Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 червня 2023 року м. Шаргород

Справа №152/188/22

Провадження №2/152/7/23

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Мартинюка Я.С.,

представника Шаргородської

міської ради як органу опіки та

піклування - Бабій С.В.,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Грушко Жанна Вячеславівна, до ОСОБА_1 , з участю органу, якому законом надано право звертатися до суду в інтересах неповнолітніх осіб - Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області як органу опіки та піклування, - про визначення способу участі батька у вихованні дитини та встановлення графіка зустрічей з дитиною,

встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача, позиції органу, якому законом надано право звертатися до суду в інтересах неповнолітніх осіб - Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області як органу опіки та піклування, думки дитини - ОСОБА_3 .

1. Виклад позиції позивача

01.03.2022 року адвокат Грушко Ж.В. звернулася до Шаргородського районного суду з позовом у інтересах ОСОБА_2 про визначення способу участі батька у вихованні дитини та встановлення графіка зустрічей з дитиною.

У позові адвокат Грушко Ж.В. просить зобов`язати ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_2 перешкод у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити ОСОБА_2 способи участі у спілкуванні та вихованні та графік побачень з сином ОСОБА_3 шляхом: перші та треті вихідні кожного місяця, без присутності матері з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних та розважальних заходів з урахуванням епідеміологічної ситуації у Луганській області; у святкові дні та дні народження сина, батько обов`язково зустрічається з дитиною та спільно проводить з нею час кожного непарного року без присутності матері; спільний відпочинок влітку з дитиною батьки вирішують самостійно між собою, враховуючи рівність їх прав та обов`язків, а також виходячи з найкращих інтересів дитини; тимчасовий виїзд дитини за межі України з одним із батьків з метою її оздоровлення та відпочинку може здійснюватися за попередньою домовленістю між батьками; у разі хвороби дитини, якщо це припадає на день зустрічі, зустріч підлягає перенесенню на іншу, погоджену між батьками дату, враховуючи інтереси дитини, стан її здоров`я та потреби у повноцінному розвитку відповідно до віку дитини; необмежене спілкування з дитиною особисто засобами телефонного та електронного зв`язку з урахуванням режиму дня дитини; вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, адвокат Грушко Ж.В. зазначає, що 09 червня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (у зв`язку зі вступом у шлюб змінено прізвище - ОСОБА_1 ) зареєстровано шлюб згідно з актовим записом №07, вчиненим Ковалівською сільською радою Немирівського району Вінницької області.

За період шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 30 липня 2014 року у справі №152/1148/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 700 грн. щомісяця, починаючи з дня звернення до суду, а саме з 01.07.2014 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 11 лютого 2015 року у справі №152/113/15-ц шлюб між подружжям розірвано.

Дитина - ОСОБА_3 залишився проживати з матір`ю.

Позивач любить свого сина та бажає спілкуватися з ним і виховувати його.

Фактично впродовж всього часу з моменту розірвання шлюбу позивач брав участь у вихованні та утриманні дитини.

Однак, у подальшому відповідач одружилася та переїхала до Сполучених Штатів Америки.

На кожний перетин кордону дитини ОСОБА_3 позивач надавав свою згоду і спірних питань між сторонами не виникало, оскільки батько з сином постійно підтримували зв`язки через відеозв`язок та кожного приїзду дитини до України.

У черговий раз 18 червня 2021 року позивач надав свою згоду на тимчасовий виїзд дитини за кордон України у супроводі матері до Турецької Республіки з метою відпочинку та оздоровлення в період з 25 червня 2021 року по 05 липня 2021 року та до Сполучених Штатів Америки з метою тимчасового проживання в період з 08 липня 2021 року по 03 грудня 2022 року.

Як стало відомо позивачу, влітку 2021 року відповідач повернулася на територію України та змінила прізвище дитини ОСОБА_3 на прізвище свого нового чоловіка, з яким уклала шлюб, без згоди на те позивача, та виїхала до Сполучених Штатів Америки.

У зв`язку зі зміною прізвища представник позивача направила запит до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Шаргородського районного управління юстиції з метою отримання дубліката свідоцтва про народження ОСОБА_3 .

Після виїзду улітку 2021 року до Сполучених Штатів Америки відповідач спочатку стала обмежувати, а потім перешкоджати позивачу брати участь у вихованні сина, не відповідає на телефонні дзвінки, не надає інформацію про розвиток та стан здоров`я дитини, тобто перешкоджає побаченню та спільному проведенню дозвілля з сином.

Вважає, що такими діями відповідач порушує права не тільки позивача, а й малолітньої дитини.

Між сторонами відсутня можливість дійти мирного вирішення питання щодо періодів та часу спілкування з сином, так як відповідач взагалі заперечує можливість таких відносин.

Такі дії відповідача неабияк впливають на емоційний стан позивача та завдають моральної шкоди, адже він не бачить свою дитину, не може отримати інформацію щодо здоров`я, життя та її розвитку.

Обставина щодо протиправної зміни прізвища дитини свідчить про об`єктивні підстави перешкоджанню участі рідного батька у житті дитини.

З огляду на це виникла необхідність у визначенні ОСОБА_2 способу участі у спілкуванні та вихованні та графіка зустрічей з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення побачень, спільного відпочинку з дитиною, необмеженого спілкування особисто засобами телефонного та електронного зв`язку.

Підставою звернення до суду стало те, що сторони не можуть дійти згоди щодо порядку участі батька у вихованні сина, відповідач перешкоджає спілкуванню позивача з сином.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Вважає, що спірні правовідносини обґрунтовуються нормами ст.ст.7, 141, 153, 155, 157, 159 СК України, ст.ст.3, 9, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст.1, 10, 11, 12, 15 ЗУ «Про охорону дитинства».

30.05.2023 року представник позивача - адвокат Грушко Ж.В. надіслала на електронну адресу суду відповідь на відзив (а.с.169-172 т.1), підписану кваліфікованим електронним підписом, що вбачається із протоколу перевірки підпису (а.с.174 т.1).

У відповіді на відзив адвокат Грушко Ж.В. просить приєднати цю відповідь до матеріалів справи та взяти її зміст до уваги при ухваленні рішення у цій справі; позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення способу участі батька у вихованні дитини та встановлення графіка зустрічей з дитиною задовольнити у повному обсязі.

Мотивуючи відповідь на відзив, адвокат Грушко Ж.В. зазначає, що ознайомившись зі змістом відзиву та доданих до нього матеріалів, вважає його безпідставним та необґрунтованим, виходячи з наступного.

Заперечення відповідача не спростовують доводи та аргументи позовної заяви, адже не стосуються предмету доказування, так як відповідач просить закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору між сторонами.

Втім, статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Частинами 2, 3 ст.157 Сімейного кодексу України визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким пооживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

А з огляду на те, що відповідач стала обмежувати, а згодом перешкоджати позивачу брати участь у вихованні сина, останній змушений був звернутися до суду, про зазначене вказують наступні обставини.

Однією з таких перешкод є зміна прізвища сина, оскільки остання надає можливість відповідачу перетинати кордон з сином без нотаріального дозволу батька (позивача).

Так, для перетину кордону відповідачу потрібно із собою мати додатковий пакет документів, тому з метою спрощення цієї процедури остання вирішила змінити прізвище сина. А оскільки дозвіл позивачем було надано до 03 грудня 2022 року, то відповідач влітку 2021 року повернулася на територію України та, розуміючи, що дозвіл діє до кінця 2022 року, змінила прізвище сина та виїхала до США.

Також, відповідач зазначає, що зверталася до позивача з проханням змінити прізвище сина, що не відповідає дійсності, адже жодного разу це питання не піднімалося. Більше того, відповідач вирішила здійснити цю процедуру без згоди позивача і за допомогою Шаргородської міської ради. З огляду на це, орган опіки та піклування Шаргородської міської ради надав такий дозвіл.

У подальшому, коли у відповідача постало питання у зміні закордонного паспорту сина, остання написала позивачу, що отримала нове свідоцтво та бажає змінити закордонний паспорт і їй потрібна письмова згода від нього.

Позивач виявив, що процедура зміни прізвища сина відбулася без його згоди та участі. Останній не був належним чином повідомлений про розгляд цього питання Шаргородською міською радою.

Позивач любить свого сина і вважає, що вчинення таких дій відповідачем явно перешкоджатимуть йому брати участь у вихованні сина.

Також зі змісту відзиву, вбачається, що у сина виявили кісту в середині кістки, в правому передпліччі, яка заважає йому жити активним життям, як інші діти, а особливо грати в улюблений футбол. Проте, жодних підтверджуючих документів на зазначене відповідачем не надано.

Більше того, відповідач зазначає, що встановлений графік побачень із сином не може бути реалізовано через те, ще син проживає в США, відвідує школу, займається в спортивних секціях з плавання та футболу.

Із зазначеного слідує, що відповідач суперечить своїм доводам, спочатку вказує, що син не може займатися футболом, а потім зазначає, що останній відвідує спортивні секції. А тому, вважає, що такі твердження не можуть братися судом до уваги.

Що стосується того, що позивач не цікавиться життям сина та не телефонує до нього, то слід наголосити, що із самого змісту відзиву вбачається, що позивач неодноразово писав у месенджер «Вайбер», телефонував, просив відправити фото сина та цікавився як справи у нього.

Вважає, що вказані обставини підтверджують факт перешкоди участі позивача у вихованні дитини.

Зазначає, що позивач приймає участь в утриманні дитини.

Так, відповідач з позивачем добровільно домовилися про те, що відповідач звернеться на адресу Немирівського районного відділу ДВС зі заявою про повернення їй виконавчого документа без виконання, а позивач поза виконавчим провадженням буде добровільно сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн. А тому наприкінці 2017 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, після чого позивач добросовісно виконував домовленість та сплачував аліменти на утримання сина.

Позивач не тільки має право, а й зобов`язаний брати участь у вихованні своєї дитини і має право на особисте спілкування з нею, а відповідач не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків зі своєю дитиною служить задоволенню життєво важливих потреб дитини.

Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання позивачем батьківських прав, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини. Позивач має гарантоване законом, рівне з матір`ю дитини, право на спілкування зі своїм сином та право на його виховання, а відповідач не вправі перешкоджати йому у цьому.

Вважає, що твердження, викладені у відзиві на позовну заяву про визначення способу участі батька у вихованні дитини та встановлення графіка зустрічей з дитиною є такими, що не повинні братися судом до уваги, оскільки не містять в собі жодних доказів та правових обґрунтувань.

У першому судовому засіданні, призначеному для розгляду справи по суті, що відбулося 20.06.2022 року, позивач ОСОБА_2 та його представник Грушко Ж.В. виступили із вступними словами, в яких надали пояснення щодо суті позову та підтримали позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 пояснив, що перебував у шлюбі з відповідачем та від шлюбу у них є спільна малолітня дитина - син ОСОБА_3 , який проживає з матір`ю у США. Спершу після розірвання шлюбу між ним та відповідачем були звичайні стосунки, які погіршилися у 2021 році після виїзду відповідача у США, де вона одружилася. Коли відповідач з дитиною виїздила тимчасово до США, він надавав згоду на такі виїзди. Разом з тим, коли відповідач поверталася з дитиною в Україну, його не повідомляла, тому він не був обізнаний про приїзд та не мав можливості спілкуватися з сином. А коли відповідач повідомляла, що приїхала в Україну, то він і його батьки намагалися зустрічатися з дитиною. Так, він спільно з дитиною ходив на дитячий майданчик за місцем проживання відповідача з дитиною у м. Вінниці, відвідував піцерію, інколи їхав до його родичів. Це були нетривалі зустрічі, оскільки відповідач завжди була чимось заклопотана та не мала достатнього часу під час цих його зустрічей з сином. У 2021 році відповідач, після приїзду з США в Україну, спершу не повідомила про приїзд, а потім відкладала зустріч його з сином і врешті він поспілкувався з дитиною тільки за дві години до вильоту в США. На теперішній час він не має жодного спілкування з чоловіком відповідача і не обізнаний, яке ставлення вказаного чоловіка до його та відповідача дитини, що суперечить його правам як батька дитини.

Також, позивач пояснив, що під час перших поїздок до США відповідач надавала йому можливість спілкуватися з дитиною через мобільний застосунок «Вайбер», який був установлений на мобільний телефон відповідача. Власного телефона у дитини не було, а відповідач обмежувала його спілкування з сином, оскільки була присутня під час кожного спілкування і син вів себе сором`язливо.

Крім того, позивач пояснив, що між ним та відповідачем склалися недоброзичливі відносини після того, як вона без його згоди змінила прізвище сина з « ІНФОРМАЦІЯ_7 » на «ІНФОРМАЦІЯ_7 », а після Нового 2022 року відповідач повністю припинила його спілкування з сином і востаннє він з ним спілкувався у січні 2022 року по мобільному телефону за допомогою додатка «Вайбер». Спілкування у мобільному додатку вважає досить обмеженим. Так, він дізнавався у сина, як він навчається, чим займається у вільний час. Але все спілкування відбувалося через мобільний телефон відповідача і у її присутності, у обмежений період часу. Також, він надсилав відповідачу смс-повідомлення у додаток «Вайбер» та з`ясовував про здоров`я дитини, його навчання, просив надіслати фото. При цьому, у смс-повідомленнях він зазначав, що хоче спілкуватися з сином, але відповідач наполягала на тому, що таке спілкування можливе тільки через її мобільний телефон та зсилалася на те, що у дитини немає власного мобільного телефону.

До того ж, позивач зауважив, що платив аліменти на утримання сина до 2019 року, після чого, за домовленістю із відповідачем, грошові кошти на утримання сина перераховував на банківську картку відповідача.

Адвокат Грушко Ж.В. у вступному слові зазначила, що позов ОСОБА_2 є обґрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки спрямований на усунення порушення права позивача на спілкування з дитиною. Проживання дитини на території іншої держави позбавляє позивача права спілкування з дитиною. При цьому, батьки мають рівні права на участь у вихованні дитини. Спору між батьками про місце проживання дитини немає. Разом з тим, між батьками на теперішній час склалися недоброзичливі відносини.

Також, адвокат Грушко Ж.В. вважає, що проживання дитини за кордоном з матір`ю, яка одружилася та змінила прізвище дитини на своє прізвище, отримане при повторному одруженні, без згоди на це батька дитини є обмеженням права батька на спілкування дитини з батьком. Тоді як обмеження прав батька у спілкуванні з дитиною, яка проживає за кордоном, не допускається. Тому, позивач вважає, що слід встановити графік побачень його з дитиною. Запропонований позивачем графік у позовній заяві підлягає задоволенню, виходячи з засад розумності. Поки дитина не зможе приїхати в Україну в умовах воєнного стану, то слід встановити необмежене спілкування батька з сином за допомогою відеозв`язку. У літній період, коли дитина приїздитиме в Україну на канікули, батько та його родина повинні мати можливість спілкуватися з дитиною у необмеженій кількості. До того ж, слід встановити можливість спільного відпочинку батька та дитини для оздоровлення останньої.

06.06.2023 року представник позивача - адвокат Грушко Ж.В. надіслала на електронну адресу Шаргородського районного суду письмові пояснення, які не скріплені власним кваліфікованим електронним підписом, що суперечить Положенню про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему (а.с.95-96 т.2).

Як вказує Верховний Суд у постановах від 06.08.2019 року у справі №2340/4648/18, від 22.08.2019 року у справі №520/20958/18, від 29.07.2020 року у справі №629/740/19, надсилання у встановленому порядку процесуальних документів в електронній формі передбачає використання сервісу «Електронний суд», за умови попередньої реєстрації офіційної електронної адреси (електронного кабінету) та з обов`язковим використанням такою особою власного електронного підпису.

У постанові від 10.02.2021 року у справі №9901/335/20 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що альтернативою звернення учасників справи до суду із позовними заявами, скаргами та іншими, визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником, є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи та подання такого документу через «Електронний кабінет».

Таким чином, ці письмові пояснення оформлені адвокатом Грушко Ж.В. не у відповідності до вимог чинного законодавства.

Разом з тим, суд вважає, що не прийнявши ці письмові пояснення до справи, суд порушить права позивача, враховуючи, що вина позивача відсутня у тому, що його представник оформив та подав до суду процесуальний документ не у спосіб та не у порядку, встановленому Положенням про ЄСІТС.

Так, у письмових поясненнях адвокат Грушко Ж.В. просить взяти їх до уваги при ухваленні судового рішення.

У вказаних письмових поясненнях адвокат Грушко Ж.В. зазначила, що під час ведення переговорів щодо укладення мирової угоди у цій цивільній справі, позивач та відповідач дійшли згоди щодо способу участі батька у вихованні дитини та домовилися про такий графік зустрічей: у навчальний період (з 5 серпня до 31 травня) батько спілкується з дитиною за його бажанням 2 рази на тиждень, у вихідні дні (субота, неділя) у період з 19:00 до 22:00 години за Київським часом (з урахуванням різниці часу між Україною та Сполученими Штатами Америки) за допомогою відеозв`язку (присутність матері лише за бажанням дитини); 4 рази на тиждень (понеділок, середа, п`ятниця, на вибір субота/неділя) у період канікул з 19:00 до 00:00 годин за Київським часом (з урахуванням різниці часу між Україною та Сполученими Штатами Америки) за допомогою відеозв`язку (присутність матері лише за бажанням дитини). Однак, щодо способу участі батька у вихованні дитини та графіку зустрічей під час перебування дитини на території України, сторони не досягли згоди, у зв`язку із чим просить ухвалити рішення у цій частині відповідно до заявлених позовних вимог.

Таким чином, позивач скористався своїми правами на подання до суду всіх заяв по суті (позов, відповідь на відзив), письмових пояснень, надав пояснення у вступному слові у судовому засіданні.

У жодне із призначених у наступному судових засідань для розгляду справи по суті, позивач та його представник не прибули, не приймали участі в судових засіданнях у режимі відеоконференції. При цьому, позивач та його представник належним чином повідомлялися про дату, час та місце судових засідань (а.с.165, 166, 216, 217, 235, 236, 245, 246 т.1, а.с.4, 5, 11, 12, 19, 20, 38, 39, 42, 48, 49, 58, 59, 62, 65, 73, 74, 76, 81, 82, 88, 90, 94 т.2), а також їх участь у судових засіданнях, призначених для розгляду справи по суті визначалася судом у режимі відеоконференції, за поданою представником позивача заявою, на підставі ухвали суду від 16.06.2022 року у судових засіданнях 20.06., 23.06., 29.06.2022 року (а.с.195-197 т.1).

У подальшому позивач та його представник у судові засідання, призначені для розгляду справи по суті, не прибували, заяв про участь у справі в режимі відеоконференції не подавали.

При цьому, представник позивача - адвокат Грушко Ж.Я. надсилала на електронну адресу суду клопотання та заяви про відкладення судових засідань (а.с.232-233, 240, 242-243 т.1; а.с.9, 33, 43, 54 т.2), у зв`язку із чим судом, без виходу до нарадчої кімнати, що відповідає вимогам ч.4 ст.259 ЦПК України, визнано неявку позивача в судове засідання, призначене на 26.12.2022 року без поважних причин (п.30 протоколу судового засідання) (а.с.55-56 т.2), а також визнано неявку позивача в судове засідання, призначене на 12.04.2023 року також без поважних причин (п.46 протоколу судового засідання) (а.с.79 т.2).

Також позивач та його представник не прибули у судове засідання, призначене на 06.06.2023 року, будучи повідомленими належним чином про його дату, час та місце (а.с.90, 94 т.2).

З приводу чергової неявки в судове засідання позивача ОСОБА_2 та можливості продовження розгляду справи в його відсутності, суд вислухав думки учасників судового засідання і постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати, про продовження розгляду справи у відсутності позивача через неявку його в судове засідання без поважних причин та з огляду на те, що вступне слово позивача та його представника заслухано, учасники справи поставили йому питання, вирішено всі клопотання сторін, приєднано докази, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги і заперечення. Відповідач та її представник, а також представник органу опіки та піклування наполягають на продовженні розгляду справи у відсутності позивача, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи. За вказаних обставин, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи у відсутності позивача ОСОБА_2 , оскільки його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи з огляду на те, що ним у підготовчому судовому засіданні не заявлялися клопотання про приєднання чи витребування доказів, подано відповідь на відзив, письмові пояснення, а також ним надано суду пояснення у вступному слові та відповіді на запитання учасників справи.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 липня 2022 року у справі №918/539/16.

2. Виклад заперечень відповідача

Відповідач ОСОБА_1 скористалася своїм правом на подання заяв по суті та 01.04.2022 року через свого представника - адвоката Мартинюка Я.С. подала відзив на позов, а також 06.06.2022 року заперечення на відповідь на відзив (а.с.75-79, 175-177 т.1).

Представник відповідача - адвокат Мартинюк Я.С. у відзиві зазначив, що відповідач не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_2 , вважає їх безпідставними та необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсності з огляду на наступне.

Позивач стверджує, що ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у вихованні сина, не відповідає на телефонні дзвінки, не надає інформацію про розвиток та стан здоров`я дитини, перешкоджає побаченню та спільному проведенню дозвілля з сином. На думку позивача, відповідач протиправно змінила прізвище дитини, що свідчить про об`єктивні підстави перешкоджання участі рідного батька у житті дитини.

На спростування позовних вимог представник відповідача зазначає наступні аргументи.

Так дійсно, 09 червня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб. На час укладення шлюбу ОСОБА_1 була на третьому місяці вагітності. Після одруження позивач та відповідач прожили разом приблизно два тижні у домі будинку батьків ОСОБА_2 в с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області.

Не витримавши психологічного тиску та агресивної поведінки чоловіка, ОСОБА_1 зібрала речі і поїхала до себе додому в с. Гибалівка Шаргородського району, де з липня 2013 року жила на постійній основі. Впродовж всього періоду вагітності позивач час від часу приїжджав до ОСОБА_1 та вчиняв із нею сварки, ніяким чином не підтримував.

Дитину позивач народила в пологовому будинку у м. Шаргород, звідки її забирали батьки.

Після народження сина ОСОБА_2 декілька разів приїжджав, щоб примиритися, продовжуючи морально тиснути на відповідача, але остання у примиренні відмовила.

Після цього у позивача повністю зник інтерес і до дитини. Він перестав цікавитись станом здоров`я сина та припинив будь-який контакт із матір`ю дитини.

Так як ОСОБА_2 не виявляв ніякого інтересу до сина та не допомагав ОСОБА_1 матеріально, вона була змушена звернутися до суду із заявою про стягнення аліментів із ОСОБА_2

30 липня 2014 року Шаргородський районний суд ухвалив рішення, яким стягнув з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі по 700 грн. щомісячно.

Позивач був присутній в судовому засіданні та заперечував відносно стягнення з нього аліментів, повідомивши суд, що він безробітний. Однак, після проголошення рішення суду, він перебуваючи в м. Шаргороді, до сина не поїхав та не поцікавився як себе почуває дитина.

Після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів позивач жодного разу аліменти не сплатив та не поцікавився життям дитини, не приїздив додому до ОСОБА_1 , щоб побути із сином.

