані про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Таким чином, можливість використання в якості доказу, але з дотримання певних особливостей, при розгляді іншої справи, виконаних у кримінальному провадженні висновків експертиз підтверджується Верховним Судом у вищевказаних постановах, а також у постановах від 17.10.2019 у справі №678/364/15-ц та від 10.03.2020 у справі №9901/740/18.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що належним доказом у справі може бути лише висновок експерта, отриманий на підставі ухвали суду у цій справі. Такі доводи відповідачки є власним трактуванням норм ст. 105 ЦПК України.

Дійсно, за приписами п 2 ч. 1 ст. 105 ЦПК України, призначення експертизи судом є обов'язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

З аналізу вказаної статті вбачається, що метою призначення експертизи є отримання висновку з питань, що є предметом спору, внаслідок дослідження, на основі спеціальних знань.

Частина3 статті 102 ЦПК України передбачає, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до ч. 6 ст. 102 ЦПК України, у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав.

Колегія суддів вважає, що Висновок №22 від 16.01.2021, який підготовлено в рамках кримінального провадження, відповідає вимогам ст. 102, 105 ЦПК України.

Як вбачається з Висновку №22 від 16.01.2021, останній підготовлений у рамках кримінального провадження особою, яка є атестованим судовим експертом-психологом, попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Крім цього, як вбачається зі змісту висновку, експертиза проведена у кримінальному провадженні містить інформацію щодо предмета доказування у даній цивільній справі, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений.

Так, у Висновку експерта №22 від 16.01.2021, окрім іншого, зазначено, що співставляючи отриману в ході дослідження інформацію та враховуючи амнестичні дані, динаміку та характер наявних у ОСОБА_4 порушень психічного та соматичного стану, експертна комісія вважає, що на момент підписання заповіту 13.05.2019 ОСОБА_4 виявляла ознаки "Судинної деменції" відповідно до Міжнародної класифікації хвороб 10-го перегляду і за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Також зі змісту Висновку №22 вбачається, що при здійсненні експертного дослідження експерт досліджував надані йому в розпорядження і медичні документи відносно ОСОБА_4 , про які вказувалося вище по тексту даної постанови.

В свою чергу, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 доводила, що заповіт складено ОСОБА_4 в той час, коли остання через наявність в неї хвороб, в тому числі психічного характеру, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що Висновок експерта №22 від 16.01.2021 є допустимим доказом у даній цивільній справі, яка переглядається, оскільки експертиза проведена у кримінальному провадженні містить інформацію та дані щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду даної справи вирок у кримінальній справі не ухвалений.

Таким чином, колегія суддів вважає, що не знайшли своє підтвердження доводи відповідачки про те, що висновок судово-психіатричної експертизи у кримінальному провадженні не може слугувати належним та допустимим доказом у даній справі.

Посилання в апеляційній скарзі на рецензію від 25.01.2021, яка на думку відповідачки, спростовує висновок експерта від 16.01.2021 колегія суддів вважає недоречними, оскільки відповідно до пункту 2 Розділу І "Загальні положення" Порядку проведення рецензування висновків судових експертів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 03.02.2020 №335/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.02.2020 №131/34414 (далі - Порядок), метою рецензування висновків судових експертів є вдосконалення професійної майстерності експертів, поліпшення якості та обґрунтованості їх висновків. Рецензування не проводиться з метою спростування чи підтвердження висновків.

Тобто, наявність рецензії, складеної на запит відповідачки, не спростовує обставин та висновків, викладених у Висновку №22 від 16.01.2021 відносно ОСОБА_4 , адже у відповідності до вимог діючого законодавства рецензування висновку експерта не має такої мети.

Більше того, слід враховувати, що згідно з п. 5 Розділу І "Загальні положення" на рецензування подаються якісні копії висновків та додатки до них. Висновки експертів, складені у кримінальних провадженнях, можуть надаватися лише за умови, що у кримінальному провадженні закінчене досудове розслідування. Проте, як вбачається з матеріалів справи, на час проведення рецензування - 25.01.2021 досудове розслідування не було закінчене.

Отже, в цілому рецензія на Висновок експерта №22 від 16.02.2021 в силу закону не може спростовувати чи підтверджувати наведені у висновку експерта обставини, а тому, як доказ, не потребує і правового аналізу з боку суду.

Також, слід враховувати, що письмовий доказ - рецензія подана відповідачкою з порушенням строку, а саме після закінчення підготовчого провадження та переходу розгляду справи по суті та без відповідного клопотання про неможливість подання такого доказу разом з відзивом на позовну заяву, як того вимагає ч. 3 ст. 83 ЦПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строку з причин, що не залежали від неї.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права при вирішення клопотання відповідача про призначення експертизи, оскільки як вбачається з матеріалів справи дане клопотання вирішено судом з дотриманням вимог ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 222 ЦПК України.

Відповідачка, вважаючи необґрунтованим Висновок експерта від 16.01.2021, з клопотанням про призначення повторної посмертної психіатричної експертизи, у відповідності до вимог ст. 113 ЦПК України, а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції не зверталася.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджується той факт, що у момент складання 13.05.2021 оспорюваного заповіту ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В частині першій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову, то з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2022 року - скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук (Мартиненко) Євдокія Юріївна, про визнання заповіту недійсним, - задовольнити повністю.

Визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 13 травня 2019 року на користь ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук (Мартиненко) Євдокією Юріївною, зареєстрований в реєстрі За №463.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 16 серпня 2023 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська