Справа № 459/2237/22
Провадження № 2/459/353/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2023 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Мельникович М. В.

з участю секретаря судового засідання Гук Т. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

29.08.2022 представник позивача ТОВ «УМ Факторинг» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , де просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» заборгованість за Договором № 902312 від 23.05.2019 у розмірі 14 521,18 грн. та понесені судові витрати.

Позовні вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що 23.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 в електронному вигляді було укладено Договір № 902312 (надалі Договір №902312) про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, відповідно до якого відповідач отримав у позику кошти у розмірі 3500 грн., строком на 30 днів, шляхом переказу коштів на його платіжну картку № НОМЕР_1 . 06.09.2019 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «УМ Факторинг» укладено договір факторингу №1 та підписано реєстр прав вимог №3 в 14.11.2019. Договір укладено шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет та підписання Кредитного договору електронним підписом. Отже, позивач став новим кредитором та отримав право вимоги до відповідача за договором. На даний час відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань, заборгованість за Договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача. Станом на день подання позовної заяви загальна сума заборгованості відповідача за Договором складає 14 521 грн. 18 коп. Представник відповідача зазначає, що відповідачем були вчинені дії, направлені на укладення Договору та відповідачу було надано кредит шляхом переказу коштів у розміру розмірі 3500 грн. 00 коп. на кредитну карту № НОМЕР_1 . Таким чином, позивач вважає, що з відповідачем було укладено кредитний договір у електронній формі, що прирівнюється до письмової форми договору з всіма правовими наслідками невиконання зобов`язань за договором. Позика за Кредитним договором видавалась строком на 30 днів. Відповідно до п. 2.4 Договору №902312 позичальник зобов`язувався у встановлений Договором строк, повернути кредит, а також сплатити проценти штрафи та пені (у разі наявності). Також позивач зазначає, що згідно з п. 3.6 Договору з 4 дня прострочення заборгованості передбачено право розпочати стягнення заборгованості та відновити щоденне нарахування процентів за користування позикою, а також вважає, що позивач вправі нараховувати проценти у розмірі 1,80% в день від суми кредиту. Позивач вважає, що оскільки відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та не сплатив нараховані відсотки, в порушення умов Договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач є таким, що зобов`язання за вказаним договором не виконав. За таких обставин, позивач вважає, що на відповідача має бути покладена відповідальність за невиконання зобов`язання, встановлена договором та чинним законодавством України. У зв`язку з тим, що відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і заборгованість за Договором не погашає, що є порушенням його законних прав, позивач просив на його користь стягнути і упущену вигоду, як збиток, який нанесений таким невиконанням відповідачем свого зобов`язання. Відтак, просив позов задовольнити.

Ухвалою від 02.09.2022 у справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою від 14.10.2022 за клопотанням представника позивача було витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» виписку по рахунку за карткою № НОМЕР_1 за період з 23 травня 2019 року по 25 травня 2019 року, а також інформацію про повний номер картки № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 , розгляд справи було відкладено.

Ухвалою від 05.12.2022 суд повторно витребував у АТ КБ «ПриватБанк» вищевказані відомості.

07.02.2023 від АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали від 05.12.2022 надійшла виписка по рахунку № НОМЕР_2 за період з 23.05.2019 по 25.05.2019 (а с. 178). З даної виписки судом встановлено, що банківська карта з № НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 (відповідачу), окрім того, встановлено, що 23.05.2019 на цю карту було здійснено зарахування переказу у сумі 3 500,00 грн.

07.03.2023 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній зазначив, що не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідач погоджується, 23.05.2019 ним було отримано від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» в позику грошові кошти в розмірі 3 500 грн і фактично укладено договір позики. Позика згідно даного договору видавалась строком на 30 днів. 06.05.2019 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позивачем укладено договір факторингу №1, підписано реєстр прав вимог. Представник відповідача вважає, що позивачем жодним чином не підтверджено передання від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» до ТОВ «УМ Факторинг» прав вимоги до ОСОБА_1 оскільки реєстр прав вимоги не містить інформації про передання прав вимоги за Договором № 902312. Окрім цього, представник відповідача вказує на відсутність доказів інформування ОСОБА_1 про перехід права вимоги за зобов`язанням до нових кредиторів. Вважає, що оскільки позивачем не доведено факт передачі йому прав вимоги, то його позовні вимоги є безпідставними, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Також зазначає, що 1750 грн. 00 коп. пені не підлягає до стягнення у зв`язку зі спливом спеціального строку позовної давності в один рік, встановленого ст. 258 ЦК України. Щодо вимоги представника позивача про стягнення завданої шкоди у вигляді упущеної вигоди представник відповідача зазначає, що така не підлягає до задоволення з огляду на те, що матеріали справи містять акт повернення права вимоги, підписаного ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «УМ Факторинг» без дати та реєстр прав вимоги без номера та дати, з яких встановити період, за який у позивача було право вимоги є неможливим. Аналізуючи звіти про грошову оцінку грошового збитку, представник відповідача зауважив, що такий звіт зроблений з періоду планового повернення, який являє собою певний відрізок часу, що вираховується між датами реєстру прав вимоги та актом повернення прав вимоги. У даному випадку такий період вирахувати не являється можливим, а отже відсутні належні докази того, що позивач дійсно отримав би дохід у сумі 1900 гривень 18 копійок, у зв`язку з чим, представник відповідача просить у задоволенні позову в цій частині також відмовити. При цьому, представник відповідача вважає, що як реєстр прав вимоги і акт повернення права вимоги не містять даних про те, що боржником є саме ОСОБА_1 . Тому, просив у задоволенні позову відмовити.

09.03.2023 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначив, що вважає відзив необґрунтованим. Зазначає, що висновок відповідача про відсутність доказів щодо його повідомлення про відступлення права вимоги є передчасним, оскільки заміна кредитора відбулася відповідно до договору факторингу №1 від 06.09.2019, який підписаний між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «УМ Факторинг» та реєстру прав вимоги №3 від 14.11.2019. Даний договір відповідач не оскаржував, тому такий має юридичну силу. Разом з тим, представник позивача, посилаючись на позицію ВС, викладену у постанові КЦС ВС від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц та у постанові 361/2105/16-ц від 06.02.2019 зазначив, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому кредитору або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Тому представник позивача вважає, що саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається представник відповідача, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Також представник послався на ст. 517 ЦК України та зазначив, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання таких доказів. Посилаючись на позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 910/10963/19 зазначив, що доказом переходу прав за зобов`язанням до нового кредитора є відповідний правочин щодо відступлення прав вимоги у зобов`язанні [...], а не документи, що засвідчують права, які передаються. Документи ж, які засвідчують саме право (вимогу) не є предметом договору, а тому їх не передання новому кредитору означає лише не виконання первісним кредитором додаткового юридичного обов`язку, наявного у нього в силу закону, та не звільняє боржника від виконання своїх зобов`язань перед новим кредитором.

03.04.2023 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, де останній просив відмовити у задоволенні позовної заяви ТОВ «УМ Факторинг». Представник наголосив на тому, що доводи позивача про те, що витяг з реєстру прав вимог підписаний та завірений належним чином не можуть братися судом до уваги. Посилаючись на Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015р. №1000/5, зареєстровані 22.06.2015р. за №736/27181, зазначає, що у витягу відтворюється реквізит «Підпис» (без особистого підпису), проставляються відмітки про засвідчення копії та відбиток печатки служби діловодства. Разом з тим, наданий позивачем витяг з реєстру прав грошових вимог має вигляд роздрукованого документа жодним чином не засвідченого та без проставлення печатки, тобто не містить необхідних відміток. Відтак, представник позивача вважає, що в даному випадку позивачем не подано жодних належних доказів, які б підтверджували наявність у ОСОБА_1 будь-якої заборгованості перед ТОВ «УМ Факторинг».

05.04.2023 на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення, у яких останній зазначив, що позивач скористався правом на виготовлення витягу з реєстру прав вимог, керуючись п. 12, Розділу 11, Правил "Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях", які затверджені наказом Міністерства юстиції від 18 червня 2015 № 1000/5 (далі Положення). Посилаючись на п. 5 п.п. 5.4 ; п.16 п. 24, п.26, п.27 Положення; аб. 2, п. 11. Розділу 2, з Інструкції діловодства в місцевих та апеляційних судах України, зазначив, що при надходженні до суду електронного документа, засвідченого кваліфікованим електронним підписом, оригінал такого електронного документа вноситься до АСДС разом з відповідним кваліфікованим електронним підписом та звітом про результати перевірки дійсності цього підпису. Відтак, представник позивача вважає, що позивач має право створювати електронні документи та надсилати їх до суду. Відповідно до вимог Положень та вищезгаданої інструкції, підписи та печатки на документі не ставиться. Відповідно до вимог Положень та Інструкції документи підписуються електронним підписом та має однакову юридичну силу. Просив врахувати дані пояснення при ухваленні рішення.