ОСОБА_2 , починаючи з дня народження сина та до часу його виїзду за кордон приїздив до сина всього 1 раз в рік, тільки на День народження дитини разом із своїми батьками.

На відміну від позивача, батьки останнього періодично цікавилися справами онука та час від часу матеріально допомагали ОСОБА_1 .

Відповідач також звернулася до суду із заявою про розірвання шлюбу, який в лютому 2015 року був розірваний рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області.

З 2015 року по 2018 рік дитина - ОСОБА_11 ходив у садочок в с. Гибалівка, а потім в м. Шаргород. За весь цей період батько жодного разу, окрім Дня народження сина, не довідався до дитини та не поцікавився його справами.

В серпні 2018 року ОСОБА_1 орендувала квартиру в м. Вінниця та разом із сином переїхала проживати у Вінницю .

Син сторін пішов у садочок «Амадея», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де додатково займався із логопедом. Садочок та заняття з логопедом допоміг оплатити майбутній чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_13 , оскільки ОСОБА_2 жодної фінансової допомоги на утримання дитини не надавав та, незважаючи на наявність рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, аліменти не сплачував.

24 листопада 2018 року, на День народження сина, коли до нього приїхали батьки позивача та він сам, ОСОБА_1 повідомила, що виходить заміж за американця ОСОБА_13 та попросила у ОСОБА_2 дозвіл на виїзд для дитини в США, оскільки там для дитини будуть створені всі умови для повноцінного та гармонійного розвитку. Позивач надав дозвіл на виїзд сина за кордон і висловив надію, що коли син виросте, то забере і його до США.

Виліт до США був запланований 19 травня 2019 року.

Впродовж всього часу з 24 листопада 2018 року по 19 травня 2019 року ОСОБА_2 жодного разу не навідався до сина та не поцікавився життям останнього, хоча весь цей час дитина перебувала у Вінниці, де відвідувала садочок.

Відразу після прильоту до США ОСОБА_1 повідомила позивачу свій номер телефону та запропонувала йому спілкуватися із дитиною у будь-який час.

На початку проживання ОСОБА_1 разом із сином у США позивач час від часу писав їй у месенджер «Вайбер» та запитував про справи у сина.

ОСОБА_1 ніколи не чинила перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Однак позивач жодного разу за весь час перебування сина в США не зателефонував відповідачці та не попросив передати телефон дитині, щоб із ним поспілкуватися.

27 липня 2019 року ОСОБА_1 вийшла заміж за ОСОБА_13 та взяла його прізвище « ОСОБА_1 ».

Після цього відповідач разом із сином подали документи на грін-карти (посвідчення особи, яке підтверджує статус постійного жителя США - резидента), які отримали в березні 2020 року.

Син сторін пішов у підготовчу групу до школи у районі, де проживає ОСОБА_1 разом із чоловіком за адресою: АДРЕСА_2 , де і навчається до цього часу.

Щоб син міг бачити батька та своїх дідуся і бабусю ОСОБА_1 разом із родиною прилітали до України кожен рік влітку на 4-5 тижнів впродовж 2020-2021 років. Батьки позивача ОСОБА_2 провідували онука. Проте, позивач жодного разу не приїхав до сина, де останній проживав у цей час у батьків відповідача, у зв`язку із чим ОСОБА_1 періодично знімала готель у м. Вінниця, щоб позивач побачився із сином.

Враховуючи, що переліт із США до України пов`язаний із пересадками у 5 аеропортах Європи, у ОСОБА_1 кожного разу виникали труднощі із підтвердженням того факту, що вона є матір`ю дитини ОСОБА_3 , оскільки вони перебували на різних прізвищах. Тому вона була вимушена возити із собою додатковий пакет документів та пояснювати прикордонникам, що це дійсно її син. Така ситуація негативно відображалася на емоційному стані дитини. Також, прізвище « ІНФОРМАЦІЯ_7 » в перекладі на англійську мову важко читається та запам`ятовується, тому в оформленні документів часто виникали помилки, а однокласники запитували у дитини чи позивач дійсно його мама, оскільки в них різні прізвища.

Крім того, чоловік позивача ОСОБА_13 має вагомий авторитет серед жителів штату Теннессі , оскільки займається соціально орієнтованим бізнесом та часто бере з собою на зустрічі дружину ОСОБА_1 та її сина.

Тому ОСОБА_1 вважала, що в найкращих інтересах дитини буде рішення, щоб син мав одне прізвище з матір`ю і вітчимом та щоб оточуючі його люди з дитинства асоціювали його з прізвищем « ОСОБА_1 », оскільки ОСОБА_13 в майбутньому планує передати частину свого бізнесу пасинку.

У зв`язку із цим відповідач влітку 2021 року, коли перебувала в Україні, звернулася до ОСОБА_2 із проханням надати дозвіл на зміну прізвища дитині з « ІНФОРМАЦІЯ_7 » на « ІНФОРМАЦІЯ_7 » та пояснила, що така зміна прізвища буде в інтересах дитини, оскільки дозволить швидше соціалізуватися в американське суспільство та в майбутньому опиратися на авторитет ОСОБА_13 , перейнявши його бізнес або започаткувавши власну справу.

Проте, позивач категорично відмовив у цьому проханні відповідача, а відмова базувалася виключно на власних амбіціях позивача, що не були підкріплені жодним розумним аргументом.

За таких обставин ОСОБА_1 була вимушена звернутися до Шаргородської міської ради, щоб орган опіки та піклування надав дозвіл на зміну прізвища дитини.

Дізнавшись про таку заяву, позивач неодноразово телефонував відповідачу та вимагав, щоб остання відкликала заяву про зміну прізвища дитини.

Комісія при міській раді в липні 2021 року призначила зсідання по розгляду заяви ОСОБА_1 , куди був запрошений і позивач, однак останній не з`явився та своєї позиції не повідомив. Натомість в день засідання він зателефонував ОСОБА_1 та погрожував їй, що відкличе дозвіл, який надав сину, щоб він міг виїхати до США та продовжити навчання і проживати разом із матір`ю. Засідання Комісії відбувалося 07.07.2021 року, а виліт до США був запланований на 09.07.2021 року.

ОСОБА_2 міг би з`явитися на засідання Комісії та висловити свої заперечення, обґрунтувавши їх, та доводив би, що він дійсно виконує свої батьківські обов`язки та піклується про свого сина.

Замість цього він телефонував та морально тиснув на відповідача, ставлячи під загрозу навчання їхнього сина, оскільки навчальний рік у США розпочинається на початку серпня.

Друге засідання органу опіки і піклування відбулося в серпні 2021 року, куди також був запрошений ОСОБА_2 , щоб він міг повідомити свою позицію з приводу зміни прізвища дитини. Однак, він знову не приїхав та ніяких міркувань з цього приводу не надав.

Після цього орган опіки та піклування Шаргородської міської ради надав свій дозвіл на зміну прізвища дитини та прізвище було змінено із « ІНФОРМАЦІЯ_7 » на « ІНФОРМАЦІЯ_7 ».

Коли відповідач отримала нове свідоцтво про народження дитини поштою, вона вирішила подати заяву на зміну закордонного паспорту сина до посольства України у США, що розташоване у м. Вашингтон. Однак, їй відмовили у зміні закордонного паспорта на нове прізвище дитини, посилаючись на те, що для такої дії потрібен письмовий дозвіл батька дитини.

15 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до позивача у месенджері «Вайбер» з проханням надати їй письмовий дозвіл на зміну прізвища дитини у закордонному паспорті, яке ОСОБА_2 проігнорував.

Починаючи з серпня 2021 року по листопад 2021 року ОСОБА_2 жодного разу не виявив ініціативу та не написав і не зателефонував ОСОБА_1 , щоб поцікавитися справами сина.

08 листопада 2021 року відповідач повідомила позивача у месенджері, що в сина випадково виявили кісту в середині кістки правого передпліччя, коли він травмував руку, через яку син не може жити повноцінним, активним життям, оскільки дуже високі шанси зламати руку в цьому місці.

На повідомлення відповідача ОСОБА_2 ніяк не відреагував, не виявив бажання поспілкуватися із сином, щоб підтримати його, а для дитини ця хвороба була великою трагедією тому, що він більше не міг жити активним життям, як інші діти, особливо тому, що не міг грати у футбол, який є його улюбленим спортивним заняттям.

ОСОБА_2 написав повідомлення відповідачу у месенджері лише 24 листопада 2021 року та попросив привітати сина із Днем народження, що відповідач і зробила.

01 грудня 2021 року дитині був зроблений рентген та отримано прогноз від лікаря щодо кісти в передпліччі, тому відповідач написала повідомлення позивачу про цю важливу подію та повідомила новини, але він не відписував, тому вона зателефонувала з метою повідомити про хворобу сина.

На дзвінок позивач відповів, а так як син перебував поряд, відповідач передала йому трубку та він приблизно 20 хвилин розмовляв із позивачем саме по ініціативі матері, а не позивача.

В грудні 2021 року ОСОБА_2 телефонував ОСОБА_1 , але не для того, щоб поспілкуватися із сином, а щоб вияснити питання, які виникли у нього у зв`язку із заборгованістю по аліментах, яку він намагався скасувати в судовому порядку.

Станом на березень 2022 року ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 37734,20 грн. яка утворилася в період з 01.01.2018 року по 01.03.2022 року.

З грудня 2021 року по березень 2022 року ОСОБА_2 жодного разу не зателефонував до відповідача та не поцікавився життям та навчанням сина.

За таких підстав ОСОБА_1 стверджує, що між позивачем та нею немає жодного спору відносно участі батька у вихованні дитини, оскільки, позивач не цікавиться життям та вихованням дитини, та вважає, що син втратив будь-який емоційний зв`язок із біологічним батьком. Вихованням та утриманням дитини займається ОСОБА_13 .

Позивач у позовній заяві посилається на норми національного сімейного законодавства, а також на норми міжнародного законодавства та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, однак, сам не виконує тих обов`язків, які на нього покладені державою як на батька дитини.

ОСОБА_1 стверджує, що ніяким чином не перешкоджає ОСОБА_2 у спілкуванні з сином, не приховує від дитини інформацію про батька, під час перебування в Україні всіляко сприяє зустрічам батька із сином. Однак позивач не проявляє нікого інтересу до свого сина.

Позивач до позовної заяви не надав жодного доказу, який би свідчив про обґрунтованість його доводів відносно того, що ОСОБА_1 перешкоджає йому у спілкуванні з сином.

Бажання ОСОБА_2 встановити графік побачень із сином не може бути реалізовано практично, оскільки ОСОБА_3 на постійній основі проживає в США разом із матір`ю та вітчимом, відвідує школу, займається в спортивних секціях з плавання та футболу. Його життя нерозривно пов`язано із Сполученими штатами Америки та в найкращих інтересах дитини буде зростати та проживати у створених для нього умовах саме в США.

Якщо батько бажає встановити саме такий графік побачень, який вказано у позовній заяві, чи зможе він його сам реалізувати, відвідуючи США перші та треті вихідні кожного місяця, святкові та дні народження, а також в інші дні, які вказані у позовній заяві, враховуючи, що найдешевші авіаквитки коштують 1200 доларів США в обидві сторони.

За весь час перебування сина в США впродовж останніх трьох років позивач жодного разу не виявив бажання відвідати сина та подивитися, в яких умовах проживає та зростає дитина.

На спростування цього твердження позивач може надати копію свого закордонного паспорту в якості доказу, у якому було б вказано скільки разів він перетинав кордон США за останні три роки.

Відповідно до ч.2 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В цій конкретній ситуації, найкращим із інтересів дитини буде залишатися проживати у США із прізвищем « ОСОБА_1 » та спілкуватися із батьком за допомогою відеозв`язку або особисто під час відвідування України чи відвідування позивачем США.

Задоволення судом позовних вимог позивача унеможливить виконання рішення суду та буде суперечити найкращим інтересам дитини.

Враховуючи те, що позивач не надав будь-яких доказів на обґрунтування доводів, викладених ним у позовній заяві, ОСОБА_1 вважає, що така заява є необґрунтованою та ОСОБА_2 не доведено, що між сторонами існує спір щодо порядку виховання дитини.

Позивач, як батько, ніким не обмежений в участі у вихованні дитини.

За таких підстав відповідач просить суд закрити провадження у справі на підставі ст.255 ЦПК України у зв`язку із відсутністю предмету спору.

У поданих 06.06.2022 року запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача - адвокат Мартинюк Я.С. просить суд закрити провадження у справі на підставі ст.255 ЦПК України у зв`язку із відсутністю предмету спору (а.с.175-177 т.1).

Мотивуючи заперечення, адвокат Мартинюк Я.С. зазначає наступні аргументи, зокрема, щодо доводів позивача про те, що відповідач стала обмежувати, а згодом перешкоджати позивачу брати участь у вихованні сина.

Позивач вважає, що перешкодою для спілкування з сином стала зміна його прізвища на « ІНФОРМАЦІЯ_7 », оскільки це надає можливість відповідачу перетинати кордон з сином без нотаріального дозволу батька.

Це ствердження позивача вважає помилковим, адже, відповідно до п.1 ст.4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Тобто, яке б прізвище не мала дитина, для її виїзду за кордон необхідний нотаріальний дозвіл другого з батьків. Оскільки, в свідоцтві про народження все одно вказані відомості про обох батьків, навіть якщо їхні прізвища різняться.

Нотаріальний дозвіл для виїзду дитини за кордон до 03 грудня 2022 року позивач надавав 17 червня 2021 року, тобто в той період коли ОСОБА_1 перебувала в Україні і нею ставилося питання про зміну прізвища дитини.

ОСОБА_1 звернулася до Шаргородської міської ради із заявою про дозвіл на зміну прізвища дитини, оскільки ОСОБА_2 відмовився надавати свою згоду та писати спільну заяву.

Позивач неодноразово повідомлявся про засідання комісії у справах дітей Шаргородської міської ради, оскільки перше засідання відкладалося спеціально для того, щоб позивач міг прибути на це засідання комісії та висловити свою позицію відносно зміни прізвища дитини.

ОСОБА_2 було проігноровано і перше, і друге засідання комісії. Тому, твердження позивача про те, що ОСОБА_1 не повідомляла про наміри змінити прізвище сина та про те, що він про зміну прізвища дізнався в грудні 2021 року, не відповідають дійсності. Дані відомості зможе підтвердити представник Шаргородської міської ради, який безпосередньо спілкувався із ОСОБА_2 та запрошував його на засідання комісії, а також надсилав йому листи із запрошеннями.

Незважаючи на всі ці обставини, є незрозумілим для відповідача твердження позивача про те, що зміна прізвища дитини є перешкодою у спілкуванні батька з сином. Адже, яке б не було прізвище в дитини, батько може вільно з ним спілкуватися та приймати участь у вихованні.

На думку ОСОБА_1 , надто цинічним з боку позивача є твердження про те, що відповідачем не надано жодних документів, що свідчили б про те, що в дитини дійсно виявлена кіста в кістці правого передпліччя та син потребував операції. Тобто, батько ставить під сумнів, що в його дитини було виявлено патологію та син потребував оперативного втручання лікарів.

ОСОБА_1 неодноразово повідомляла позивача за допомогою месенджеру «Вайбер» про те, що в сина було виявлено вказану вище патологію та планується операція (09 березня 2022 року). Перед операцією відповідач відправляла позивачу фото сина в лікарні, а після операції повідомила ОСОБА_2 про те, що все пройшло успішно (13 квітня 2022 року). Позивач ніяким чином не відреагував на такі події в житті його сина, не зателефонував та не підтримав свою дитину.

Твердження позивача про те, що він після закриття виконавчого провадження із стягнення аліментів в 2017 році в добровільному порядку сплачував аліменти на утримання сина не відповідають дійсності. Позивачем жодного разу, починаючи з 2014 року, не було сплачено аліменти, підтвердженням чого є той факт, що у позивача відсутні будь-які документи про сплату аліментів, які б він надав до Немирівського відділу ДВС і його заборгованість, яка утворилася із 2018 року по 2022 рік була б зменшена на суму сплачених ним аліментів.

Позивачем як у позовній заяві так і у відповіді на відзив не вказано, як часто він намагався зв`язатися із сином і яким чином отримував відмову ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною.

Не надано жодного доказу, який би підтверджував, що позивач намагався прийняти участь у вихованні сина чи просто з ним поспілкуватися. Так, всі доводи позивача ґрунтуються виключно на його словах.

Крім того, позивач просить суд встановити графік побачень із сином, але не пояснює яким чином такі побачення можливо буде реалізувати практично за умов, що існують в даній справі, оскільки ОСОБА_3 проживає в США, де має родину, ходить до школи та має нових друзів, та яким чином відвідування України, за умови, що батько зможе забезпечити таке відвідування, оплативши переліт дитини з матір`ю із США до України та назад, буде найкраще відображатися на інтересах дитини, якщо в Україні продовжується війна із російською федерацією.

Вважає, що найперше, чим мають керуватися як суд, так і батьки, - це інтереси дитини. ОСОБА_1 вважає, що в даній ситуації в найкращих інтересах дитини буде залишатися в безпечних умовах у Сполучених Штатах Америки, ніж приїхати до України, де відбуваються повномасштабні воєнні дії, а батько, за бажання, може прилетіти до США та провести із сином стільки часу, скільки йому буде потрібно, оскільки ніхто ніяких перешкод у спілкуванні позивача із сином ніколи не чинив та не чинить.

За таких підстав, ОСОБА_1 вважає, що між нею та позивачем не існує спору з приводу перешкоджання батьку у вихованні сина і підстав звертатися до суду за захистом своїх прав у позивача не було, адже, ніхто не порушує та не оспорює його права на спілкування та виховання ОСОБА_3 .

У судовому засіданні 06.06.2023 року відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Мартинюк Я.С. просили відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 у зв`язку із безпідставністю позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні суду пояснила, що не визнає позовних вимог ОСОБА_2 до неї, оскільки ніколи не чинила та не чинить перешкод у спілкуванні позивача з сином. Так, після одруження з позивачем вони спільно проживали у будинку батьків відповідача кілька тижнів, після чого відповідач почав застосовувати до неї силу, тоді як вона була вагітна, що змусило її переїхати до своїх батьків. Дитину вона народила ІНФОРМАЦІЯ_3 під час проживання у своїх батьків. У день народження сина позивач не бажав з нею розмовляти, не навідав, із пологового будинку її та сина не забирав. Через кілька днів позивач приїхав навідати її та сина, запропонував помиритися, але вона відмовила. Після цього позивач відвідував сина лише у День народження разом із своїми батьками, тобто раз на рік. Щоб забезпечити дитині гідні умови для проживання, вона періодично їздила на роботу у м. Київ, а з дитиною у цей час їй допомагала матір. Так як син часто хворів, то вона звільнилася з роботи в м. Київ і повернулася додому, щоб займатися дитиною, і в цей час працювала дистанційно. Син, коли підріс, ходив у дитячий садочок у с. Гибалівка. Позивач можливо не бажав зустрічатися з нею, але мав можливість навідувати сина у дитячому садку, проте, цього не робив. Вона розлучилася із позивачем та звернулася до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання сина. Аліментів позивач не сплачував та має заборгованість. Коли вона познайомилася з майбутнім чоловіком, то переїхала проживати у м. Вінницю разом із сином, де дитина також відвідувала дитячий садочок, про що вона повідомила ОСОБА_2 , а також повідомила адресу місця проживання. Разом з тим, позивач відвідував сина лише на День народження дитини разом із своїми батьками, а в інший час не виявляв бажання спілкуватися з дитиною. Вона завжди була ініціатором спілкування батька з сином, запрошувала на прогулянки з дитиною, але позивач був зайнятий. Коли позивач приїхав привітати сина з Днем народження, вона повідомила, що одружується із американцем, сина хоче взяти із собою на проживання у США. Позивач не заперечував щодо цього, надав дозвіл на перетин дитиною кордону. Приїхавши з дитиною у США, вона мала 90 днів на роздуми і вирішення питання, чи залишатися у США. Так як вона одружилася, то вирішила залишитися проживати з сином у США. Після одруження, вона повідомила позивача шляхом надіслання повідомлення у Вайбері про це, а також повідомила адресу місця проживання її та сина, відомості про чоловіка. Крім того, вона відправила фото дитини, повідомила про стан здоров`я, нових друзів сина. Оскільки у США не дозволено дітям молодшого віку користуватися власними мобільними телефонами, то вона не купила для нього мобільний телефон відразу, а запропонувала позивачу спілкуватися через її мобільний телефон за допомогою месенджера та відеозв`язку. Позивач не заперечив щодо цього, але не виявляв ініціативи у спілкуванні з сином. Ініціатором спілкування батька з сином, коли вони перебували у США, завжди була вона. Так, нею надано суду огляд додатку «Вайбер» у її мобільному телефоні на електронному носієві, з якого видно, що вона надсилала позивачеві фото та відео сина вдома, на прогулянках, під час відпочинку.

Крім того, ОСОБА_1 пояснила, що син пішов до школи в США, посилено займався вивченням англійської мови, щоб спілкуватися із своїми однокласниками та новими друзями і щоб його не залишили у тому самому класі на наступний навчальний рік. Українською мовою син не встиг навчитися писати і добре читати, тому тільки розмовляє. Але після того, як він добре засвоїть англійську мову, вона з ним розпочне посилено вивчати письмо та читання українською мовою. При цьому, коли позивач написав їй повідомлення у месенджер для сина, то вона йому прочитала та запропонувала відповісти батькові. Син написав відповідь з її телефона англійською мовою та надіслав багато веселих смайликів, але батька це не тільки не порадувало, що його син добре знає англійську мову, а навпаки, він надіслав повідомлення, щоб син не писав йому англійською мовою, оскільки він не розуміє. Син засмутився через це, але попросив, щоб вона зробила переклад. Після цього вона завжди допомагала синові з перекладом при спілкуванні з батьком.

До того ж, ОСОБА_1 пояснила, що влітку 2021 року вона приїздила в Україну разом з сином, проживала у батьків у с. Гибалівка, а для того, щоб батько поспілкувався з сином, винаймала номер у готелі. Про свій приїзд вона повідомила позивачу відразу, але, оскільки передбачався двохтижневий карантин у зв`язку із поширенням COVID-19, то спершу вона та син знаходилися на карантині. Після цього позивач не прийшов на жодну зустріч із сином, хоча його батьки приїздили, щоб побачитися з онуком. Також, вона їздила з сином на відпочинок у Республіку Туреччину, після чого знову повернулася в Україну, повідомила позивача про приїзд, але ОСОБА_2 не приїхав побачитися і поспілкуватися з сином.