06.04.2023 сторони у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, підтвердження чого міститься в матеріалах справи.

Представник позивача подав до суду заяву, у якій просив здійснити розгляд даної справи у його відсутності, де також зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить позов задовольнити.

Відповідач та його представник у судове засідання також не з`явилися, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи. Від представника відповідача надійшла заява, у якій останній просив розгляд справи здійснювати у його відсутності та у відсутності його довірителя та підтримав доводи, викладені у відзиві.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» у судові засідання не з`являлися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду справи, підтвердження чого міститься в її матеріалах. Зокрема судові повістки та інші документи направлялися останнім електронною поштою, а також рекомендованими листами.

Відповідно до ч. 2 ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки повне рішення виготовлено 24 квітня 2023 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 06.04.2023, датою ухвалення даного рішення є саме 24 квітня 2023 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (надалі - Товариство) та ОСОБА_1 (надалі Клієнт) було укладено Договір №902312 про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту (далі - Договір №902312), відповідно до умов якого відповідач отримав позику у розмірі 3500 грн. строком на 30 днів, яка надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок наданий Клієнтом (а. с. 43-45). Договір та додаток до нього були підписані позичальником ОСОБА_1 електронним підписом, про що вказано в розділі 7 Договору №902312).

Відповідно до п. 1.1 Договору №902312 Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в сумі 3500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат Клієнта, а Клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

В п. 1.3 Договору №902312 сторони погодили наступну процентну ставку: знижена процентна ставка становить 0,01% від суми позики за кожен день користування позикою у межах строку користування позикою, стандартна процентна ставка становить 1,80% від суми позики за кожний день користування позикою.

В п. 3.6.2 Договору №902312 зазанчено, що з 4 (четвертого) дня прострочення заборгованості Товариство визнає заборгованість за позикою проблемною, розпочинає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щоденне перерахування процентів за користування позикою за стандарткою процентною ставкою, яке здійснюється не більше ніж до 90 (дев`яностого) дня прострочення.

Також судом встановлено, що перекази коштів за кредитними договорами від імені ТОВ «Авентус Україна», в тому числі за Договором №902312 здійснювалися ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» згідно угоди на переказ коштів №ВП-200417-1 від 20.04.2017, про що йдеться у листі ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», направленому ТОВ «Авентус Україна», з якого судом встановлено, що 23.05.2019 було здійснено переказ на суму 3500, 00 грн на карту НОМЕР_1 (а. с. 54).

З наданої АТ КБ «Приватбанк» виписки за договором б/н за період з 23.05.2019 -25.05.2019 судом встановлено, що банківська карта з № НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 (відповідачу) та 23.05.2019 на цю карту було здійснено зарахування переказу у сумі 3 500, 00 грн. (а. с. 179).

В ході судового розгляду, зокрема із відзиву та пояснень представника відповідача, судом встановлено, що відповідач факту отримання позики не заперечує та погоджується, що 23.05.2019 ним було отримано від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» в позику грошові кошти в розмірі 3 500 грн і фактично укладено договір позики. (а. с. 212).

Відповідно до додатку №1 до Договору про надання коштів у позику №902312 від 23.05.2019 (графік повернення платежів) дата повернення позики та сплата нарахованих процентів 22.06.2019, сума позики 3500,00 грн.; сума нарахованих процентів 10,50 грн., разом до сплати 3510,50 грн. (а. с. 47).

Отже, судом встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за Договором №902312 виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачеві позику у розмірі та на умовах, встановлених Договором №902312 (відповідач даного факту не заперечує).

Також судом встановлено, що за Договором факторингу №1 від 06.09.2019 ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги ТОВ «УМ Факторинг» за кредитними договорами (надалі Договір факторингу) (а. с. 18).

Згідно з п. п. 2.1 Договору факторингу ТОВ «Авентус Україна» зобов`язується відступити ТОВ ««УМ Факторинг» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ ««УМ Факторинг» їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» за плату на умовах, визначених договором.

Згідно з п. п. 2.2. Договору факторингу ТОВ «УМ Факторинг» набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги (а. с. 18).