Крім того, ОСОБА_1 повідомила, що прізвище вона змінила синові на своє, оскільки вважає, що це в інтересах дитини та сприяє його соціалізації у США, оскільки у однокласників сина виникали питання з приводу того, що у нього та його матері різні прізвища. З приводу зміни прізвища вона зверталася для надання дозволу до позивача, але останній категорично відмовив, у зв`язку із чим вона звернулася до компетентного органу Шаргородської міської ради. Після зміни прізвища сина з « ІНФОРМАЦІЯ_7 » на « ІНФОРМАЦІЯ_7 » позивач майже перестав цікавитися сином. З власної ініціативи вона продовжувала надсилати фото та відео сина, повідомляла про здоров`я. Коли у 2022 році виявили кісту у передпліччі дитини, вона повідомила про це позивача у месенджері «Вайбер», а також про необхідність оперативного втручання, відправила фото сина в лікарні, але від позивача відповіді не надходило довгий час, у зв`язку із чим вона сама зателефонувала позивачеві і повідомила про хворобу сина. Після проведення операції синові вона також повідомила про це позивача у месенджері «Вайбер», але останній не поцікавився здоров`ям сина. Позивач телефонував лише на День народження сина, щоб привітати. За час розгляду справи в суді позивач наполіг, щоб вона придбала синові власний мобільний телефон для спілкування, що вона і зробила, а також на придбаний телефон встановила додаток «Вайбер», який оплачує, щоб батько і син могли спілкуватися у будь-який зручний для обох час, крім того часу, коли син знаходиться у школі, куди він не бере із собою телефон, так як це заборонено правилами школи. Проте, батько лише в листопаді 2022 року привітав сина з Днем народження і ще 1 або 2 рази відправив СМС. Вважає, що між дитиною та позивачем немає тісного контакту, тому вона намагається докладати зусиль для того, щоб влаштувати такий контакт, з власної ініціативи пише повідомлення батькові, запрошує спілкуватися з сином. Вона ніколи не чинила та не чинить перешкод у спілкуванні позивача з сином. В даний час, коли в Україні воєнний стан, вважає, що спілкування можливе лише за допомогою відеозв`язку через мобільний зв`язок, але батько не наполягає на спілкуванні з сином. Летіти з США з сином в Україну в умовах повномасштабних воєнних дій вона вважає небезпечним, але не заперечує, щоб позивач приїхав до сина та поспілкувався, пересвідчився в тому, що син має належні умови для проживання, навчання.

Позовні вимоги позивача ОСОБА_1 не визнає у повному обсязі та просить відмовити в їх задоволенні з огляду на те, що відсутні перешкоди для повноцінного спілкування батька з сином за допомогою відеозв`язку через мобільний зв`язок, та його участі у вихованні таким способом. В найкращих інтересах дитини зараз навчатися, проживати, зростати в безпечних умовах у США. При цьому, з її боку відсутні будь-які перешкоди у вихованні сина позивачем, а навпаки, для цього вона придбала синові мобільний телефон для повноцінного спілкування батька з сином. До того ж, звертає увагу суду, що ні в неї, ні в позивача відсутня рідня в Луганській області України, тому не зрозуміло, з яких причин позивач просить суд визначити його зустрічі з сином у Луганській області, де відбуваються активні військові дії і це небезпечно для дитини.

Адвокат Мартинюк Я.С. у судовому засіданні просив відмовити у позові ОСОБА_2 у повному обсязі, оскільки позовні вимоги останнього вважає безпідставними, так як відповідач ніколи не чинила перешкод у вихованні та спілкуванні позивача з сином. Позивач не підтвердив належними та допустимими доказами порушення його прав відповідачем та чинення перешкод у спілкуванні та вихованні сина. Зміна прізвища дитини з « ІНФОРМАЦІЯ_7 » на прізвище матері « ІНФОРМАЦІЯ_7 » не свідчить про чинення перешкод відповідачем позивачу у вихованні сина. Ця зміна прізвища здійснена в інтересах дитини, зокрема, з метою швидшої соціалізації дитини в США. Два роки дитина проживає та навчається в США, що є в найкращих інтересах дитини в умовах введеного в Україні воєнного стану. Права батька не можуть суперечити інтересам дитини, тоді як позивач намагається змушувати відповідача привозити дитину в Україну та нести у зв`язку із цим додаткові витрати. Позивач не позбавлений права та можливості відвідувати сина в США для спілкування та виховання і отримання повної інформації про умови проживання та навчання дитини. Зараз можливе спілкування позивача з сином та участь у його вихованні за допомогою відеозв`язку, але батько не виявляє бажання та ініціативи у спілкуванні з сином та у його вихованні. Спершу позивач зсилався на неможливість спілкування через відсутність у сина мобільного телефону, оскільки він не бажав присутності матері дитини при спілкуванні. З метою особистого спілкування сина з батьком у її відсутності ОСОБА_1 придбала синові мобільний телефон, оплачує мобільний зв`язок, однак батько лише одного разу спілкувався з дитиною, привітавши з Днем народження у листопаді 2022 року, тобто не використовує такий спосіб участі у вихованні дитини.

Також, адвокат Мартинюк Я.С. зазначив, що поведінка позивача під час розгляду справи, зокрема, його неприбуття у судові засідання без поважних причин, будучи належним чином повідомленим про їх дату та час, що вбачається із зворотних рекомендованих повідомлень про вручення йому судових повісток, свідчить про те, що ОСОБА_2 втратив інтерес і до цієї цивільної справи, і до спілкування з сином.

Крім того, адвокат Мартинюк Я.С. звертає увагу суду, що між позивачем та відповідачем велися перемовини щодо можливості особистого спілкування батька із сином під час того, коли дитина приїздитиме в Україну, але зараз це неможливо та суперечитиме інтересам дитини в умовах воєнного стану. До того ж, відповідач категорично заперечує щодо визначення графіка побачень батька з сином у Луганській області перші та треті вихідні кожного місяця без присутності матері, оскільки Луганська область частково окупована російськими військами, там ведуться активні воєнні дії, що унеможливлює такий графік. Враховуючи, що відповідач з дитиною не проживають зараз за зареєстрованим місцем проживання в Україні, а проживають у США, то позивач не позбавлений права та можливості відвідувати сина в США за запропонованим ним графіком.

3. Виклад позиції органу, якому законом надано право звертатися до суду в інтересах неповнолітніх осіб - Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області як органу опіки та піклування

Представник Шаргородської міської ради як органу опіки та піклування Бабій С.В. у судовому засіданні пояснила, що позивач жодного разу не звертався до органу опіки та піклування Шаргородської міської ради щодо визначення йому порядку зустрічей з сином та не повідомляв про те, що ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з сином ні у той час, коли відповідач з дитиною проживала в с. Гибалівка Шаргородського району, ні тепер, коли вони проживають в США. Орган опіки та піклування Шаргородської міської ради надав відповідачу дозвіл на зміну його прізвища з « ІНФОРМАЦІЯ_7 » на прізвище матері « ІНФОРМАЦІЯ_7 », оскільки ОСОБА_1 аргументувала це тим, що така зміна сприятиме соціалізації дитини в США, тобто найкращим інтересам дитини. Орган опіки та піклування погодився з такими аргументами. Позивач двічі викликався на засідання органу опіки та піклування для з`ясування його думки з цього приводу, але не прибув.

Крім того, Бабій С.В. вважає, що відсутні будь-які докази того, що відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з сином.

Враховуючи, що відповідач з сином не проживають за зареєстрованим місцем проживання, то Шаргородська міська рада як орган опіки та піклування не може надати висновок щодо способів розв`язання спору між сторонами.

4.Виклад думки дитини - ОСОБА_3 .

Дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Статтею 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року встановлено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Суд вислухав думку дитини ОСОБА_3 в судовому засіданні 06.06.2023 року.

Дитина ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що проживає з матір`ю в США, де навчається, має друзів. В Україні у нього є бабуся, дідусь та батько. «Папа ОСОБА_2 трішечки» (дослівно зі слів дитини) пише йому повідомлення на мобільний телефон, але не часто. Так, на День народження написав привітання, але не дзвонить. А він не може писати українською мовою, тільки англійською мовою, але мама допомагає йому з перекладом. Мама купила йому власний мобільний телефон, але батько не дзвонить, а коли дзвонив на День народження у листопаді 2022 року, то він не все добре запам`ятав з розмови, оскільки святкував цей день у розважальному центрі з друзями. Коли батько пише йому повідомлення, то мама відразу йому перекладає і наполягає, щоб він відписував відповідь, допомагає в цьому, бо він не пише українською мовою самостійно. Так як мама купила йому мобільний телефон, то він і сам може телефонувати батькові, коли забажає, але не телефонує, бо не знає, у який час можна йому телефонувати. Мама ніколи не заперечувала, щоб він спілкувався з батьком. Він сумує за бабусею і хотів би приїхати в Україну, щоб побачитися з нею і батьком, але не можна, бо в Україні війна і він боїться.

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача, органу опіки та піклування

1. 15.03.2022 року представник відповідача - адвокат Мартинюк Я.С. надіслав до Шаргородського районного суду клопотання про надання позовної заяви з додатками (а.с.29-30, 32 т.1).

2. 22.03.2022 року представник Шаргородської міської ради як органу опіки та піклування Бабій С.В. подала до суду заяву про проведення підготовчого засідання у її відсутності (а.с.58 т.1).

3. 22.03.2022 року представник відповідача - адвокат Мартинюк Я.С. подав клопотання про відкладення підготовчого судового засідання (а.с.61 т.1).

4. 01.04.2022 року представник відповідача - адвокат Мартинюк Я.С. надіслав до Шаргородського районного суду відзив на позов (а.с.75-79 т.1).

5. 08.04.2022 року представник відповідача надіслав до суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, у якому просить визначити участь ОСОБА_1 та його участь у підготовчому засіданні 18.04.2022 року у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з власних технічних засобів (а.с.94-95 т.1).

6. 18.04.2022 року представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Грушко Ж.В. надіслала на електронну адресу суду заяву про проведення підготовчого засідання без участі позивача та його представника (а.с.103 т.1).

7. 25.04.2022 року представник відповідача надіслав до суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, у якому просить визначити участь ОСОБА_1 та його участь у підготовчому засіданні 09.05.2022 року у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з власних технічних засобів (а.с.111-112 т.1).

8. 27.04.2022 року представник відповідача надіслав до суду клопотання про долучення документів, що підтверджують його повноваження (а.с.119 т.1).

9. 09.05.2022 року представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Грушко Ж.В. надіслала на електронну адресу суду заяву про відкладення підготовчого засідання, призначеного на 09.05.2022 року (а.с.123-124 т.1).

10. 11.05.2022 року представник відповідача надіслав на електронну адресу суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, у якому просить визначити участь ОСОБА_1 та його участь у підготовчому засіданні 18.05.2022 року у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з власних технічних засобів (а.с.132-133 т.1).

11. 13.05.2022 року представник позивача - адвокат Грушко Ж.В. надіслала на електронну адресу суду заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, у якому просить визначити участь ОСОБА_2 та її участь у підготовчому засіданні 18.05.2022 року у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з власних технічних засобів (а.с.142-143 т.1).

12. 17.05.2022 року представник відповідача - адвокат Мартинюк Я.С. надіслав на електронну адресу суду заяву про виклик свідків, у якій просить викликати та допитати під час судового розгляду свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 (а.с.152-153 т.1).

13. 30.05.2022 року представник позивача - адвокат Грушко Ж.В. надіслала на електронну адресу суду відповідь на відзив (а.с.169-172 т.1).

14. 06.06.2022 року представник відповідача - адвокат Мартинюк Я.С. надіслав до суду заперечення на відповідь на відзив (а.с.175-177 т.1).

15. 14.06.2022 року адвокат Мартинюк Я.С. надіслав на електронну адресу суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, у якому просить визначити участь ОСОБА_1 та його участь у судових засіданнях 20.06, 23.06., 29.06.2022 року у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з власних технічних засобів (а.с.186-187 т.1).

16. 16.06.2022 року адвокат Грушко Ж.В. надіслала на електронну адресу суду заяву про проведення усіх судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, у якій просить визначити участь позивача та її участь в усіх судових засіданнях, призначених на 20.06., 23.06., 29.06.2022 року у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з власних технічних засобів (а.с.193-194 т.1).

17. 23.06.2022 року адвокат Мартинюк Я.С. надіслав на електронну адресу суду клопотання про відкладення судового засідання 23.06.2022 року (а.с.209-210 т.1).

18. 29.06.2022 року адвокат Мартинюк Я.С. надіслав на електронну адресу суду клопотання про відкладення судового засідання 29.06.2022 року (а.с.213-214 т.1).

19. 06.07.2022 року адвокат Мартинюк Я.С. надіслав на електронну адресу суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, у якому просить визначити участь ОСОБА_1 та його участь у судовому засіданні 11.07.2022 року у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з власних технічних засобів (а.с.221-222 т.1).

20. 11.07.2022 року адвокат Грушко Ж.В. надіслала на електронну адресу суду заяву про відкладення судового засідання (а.с.232-233 т.1).

21. 01.08.2022 року адвокат Грушко Ж.В. надіслала на електронну адресу суду заяву про відкладення судового засідання (а.с.240-241, 242-242 т.1).

22. 19.09.2022 року адвокат Мартинюк Я.С. надіслав на електронну адресу суду клопотання про відкладення судового засідання (а.с.1-2 т.2).

23. 03.10.2022 року адвокат Грушко Ж.В. надіслала на електронну адресу суду заяву про відкладення судового засідання (а.с.9 т.2).

24. 07.11.2022 року адвокат Мартинюк Я.С. надіслав на електронну адресу суду клопотання про відкладення судового засідання (а.с.16 т.2).

25. 10.11.2022 року адвокат Мартинюк Я.С. надіслав на електронну адресу суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, у якому просить визначити участь ОСОБА_1 та його участь у судовому засіданні 14.11.2022 року та надалі у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з власних технічних засобів (а.с.24 т.2).

26. 14.11.2022 року адвокат Грушко Ж.В. надіслала на електронну адресу суду заяву про відкладення судового засідання (а.с.33 т.2).

27. 08.12.2022 року адвокат Грушко Ж.В. надіслала на електронну адресу суду заяву про відкладення судового засідання (а.с.43 т.2).

28. 26.12.2022 року адвокат Мартинюк Я.С. надіслав на електронну адресу суду заяву, в якій повідомив, що сторонами проводилися переговори щодо укладення мирової угоди, якої не досягнуто і сторона відповідача прийматиме участь у подальших судових засіданнях в загальному порядку (а.с.51 т.2).

29. 26.12.2022 року адвокат Грушко Ж.В. надіслала на електронну адресу суду заяву про відкладення судового засідання (а.с.54 т.2).

30. 01.05.2023 року адвокат Мартинюк Я.С. надіслав на електронну адресу суду клопотання про відкладення судового засідання 10.05.2023 року (а.с.85-86 т.2).

31. 06.06.2023 року адвокат Грушко Ж.В. надіслала на електронну адресу суду письмові пояснення щодо позову (а.с.95-96 т.2).

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Відповідно до ухвали судді від 03.03.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 - про визначення способу участі батька у вихованні дитини та встановлення графіка зустрічей з дитиною та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження; відкрито підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання; відмовлено у клопотанні позивача про залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Шаргородської міської ради; залучено до участі в справі орган, якому законом надано право звертатися до суду в інтересах неповнолітніх осіб, - Шаргородську міську раду Жмеринського району Вінницької області як орган опіки та піклування для подання висновку та висловлення думки щодо вирішення справи по суті; встановлено відповідачу строк на подання відзиву (а.с.21-22 т.1).

2. 23.03.2022 року на підставі ухвали суду підготовче судове засідання відкладено у зв`язку із клопотанням представника відповідача (а.с.63-65 т.1).

3. 11.04.2022 року ухвалою суду визначено участь відповідача та її представника у підготовчому засіданні 18.04.2022 року у режимі відеоконференції (а.с.96-98 т.1).

4. 18.04.2022 року підготовче судове засідання відкладено у зв`язку із клопотанням представника позивача (а.с.107 т.1).

5. Ухвалою суду від 26.04.2022 року визначено участь відповідача та її представника у підготовчому засіданні 09.05.2022 року у режимі відеоконференції (а.с.113-114 т.1).

6. 09.05.2022 року підготовче судове засідання відкладено у зв`язку із клопотанням представника позивача (а.с.126 т.1).

7. Ухвалою суду від 11.05.2022 року визначено участь відповідача та її представника у підготовчому засіданні 18.05.2022 року у режимі відеоконференції (а.с.135-137 т.1).

8. На підставі ухвали суду від 16.05.2022 року визначено участь позивача та його представника у підготовчому засіданні 18.05.2022 року у режимі відеоконференції (а.с.147-148 т.1).

9. 18.05.2022 року судом проведено підготовче судове засідання, за наслідками якого встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив у сім днів з дня постановлення цієї ухвали суду; встановлено відповідачу строк для подання заперечення на відповідь позивача на відзив у сім днів з дня отримання відповіді на відзив; задоволено заяву представника відповідача - адвоката Мартинюка Я.С. про виклик свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ; вирішено клопотання представника відповідача про приєднання доказів; закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті; визначено дати трьох судових засідань: 20.06, 23.06, 29.06.2022 року; викликано для допиту дитину - ОСОБА_3 (а.с.159-161 т.1).

10. Ухвалою суду від 15.06.2022 року визначено участь відповідача та її представника у судових засіданнях 20.06., 23.06., 29.06.2022 року у режимі відеоконференції (а.с.188-190 т.1).

11. На підставі ухвали суду від 16.06.2022 року визначено участь позивача та його представника у судових засіданнях 20.06., 23.06., 29.06.2022 року у режимі відеоконференції (а.с.195-197 т.1).

12. 20.06.2022 року проведено перше судове засідання та відкладено його на завчасно визначену дату - 23.06.2022 року (а.с.206-207 т.1).

13. 23.06.2022 року відкладено друге судове засідання на завчасно визначену дату 29.06.2022 року (а.с.212 т.1).

14. 29.06.2022 року відкладено судове засідання на 11.07.2022 року (а.с.215 т.1).

15. Ухвалою суду від 06.07.2022 року визначено участь відповідача та її представника у судовому засіданні 11.07.2022 року у режимі відеоконференції (а.с.223-225 т.1).

16. 11.07.2022 року відкладено судове засідання на 01.08.2022 року (а.с.234 т.1).

17. 01.08.2022 року відкладено судове засідання на 19.09.2022 року (а.с.244 т.1).

18. 19.09.2022 року відкладено судове засідання на 03.10.2022 року (а.с.3 т.2).

19. 03.10.2022 року відкладено судове засідання на 14.11.2022 року (а.с.10 т.2).

20. 07.11.2022 року відкладено судове засідання на 03.10.2022 року (а.с.18 т.2).

21. Ухвалою суду від 10.11.2022 року визначено участь відповідача та її представника у судовому засіданні 14.11.2022 року та у всіх наступних судових засіданнях у режимі відеоконференції (а.с.26-28 т.2).

22. 14.11.2022 року відкладено судове засідання на 08.12.2022 року (а.с.36 т.2).

23. 08.12.2022 року відкладено судове засідання на 26.12.2022 року (а.с.45 т.2).

24. 26.12.2022 року відкладено судове засідання на 30.01.2023 року; визнано неявку позивача у судове засідання без поважних причин; не прийнято судом заяви адвоката Грушко Ж.В. про відкладення судового засідання, оскільки вказана заява подана на електронну адресу суду в ході розгляду справи, зокрема, за 1 хвилину до відкладення (а.с.55-56 т.2).

25. 30.01.2023 року цивільну справу знято з розгляду у зв`язку із відпусткою судді (а.с.66 т.2).

26. Після виходу з відпустки головуючого у справі судді, розгляд справи призначено на 12.04.2023 року про що повідомлено учасників справи (а.с.71-76 т.2).

27. 12.04.2023 року відкладено судове засідання у зв`язку із повторною неявкою позивача; визнано неявку позивача ОСОБА_2 у судове засідання без поважних причин (а.с.79 т.2).

28. 10.05.2023 року відкладено судове засідання на 06.06.2023 року, про що повідомлено учасників справи (а.с.89, 90-94 т.2).

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, зокрема, щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини та щодо усунення перешкод у здійсненні виховання та у спілкуванні.

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.

Установлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.06.2013 року до 11.02.2015 року.

Так, з копії заочного рішення Шаргородського районного суду від 11.02.2015 року, яке набрало законної сили 02.03.2015 року і надано до матеріалів справи Органом опіки та піклування разом з Висновком «Про визначення способу участі батька у вихованні дитини та встановлення графіка зустрічей з дитиною» вбачається, що 11.02.2015 року зареєстрований 09.06.2013 року Ковалівською сільською радою Немирівського району Вінницької області шлюб між сторонами за актовим записом №07 розірвано; відновлено дошлюбне прізвище ОСОБА_1 - « ОСОБА_1 » (а.с.45-46 т.1).

З копії паспорта позивача ОСОБА_2 вбачається, що його місце проживання зареєстровано у передбаченому законом порядку у с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області (а.с.11 т.1).

Як повідомив позивач при встановленні його особи судом, він проживає в АДРЕСА_3 , одружений, офіційно не працевлаштований, не є особою з інвалідністю та не є пенсіонером.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у позивача та відповідача народився син - ОСОБА_3 , про народження якого зроблено актовий запис №31 від 12.12.2013 року виконавчим комітетом Гибалівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, що вбачається із копії свідоцтва серії НОМЕР_1 , яка подана до суду Органом опіки та піклування разом із Висновком (а.с.39 т.1).

27.07.2019 року ОСОБА_1 одружилася з ОСОБА_13 , про що зроблено запис у Книзі реєстрації шлюбів 84, сторінка 426, 25 лютого 2020 року, що вбачається із свідоцтва про шлюб, яке подано до суду Органом опіки та піклування разом із Висновком (а.с.55 т.1).

Згідно з наказом Суду справедливості округу Вільямсом, штату Теннессі міста Франклін у справі №20CV-50176 щодо питання зміни імені ОСОБА_1 , суд вирішив змінити ім`я заявника на повне ім`я ОСОБА_1 , встановивши, що зміна здійснюється без жодних шахрайських мотивів, не для незаконних або протиправних цілей, тощо (а.с.50 т.1).

На підставі рішення виконкому Шаргородської міської ради «Про зміну прізвища дитини» за №172 від 12.08.2021 року, надано дозвіл ОСОБА_1 на зміну прізвища її малолітнього сина ОСОБА_3 в актовому записі №31 від 12.12.2013 року виконавчого комітету Гибалівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, змінивши прізвище « ІНФОРМАЦІЯ_7 » на прізвище матері « ІНФОРМАЦІЯ_7 » (а.с.41 т.1).

З копії повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 22.09.2021 року, наданого до відзиву відповідачем вбачається, що у актовий запис про народження дитини внесено відомості про зміну прізвища дитини з « ІНФОРМАЦІЯ_7 » на « ІНФОРМАЦІЯ_7 », а також змінено прізвище матері з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », при цьому, інші відомості не змінені (а.с.82 т.1).

Дитина сторін ОСОБА_3 як на час звернення позивача з вказаним позовом до суду, так і на час розгляду справи в суді проживає з матір`ю ОСОБА_1 в Сполучених Штатах Америки, м. Аррінгтон, штат Теннессі.