14.11.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «УМ Факторинг», на виконання Договору факторингу, підписано реєстр прав вимог №3, за яким відбулося відступлення права вимоги за Договором №902312, в тому числі і за вимогами до боржника ОСОБА_1 , де вказано, що заборгованість по основному боргу становить 3500,00 грн., заборгованість за відсотками 1890,00 грн., пеня та інші штрафні санкції 7231,00 грн., загальна заборгованість 12621,00 грн, що стверджується витягом із реєстру прав вимоги від 01.07.2022 (а. с. 55).

Із листа №1508/19 від 14.11.2019, наданого ТОВ «Авентус Україна» ТОВ «УФ Факторинг» вбачається, що право вимоги по платіжній карті відповідача ОСОБА_1 за Договором №902312 було передано ТОВ «УМ Факторинг» (а. с. 56).

З копії платіжного доручення від 14.11.2019 судом встановлено, що на виконання п. п. 3.1.1 Договору факторингу ТОВ «УМ Факторинг» переказало ТОВ «Авентус Україна» 57672,31 грн. фінансування 14.11.2019 (призначення платежу «сплата згідно реєстру прав вимоги №3 від 14.11.2019 до договору факторингу №1 від 06.09.2019) (а. с. 8).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача на день подання позову становить 14 521,18 грн., з яких: 3500,00 грн. тіло кредиту; 1890, 00 грн. заборгованість за відсотками у межах строку надання позики; 5481,00 грн. проценти з 4 дня прострочення заборгованості, але не більше ніж до 90дня прострочення, 1750,00 грн. пеня, що не перевищує 50% суми, одержаної відповідачем відповідно до п. 4, 5 Договору №902312, 1900,00 грн. упущена вигода З матеріалів позовної заяви вбачається, що розрахунок заборгованості здійснювався позивачем в період з 26.06.2019 до 20.09.2019, тобто здійснений за 87 днів.

На підтвердження наявності упущеної вигоди та суми такої позивачем надано наступні документи:

-договір №95/1 про проведення оцінки грошового збитку від 20.05.2022, згідно якого оцінку грошового збитку за договором про надання позики ОСОБА_1 проводило ТОВ «Київський ріелтор»(а.с.11-12);

-акт прийому-передачі виконаних робіт від 24.05.2022, відповідно до якого ТОВ «Київський ріелтор» здійснив роботи, передбачені вищезгаданим договором, провівши незалежну оцінку грошового збитку завданого гр. ОСОБА_1 ТОВ «УМ Факторинг», з урахуванням втраченої вигоди, індексу інфляції 3% річних, внаслідок несплати коштів фізичною особою гр. ОСОБА_1 , з врахуванням втраченої (упущеної) вигоди, індексу інфляції 3% річних, внаслідок несплати коштів, отриманих у позику у ТОВ «Авентус Україна», згідно договору про надання коштів у позику №902312 від 23.05.2019 (а.с.13);

-звіт про оцінку грошового збитку, завданого ТОВ «УМ Факторинг» фізичною особою гр. ОСОБА_1 , відповідно до якого, ймовірна оціночна вартість грошового збитку склала 12830, 68 грн., в тому числі сума грошової позики 3500,00грн, нараховані відсотки за зниженою ставкою 10,50 грн, нараховані відсотки (за проблемну заборгованість) 5670,00 грн, штраф+пеня 1750,00 грн, втрачена вигода 1900,00 грн (а. с. 39).

Відтак, судом встановлено, що відповідач отримав у позику на умовах фінансового кредиту від ТОВ «Авентус Україна» грошові кошти в сумі 3500,00 грн, проте зобов`язань за цим договором не виконував ні перед ТОВ «Авентус Україна», ні перед новим кредитором ТОВ «УМ Факторинг», чим порушив права останнього, та внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 14 521,18 грн. (3500,00 грн. тіло кредиту; 1890, 00 грн. заборгованість за відсотками у межах строку надання позики; 5481,00 грн. проценти з 4 дня прострочення заборгованості, але не більше ніж до 90дня прострочення; 1750,00 грн. пеня, що не перевищує 50% суми, одержаної відповідачем відповідно до п. 4,5 Договору №,00 грн. упущена вигода).

Відповідач продовжує ухилятися від виконання Договору №902312, що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ст. 513 ЦК правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України).

Як було встановлено судом, ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги ТОВ «УМ Факторинг» до ряду боржників, в тому числі і до відповідача.

Договір факторингу №1, укладений 06.09.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «УМ Факторинг», є дійсним та чинним, відомості про те, що він оскаржувався в судовому порядку відсутні. В матеріалах справи наявні усі докази відступлення права вимоги ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «УМ Факторинг», зокрема сам договір факторингу, реєстр прав вимоги, докази сплати ТОВ «УМ Факторинг» фінансування на користь ТОВ «Авентус Україна» за Договором факторингу.

Суд не бере до уваги доводи представника відповідача щодо того, що позивач жодним чином не підтвердив передання права вимоги первісним кредитором до ТОВ «УМ Факторинг», оскільки такі доводи спростовуються дослідженими вище матеріалами справи.

Щодо того, що відповідач не був повідомлений як боржник за кредитним договором про перехід права вимоги за зобов`язанням суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

У постанові від 06.02.2018 у справі № 278/1679/13-ц Верховний Суд зазначив, що наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

Отже, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається відповідач, не припиняє зобов`язань сторін за договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за договором на користь нового кредитора.

Окрім цього, у постанові від 29.05.2018 у справі № 910/14716/17 Верховний Суд вказав, що відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні, якщо обов`язковість такої згоди передбачено договором, є підставою для визнання недійсним на підставі частини першої статті 203 Цивільного кодексу України договору про відступлення права вимоги, оскільки у такому випадку договір про відступлення права вимоги суперечить приписам частини першої статті 516 Цивільного кодексу України.

Як встановлено судом, ні Договором №902312, ні іншими документами, не передбачено такої умови, як отримання згоди боржника на заміну кредитора у цьому зобов`язанні у розумінні частини 1 статті 516 ЦК України.

Навпаки, у п. п. п. 5 п. п. 2.1. Договору №902312 зазначено, що Товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за цим договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта.

Тому, такі доводи сторони відповідача суд до уваги не бере та вважає їх безпідставними.

Щодо доводів представника відповідача про те, що у витязі з реєстру прав вимог немає основних реквізитів документу, а саме печатки та підпису, то суд такі не приймає до уваги, оскільки такі документи були підписані електронним цифровим підписом та направлялися до суду через ЄСІТС, підтвердження чого міститься в матеріалах справи. Відтак, такі документи є електронними документами (доказами).

Отже, враховуючи те, що ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги ТОВ «УМ Факторинг» за Договором №902312 до боржника ОСОБА_1 , у позивача наявне право на пред`явлення позову про стягнення заборгованості за цим Договором.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 627-629, 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до змісту частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК Укрпїни).

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно з ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Статтею 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Відправлення та передавання електронних документів здійснюються автором або посередником в електронній формі за допомогою засобів інформаційних, електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем або шляхом відправлення електронних носіїв, на яких записано цей документ ст. 11 вищевказаного закону.

Відповідно до п. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом , зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

Як встановлено судом, між сторонами у справі було укладено Договір позики на умовах фінансового кредиту в електронному вигляді, яким передбачено передачу коштів в безготівковій формі шляхом їх зарахування на платіжну картку позичальника.

Отже, підписавши вищевказану угоду електронним підписом, відповідач добровільно погодився у письмовому вигляді на умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання та порядок та розмір сплати відсотків за користування кредитом.

За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними, ТОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання за Договором належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти, проте відповідач, отримавши кредитні кошти, в порушення взятих на себе зобов`язань, суму боргу по кредиту не повернув.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частинами першою та другою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як встановлено вище, ТОВ «Авентус Україна» та відповідач у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, погодивши розмір кредиту, порядок і строки здійснення платежів на його погашення, а також досягли домовленості щодо виду, розміру та строків сплати процентів за користування кредитними коштами.

Відповідач отримав позику шляхом перерахування коштів на банківську карту, що підтверджується випискою за договором б/н за період з 23.05.2019 - 25.05.2019 у сумі 3 500,00 грн. (а. с. 179).

У подальшому, відповідач в односторонньому порядку припинив виконувати умови, укладеного ним договору.

Судом установлено, що у строк, передбачений Договором №902312 відповідач позики не повернув.

Із розрахунку заборгованості по Договору №902312 вбачається, що загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з становить 14 521.18 грн., з яких: 3500,00 грн. тіло кредиту; 1890, 00 грн. заборгованість за відсотками у межах строку надання позики; 5481,00 грн. проценти з 4 дня прострочення заборгованості, але не більше ніж до 90 дня прострочення, 1750,00 грн. пеня, що не перевищує 50% суми, одержаної відповідачем відповідно до п. 4,5 Договору №902312, 1900,00 грн. упущена вигода.

Доказів щодо сплати коштів за Договором №902312, які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, відповідач суду не надав, а тому вимоги в частині стягнення 3500,00 грн. тіла кредиту; 1890, 00 грн заборгованості за відсотками у межах строку надання позики (п.1.3 Договору №902312), 5481,00 грн. проценти з 4 дня прострочення заборгованості, але не більше ніж до 90 дня прострочення (п.3.6.2 Договору №902312) - підлягають до задоволення.

Разом з цим, щодо стягнення пені в сумі 1750,00 грн, суд приходить до висновку, що у задоволенні таких вимог позивача слід відмовити з огляду на наступне.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 4.4 Договору №902312 у випадку прострочення повернення суми позики, Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству неустойку, зокрема, пеню в розмірі 3% від суми позики за кожен день прострочення, починаючи з четвертого дня прострочення.

Відповідно до п. 4.5 Договору №902312 штрафи та пеня за договором нараховуються у момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупності суми неустойки, нарахованої за порушення Клієнтом зобов`язань за цим Договором, не може перевищувати 50% суми, одержаної Клієнтом за цим Договором, і становить 1750 грн.

Керуючись п. 4.5 Договору №902312, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 1750 грн. пені.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову в цій частині, заявив про сплив спеціального строку позовної давності в один рік, встановленого ст. 258 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач 06.09.2019 уклав Договір факторингу та придбав право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 , а в реєстрі прав вимог №3 від 14.11.2019 зафіксовано суму боргу, в тому числі суму пені та інших штрафів та санкцій.

Тобто, з 2019 року позивач довідався про порушення свого права та про особу, яка його порушила, проте до суду за стягненням вищевказаної заборгованості звернувся лише 29.08.2022, тобто пропустивши спеціальний строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки, встановлений ст. 258 ЦК України.

Згідно абз. 3 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення 1750, 00 грн пені не підлягають до задоволення з огляду на сплив спеціального строку позовної давності до таких вимог.

Щодо стягнення упущеної вигоди, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03.08.2018 у справі №923/2075/15, у постанові від 11.04.2018 у справі №921/377/14-г/7.

Як встановлено судом із звіту про оцінку, доданого позивачем, такий зроблений за період з дати планового грошового погашення позики (згідно графіку платежів це 22.06.2019) до 20.05.2022.

Тобто, судом встановлено, що такий звіт охоплює період часу до укладення Договору факторингу (06.09.2019) та переходу права вимоги до позивача.

Згідно зі статтею 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має це усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків.

Відтак, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів суми збитків, які б могли бути реально отримані позивачем у виді доходів, оскільки такий розрахунок проведений за період, за який позивач ще не набув право грошової вимоги до боржника (відповідача).

Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач дійсно отримав би дохід у сумі 1900,18 грн., у зв`язку з чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Відтак, враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1857, 35 грн, виходячи в наступного розрахунку: 10871,00/14 521,18*2481,00 = 1857, 35 грн.

Щодо стягнення витрат на проведення оцінки грошового збитку у розмірі 15000,00 грн, суд, враховуючи відмову у задоволенні позову в частині стягнення упущеної вигоди, відмовляє у стягненні таких витрат.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.22, 256, 258, 261, 512-514, 516-518, 610-612, 623, 627, 629, 638, 1054, 1077 ЦК України, керуючись ст.ст.2, 10, 12, 76, 81, 89, 133,137, 141, 263-265, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» (ЄДРПОУ 40274286, 04060, м. Київ, вул. Ризька, 73-Г, офіс 7/1) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ), з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про стягнення заборгованості за Договором №902312 від 23.05.2019 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» (ЄДРПОУ 40274286, 04060, м. Київ, вул. Ризька, 73-Г, офіс 7/1) заборгованість за Договором № 902312 від 23.05.2019 в сумі 10871,00 (десять тисяч вісімсот сімдесят одна) грн, в тому числі: 3500,00 грн. тіло кредиту; 1890,00 грн. заборгованість за відсотками у межах строку надання позики; 5481,00 грн. проценти з 4 дня прострочення заборгованості, але не більше ніж до 90 дня прострочення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» (ЄДРПОУ 40274286, 04060, м. Київ, вул. Ризька, 73-Г, офіс 7/1) судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1857 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят сім) гривень) 35 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , зокрема, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 24.04.2023.

Суддя: М. В. Мельникович