До відзиву відповідачем додано повідомлення початкової школи Коледжу Гроув, Теннессі, Аррінгтон , від 21.03.2022 року, з якого вбачається, що ними підтверджується той факт, що ОСОБА_3 , оскільки він проживає за адресою АДРЕСА_2 , зараз є учнем і навчався в початковій школі Коледж Гроув . Вперше він був зарахований до дитячого садка у 2019 році та продовжує навчатися в початковій школі Коледж Гроув з 2019 року (а.с.83-84 т.1).

Як повідомила у вступному слові відповідач ОСОБА_1 , син закінчив третій клас цієї школи у 2023 році.

З інформації Шаргородської міської ради про зареєстроване місце проживання відповідача від 03.03.2022 року за №290 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.20 т.1).

Вказана інформація підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 11.06.2021 року за №457 (а.с.43 т.1), довідкою виконкому Шаргородської міської ради від 09.03.2022 року за №297 (а.с.44 т.1). У вказаній довідці зазначено, що до складу сім`ї відповідача входять син - ОСОБА_3 , матір - ОСОБА_33 , батько - ОСОБА_34 , брат - ОСОБА_35 .

З копії паспорта громадянина України № НОМЕР_3 , що виданий 08.06.2021 року органом 0540 вбачається, що ОСОБА_1 має громадянство України (а.с.42 т.1).

Пунктом 2 ч.1 ст.1 ЗУ «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

В ст.2 ЗУ «Про міжнародне приватне право» передбачено, що цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, визначення застосовуваного права (п.1); підсудність судам України справ з іноземним елементом (п.3).

Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є (ч.1 ст.16 ЗУ «Про міжнародне приватне право»).

Права та обов`язки батьків і дітей, крім випадків, передбачених статтями 67, 67-1, 67-4 цього Закону, визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини (ст.66 ЗУ «Про міжнародне приватне право»).

Статтею 76 ЗУ «Про міжнародне приватне право» встановлено підстави визначення підсудності справ судам України, зокрема, визначено, що суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, в тому числі, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження… (п.2).

Згідно із ст.1 ЗУ «Про громадянство України», громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Статтею 17 ЗУ «Про громадянство України» встановлено підстави припинення громадянства України, зокрема, громадянство України припиняється: 1) внаслідок виходу з громадянства України; 2) внаслідок втрати громадянства України; 3) за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

ОСОБА_1 повідомила, що не виходила з громадянства України, не втратила громадянства України, тобто є громадянкою України. У США вона та дитина проживають на підставі грін-карт, але планує зі спливом встановленого проміжку часу звертатися з приводу надання їй та дитині документів, що підтверджуватимуть право їх постійного проживання у США.

Green Card або United States Permanent Resident Card - ідентифікаційна картка, яка дає право своєму власникові на законних підставах жити і працювати в Сполучених Штатах Америки. Цей документ дозволяє вже через 5 років проживання в країні подати прохання на присвоєння громадянства.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 є громадянином України, вона та дитина мають в Україні зареєстроване місце проживання, хоча постійно проживають в США, то вказана справа є справою з іноземним елементом, відповідно до п.2 ч.1 ст.1 ЗУ «Про міжнародне приватне право», але особистим законом відповідача є право України, згідно з ч.1 ст.16 ЗУ «Про міжнародне приватне право», у зв`язку із чим у сторін є спільний особистий закон, тобто у цьому випадку підлягає застосуванню сімейне законодавство України, за яким мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини (ч.1 ст.141 СК України); мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою (ст.153 СК України); здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.ч.1, 2 ст.155 СК України); той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч.2 ст.157 СК України); той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її спілкуванні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч.3 ст.157 СК України).

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

У §54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 року у справі №569/18837/19 зробив висновок, що, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Суд встановив, що позивач не позбавлений батьківських прав, зазначає у позові та в особистих поясненнях у суді про те, що має бажання та намір спілкуватися з сином, утримувати та виховувати дитину, а дитина ОСОБА_3 у поясненні в суді повідомив, що не заперечує щодо спілкування з батьком за допомогою відеозв`язку, при цьому матір дитини ОСОБА_1 повідомила суду, що придбала синові мобільний телефон та встановила мобільний додаток «Вайбер», який самостійно оплачує для такого спілкування батька з сином.

Суд зауважує, що позивачем до позовної заяви, крім квитанції про сплату судового збору, копії паспорта, РНОКПП, документів про надання йому правничої допомоги адвокатом Грушко Ж.В. (а.с.11-16 т.1) не додано жодних інших документів, а також не додано жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у вихованні та в спілкуванні з сином.

Також, під час підготовчого провадження позивач не заявляв жодних клопотань про витребування доказів чи про виклик і допит свідків, які б підтверджували його позовні вимоги.

Натомість, відповідач, заперечуючи щодо позовних вимог ОСОБА_2 заявила клопотання про допит свідків, про приєднання доказів до матеріалів справи, які, на її переконання, свідчать про безпідставність позовних вимог.

До відзиву відповідачем додано копію довідки Шаргородського закладу дошкільної освіти №1 Шаргородської міської ради за №9 від 18.03.2022 року, з якої вбачається, що ОСОБА_3 , 24.11.2013 року відвідував ЗДО №1 з 01.09.2017 року по 31.05.2018 року. Приводили дитину в дитячий заклад мати та бабуся. Інформації стосовно батька ОСОБА_2 , зокрема, чи приводив він дитину, чи цікавився успіхами сина немає (а.с.89 т.1).

З податкової квитанції ОСОБА_13 за 01.01.2021-14.03.2022 роки вбачається, що чоловік відповідача здійснював оплату за профілактичні огляди та лікування дитини ОСОБА_3 (а.с.85-88 т.1).

Згідно з довідкою Немирівського відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області від 24.03.2022 року за №1955, яку відповідач додала до відзиву, вбачається, що позивач має заборгованість по аліментах за період 01.01.2018 року по 01.03.2022 року в сумі 37734,20 грн. (а.с.81 т.1).

Також, за клопотанням відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_22 , а від допиту свідка ОСОБА_23 відповідач відмовилася, зсилаючись на хворобу свідка.

При цьому, свідок ОСОБА_22 в суді показала, що з 1999 року по 2022 рік проживала в с. Гибалівка Жмеринського району (колишня назва адміністративно-територіальної одиниці - Шаргородський район) Вінницької області, на АДРЕСА_5, навпроти через дорогу від місця проживання ОСОБА_1 , а на теперішній час проживає в с. Слобода-Шаргородська Жмеринського району. У неї є син, якому виповнилося повних 9 років, він на 1 тиждень молодший за сина ОСОБА_1 - ОСОБА_3 . Їй відомо, що після народження дитини ОСОБА_1 проживала у будинку своїх батьків, які допомагали їй у вихованні та утриманні сина. Її син та син ОСОБА_1 з дитинства дружать і спілкуються. Коли ОСОБА_3 проживав у с. Гибалівка, то щодня приходив до її сина в гості, або навпаки, її син ходив у гості до ОСОБА_3 . Діти гралися, спілкувалися, ходили в садочок. Після від`їзду ОСОБА_3 в США разом з матір`ю його спілкування з її сином не припинилося. Досі вони спілкуються за допомогою відеозв`язку по мобільному телефону, спільно грають комп`ютерні ігри. У цьому спілкуванні у дітей немає перешкод, головне правильно обрати час, враховуючи різницю в часі між Україною та США. Батька дитини ОСОБА_2 вона бачила за місцем проживання відповідача ще під час їх весілля у якості нареченого. Після того вона жодного разу не бачила, щоб у зв`язку із народженням дитини ОСОБА_2 відвідував дитину. Також, їй відомо, що ОСОБА_1 ніколи не чинила перешкод у спілкуванні батька з сином, проте, останній не виявляв бажання приймати участь у вихованні сина та у спілкуванні з ним. При спілкуванні її сина та сина сторін раніше, і тепер по відеозв`язку, ОСОБА_3 повідомляє про те, як навчається, про нових друзів, про те, які місця у США відвідував. Вона також інколи приймає участь у цьому спілкуванні, оскільки їй цікаве життя ОСОБА_3 у США, але у розмовах жодного разу дитина не згадувала про те, що його батько з ним спілкується по телефону.

З досліджених у судовому засіданні електронних доказів - електронних носіїв (дисків DVD+R та DVD-R), приєднаних відповідачем до відзиву та до заперечення на відповідь на відзив (а.с.90, 183 т.1), вбачається, що відповідач ОСОБА_1 зробила відеоогляд з мобільного додатку «Вайбер» свого мобільного телефону, де наявні її повідомлення позивачу про місце проживання в США, про здоров`я сина, про його відпочинок, проведення канікул, відвідування розважальних дитячих закладів, святкування Дня народження. При цьому, крім повідомлень, відповідач надсилала позивачу фото дитини, відео з дитиною. В основному, ініціатором цих повідомлень та надсилань фото та відео дитини виступає ОСОБА_1 . В одному випадку на одне із повідомлень ОСОБА_1 ОСОБА_2 про життя сина, останній попрохав надіслати його фото.

Також, на вказаних електронних носіях наявні повідомлення ОСОБА_1 позивачу про те, що у дитини виявили кісту і кістці руки та фото дитини в лікарні, вихідні дзвінки ОСОБА_1 до позивача у застосунку «Вайбер». До того ж, на підтвердження того, що дитина відповідає на повідомлення батька у застосунку «Вайбер» на електронному носієві суду продемонстровано смс-повідомлення ОСОБА_3 батькові, але на англійській мові з великою кількістю «веселих смайликів».

Крім того, у судовому засіданні ОСОБА_3 під час з`ясування його думки судом з приводу того, чи перешкоджає матір у спілкуванні його та батька, не тільки заперечив наявність перешкод, а також продемонстрував свій мобільний телефон, придбаний матір`ю для спілкування його з батьком.

Таким чином, судом не встановлено чинення ОСОБА_1 перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з сином та у його вихованні.

Суд констатує факт, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином та у його вихованні.

Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).

Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений сторонами, представниками сторін, а також представлені докази, констатує той факт, що позивачем не доведено факту вчинення відповідачем перешкод у спілкуванні позивача з сином та у його вихованні.

Судом встановлено, що позивач не вчиняв дій до того як звернувся до суду, щоб розпочати спілкуватися з дитиною, наприклад, звернення до органу опіки і піклування з приводу перешкод у спілкуванні з дитиною, і не надав суду доказів, що йому чинили в цьому перешкоди.

Оскільки судом не встановлено вчинення ОСОБА_1 перешкод ОСОБА_2 у вихованні та в спілкуванні з сином, тобто порушення його права на участь у вихованні та в спілкуванні з сином, то відсутні підстави для задоволення позовної вимоги позивача про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити йому перешкод у вихованні та спілкуванні з сином.

Щодо визначення ОСОБА_2 способів участі у спілкуванні та вихованні та графіку побачень з сином шляхом встановлення зустрічей у перші та треті вихідні кожного місяця без присутності матері в залежності від епідеміологічної ситуації в Луганській області; обов`язкового проведення з сином святкових днів та днів народження, спільного відпочинку з дитиною та виїзду за кордон з метою оздоровлення, необмеженого спілкування засобами телефонного та електронного зв`язку із урахуванням режиму дитини, то суд зазначає наступне.

Згідно із п.п.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст.9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм міжнародного права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Суд встановив, що між сторонами відсутній спір про місце проживання дитини, про що зазначили позивач та його представник у вступному слові, а також не заперечують цього відповідач та її представник.

Таким чином, на теперішній час місце проживання дитини ОСОБА_3 визначено з матір`ю ОСОБА_1 у США.

Тому, суд вважає, що не в найкращих інтересах дитини буде визначення графіку побачень з батьком у перші та треті вихідні без присутності матері, до того ж у Луганській області, не дивлячись на те, яка там складеться епідеміологічна ситуація, оскільки в Луганській області з 2014 року, а в Україні з 24.02.2022 року введено воєнний стан через повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України.

Тому, незалежно від епідеміологічного стану, пов`язаного з захворюванням COVID-19, зустрічі з дитиною, відвідування культурно-масових і спортивних та розважальних заходів у Луганській області суперечитиме інтересам дитини.

До того ж, під час з`ясування думки дитини в судовому засіданні, ОСОБА_3 повідомив, що знає про воєнний стан в Україні, переживає з цього приводу та вважає неможливим приїзд в Україну в умовах воєнного стану.

Щодо обов`язкового проведення позивачем з сином святкових днів та днів народження, спільного відпочинку з дитиною та виїзду за кордон з метою оздоровлення, необмеженого спілкування засобами телефонного та електронного зв`язку із урахуванням режиму дитини, то суд констатує, що відповідач не заперечує щодо такої участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_2 з дитиною та зазначила, що ніколи не чинила перешкод у спілкуванні з сином. Навпаки, вона не заперечує, щоб позивач приїхав до сина в США, поцікавився його життям та навчанням у США, провів з ним святкові дні, чи дні народження, спільно відпочивав.

Також, відповідач пояснила, що найближчим часом не планує свого приїзду з дитиною в Україну, оскільки в Україні воєнний стан, що може негативно вплинути на дитину, а також може створити небезпеку життю та здоров`ю дитини, що вона вважає неприпустимим. При цьому, позивач має необмежене спілкування з дитиною засобами телефонного та електронного зв`язку, вона намагається налагодити тісний контакт сина з батьком, проте, вважає, що позивач втратив до цього інтерес, а заявлений ним позов є лише помстою за те, що вона ініціювала перед органом опіки та піклування питання щодо зміни прізвища дитині.

Суд погоджується з аргументами відповідача з приводу того, що приїзд дитини в Україну, коли введений воєнний стан через повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України, для святкування з батьком днів народження та інших свят, або для спільного відпочинку, не відповідає найкращим інтересам дитини.

Сам факт вимоги позивача до відповідача забезпечувати спілкування батька з дитиною, побачення, спільний відпочинок та проведення дозвілля саме в Україні, є, на переконання суду, не реалізованим, занадто напруженим і таким, що фактично вириває дитину з безпечних умов, у яких вона проживає в США, у небезпечні та несприятливі для дитини умови введеного по всій території України воєнного стану. До того ж, на переконання суду, це є спробою позивача покладання на відповідача і додаткових витрат, що пов`язані із перевезенням сина в Україну для спільного святкування з батьком святкових днів та днів народження, для спільного відпочинку. При тому, що саме відповідач за вимогою батька понесла витрати на придбання для сина мобільного телефону та встановлення мобільного додатку «Вайбер» для спілкування батька з сином.

Також, суд вважає помилковим ствердження позивача у позовній заяві та у поясненнях у судовому засіданні про те, що сам факт зміни відповідачем прізвища дитини з « ІНФОРМАЦІЯ_7 » на прізвище матері « ОСОБА_1 » свідчить про наявність перешкод у спілкуванні його з сином та у його вихованні, з огляду на таке.

Так, правомірність зміни прізвища дитини не є предметом цього позову, та, до того ж, ця зміна відбулася з дозволу компетентного державного органу, до якого звернулася ОСОБА_1 , зокрема, рішення Шаргородської міської ради як органу опіки та піклування від 12.08.2021 року за №172 (а.с.41 т.1), яке не визнане протиправним та не скасоване у судовому порядку.

Саме Шаргородська міська рада, розглянувши заяву ОСОБА_1 , вважала доцільним надати дозвіл на зміну прізвища дитини з « ІНФОРМАЦІЯ_7 » на прізвище матері « ІНФОРМАЦІЯ_7 ».

Представник органу опіки та піклування Бабій С.В. в судовому засіданні пояснила, що таке рішення було прийнято в інтересах дитини після розгляду заяви ОСОБА_1 , яка повідомила, що батько заперечує щодо такої зміни прізвища дитини.

Зміна прізвища дитини матір`ю дитини ОСОБА_1 в судовому засіданні аргументована якнайкращими інтересами дитини з метою швидшої та сприятливішої соціалізації сина в США, де вона та дитина мають намір проживати в подальшому, де син навчається і серед його однокласників не виникатиме питань, які виникали до цього, чому у нього та у його матері різні прізвища, чи дійсно ОСОБА_1 є його матір`ю.

Суд погоджується з вказаними аргументами відповідача та вважає, що зміна прізвища дитини на прізвище матері « ОСОБА_1 » ніяким чином не перешкоджає батькові у спілкуванні з дитиною, враховуючи, що відомості про батька в актовому записі про народження дитини не змінені.

Суд звертає увагу на те, що зміна прізвища дитини на прізвище матері не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дитиною.

Частинами 4-6 ст.19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Шаргородською міською радою як органом опіки та піклування подано до Шаргородського районного суду Висновок «Про визначення способу участі батька у вихованні дитини та встановлення графіка зустрічей з дитиною» (а.с.37-38 т.1), з якого вбачається, що оскільки ОСОБА_1 з дитиною проживає в США, то орган опіки та піклування не може вирішувати вказаний спір та покладається на судовий розсуд.

Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною, про визначення способів участі батька у вихованні дитини та встановлення графіка зустрічей з дитиною, у зв`язку з їх недоведеністю.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 року у справі №569/18837/19, об`єктом правосуддя у справах про піклування про дитину є одвічні, гостро емоційні і постійно мінливі стосунки між батьками і їхньою дитиною, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі встановлювати сталі чутливі людські стосунки та приписувати почуття прихильності. У той же час суд у межах своїх повноважень спрямовує учасників сімейного конфлікту до його вирішення.

З урахуванням того, що позивачем не доведено позовних вимог належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, судом не встановлено фактів вчинення відповідачем перешкод позивачу у вихованні та спілкуванні з сином, батько не позбавлений можливості необмеженого спілкування з дитиною за допомогою відеозв`язку у тих умовах, які склалися між сторонами у цей час в умовах воєнного стану в Україні, відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_2 у повному обсязі, оскільки визначений позивачем спосіб спілкування та участі у вихованні дитини не відповідатиме інтересам дитини.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини щодо здійснення батьком права на виховання сина, зокрема, щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, ЗУ «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом…

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ст.6 СК України).

Відповідно доч.ч.1, 2 ст.3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства… Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Частинами 7, 8 ст.7 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч.ч.9, 10 ст.7 СК України).

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.ч.1, 2 ст.155 СК України).

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства».

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Крім того, також і діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою (ст.142 СК України).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст.153 СК України).

Згідно із ст.1 ЗУ «Про охорону дитинства», контакт з дитиною - реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Частинами 1-3 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю (ст.15 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Дитина та її батьки для возз`єднання сім`ї мають право на вільний в`їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом. Батьки, інші члени сім`ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання (ст.16 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст.9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Кожна дитина має право на вільне висловлювання особистої думки, формування власних поглядів, розвиток власної суспільної активності, отримання інформації, що відповідає її віку. Це право включає свободу розшукувати, одержувати, використовувати, поширювати та зберігати інформацію в усній, письмовій чи іншій формі, за допомогою творів мистецтва, літератури, медіа, засобів зв`язку (комп`ютерної, телефонної мережі тощо) чи інших засобів на вибір дитини. Їй забезпечується доступ до інформації та матеріалів з різних національних і міжнародних джерел, особливо тих, які сприяють здоровому фізичному і психічному розвитку, соціальному, духовному та моральному благополуччю (ч.1 ст.9 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Згідно із статтею 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Пунктом 2 ч.1 ст.1 ЗУ «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

В ст.2 ЗУ «Про міжнародне приватне право» передбачено, що цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, визначення застосовуваного права (п.1); підсудність судам України справ з іноземним елементом (п.3).

Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є (ч.1 ст.16 ЗУ «Про міжнародне приватне право»).

Права та обов`язки батьків і дітей, крім випадків, передбачених статтями 67, 67-1, 67-4 цього Закону, визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини (ст.66 ЗУ «Про міжнародне приватне право»).

Статтею 76 ЗУ «Про міжнародне приватне право» встановлено підстави визначення підсудності справ судам України, зокрема, визначено, що с уди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, в тому числі, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження… (п.2).

Згідно із ст.1 ЗУ «Про громадянство України», громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Статтею 17 ЗУ «Про громадянство України» встановлено підстави припинення громадянства України, зокрема, громадянство України припиняється: 1) внаслідок виходу з громадянства України; 2) внаслідок втрати громадянства України; 3) за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

VІ. Висновки суду

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України» та від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України», Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 01.07.2020 року у справі №138/96/17, дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Аналіз частин першої та другої та ст.159 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права того з батьків, який проживає окремо від дитини у спілкуванні з дитиною та її вихованні, який проявляється в покладенні обов`язку на того з батьків, з якими проживає дитина, не перешкоджати у здійсненні іншим з батьків своїх прав щодо виховання дитини; закріплені права батьків у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із дитиною на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

У статті 159 СК України зазначено, що суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів переконує суд, що вимоги позивача є не обґрунтованими, оскільки обставини, викладені в позові, не підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, ствердження позивача у позовній заяві про вчинення відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні носять характер формальних міркувань та не свідчать про порушення його прав та законних інтересів.

Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений сторонами, представниками сторін, представником органу опіки та піклування, а також представлені докази, констатує той факт, що позивачем не доведено факту вчинення відповідачем перешкод у спілкуванні з сином та в участі у його вихованні.

Позивач, який бажає приймати участь у вихованні сина та спілкуватися з ним, не обмежений у такому праві відповідачем.

Придбання відповідачем для можливості спілкування сина з батьком, за вимогою останнього, мобільного телефона особисто для дитини свідчить про те, що відповідач не тільки не перешкоджає участі батька у вихованні дитини, а вважає спілкування таким, що буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьком служить задоволенню життєво важливих психологічних потреб як батька, так і дитини. Позивач має право на спілкування з сином та приймати участь у його вихованні і при цьому відповідач не перешкоджає цьому в інтересах дитини.

Відтак, позов не підлягає задоволенню.

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 992,40 грн. (а.с.1 т.1).

Оскільки позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, то не підлягають розподілу судові витрати.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 81, 83, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, на підставі ст.51 Конституції України, ст.ст.3, 6, 7, 19, 141, 153, 155, 157, 158, 159, 171 СК України, ст.1, 9, 11, 12, 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства», суд

вирішив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Грушко Жанна Вячеславівна, до ОСОБА_1 , з участю органу, якому законом надано право звертатися до суду в інтересах неповнолітніх осіб - Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області як органу опіки та піклування, - про визначення способу участі батька у вихованні дитини та встановлення графіка зустрічей з дитиною - відмовити.

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Повне найменування (для юридичних осіб) та ім`я (для фізичних осіб) сторін:

- позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області, проживає в АДРЕСА_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 22.11.2005 року Немирівським РВ УМВС України у Вінницькій області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 ;

- відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженка с. Гибалівка Шаргородського району Вінницької області, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_4 , фактично проживає в Сполучених Штатах Америки, м. Аррінгтон, штат Теннессі, паспорт громадянина України № НОМЕР_3 , виданий 08.06.2021 року органом 0540, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 ;

- орган, якому законом надано право звертатися до суду в інтересах неповнолітніх осіб - Шаргородська міська рада Жмеринського району Вінницької області як орган опіки та піклування, місцезнаходження: м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області, вул. Героїв Майдану, буд.224, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ - 04326253.

Повне рішення складено та підписано 13.06.2023 року.

Суддя: