Справа № 638/799/23
Провадження № 2/638/2131/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2023 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді Штих Т.В.,

за участі секретаря Зайченко Р.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 третя особа Комунальне підприємство « Жилкомсервіс» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, -

встановив:

Позивач звернулася в Дзержинський районний суд м. Харкова із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 третя особа Комунальне підприємство « Жилкомсервіс» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 .У вказаній квартирі вона мешкає разом з неповнолітньою донькою. 30 березня 2022 року на телефон позивачки зателефонувала сусідка та повідомила, що зі стелі квартири позивачки протікає вода. Наступного дня 31 березня 2022 року, під час огляду належної позивачці квартири було виявлення затоплення квартири АДРЕСА_2 з верхнього поверху. У подальшому позивачка звернулась до власника квартири АДРЕСА_2 за вказаною адресою та пройшла оглянути причину залиття. У квартирі АДРЕСА_2 виявлено несправність секції радіатора опалення, витік води, що і стало причиною затоплення квартири АДРЕСА_3 . Проведеними обстеженнями було встановлено факт залиття. Позивачка стверджує, що будинок не постраждав від обстрілів та не завдано руйнації будинку, а також відсутні дані щодо зупинення роботи котельні « Павлове поле». Позивачка стверджує, що розмороження опалювальних приладів не було. В зв`язку з чим вважає, що з причини недбалого ставлення до приладів опалення відповідачами сталося затоплення її квартири. Позивачка просить стягнути з відповідачів 124946,00 гривень оплати завданої матеріальної шкоди за залиття квартири та 20000 гривень суму моральної шкоди, а також вирішити питання судових витрат.

Ухвалою від 16 лютого 2023 року провадження у справі відкрите.

28 лютого 2023 року відповідач ОСОБА_2 в особі представника адвоката Коваль А.П. надав відзив на позов, де просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вказав, що сталося розмерзання труб у вказаному будинку, що і спричинило затоплення квартири АДРЕСА_4 труб сталося через обстріли і припинення роботи котельної, яка тепло постачало вказаний будинок.

28 лютого 2023 року відповідач ОСОБА_3 в особі представника адвоката Коваль А.П. надала відзив на позов, де просила відмовити у задоволенні позовних вимог, вказала, що сталося розмерзання труб у вказаному будинку, що і спричинило затоплення квартири АДРЕСА_4 труб сталося через обстріли і припинення роботи котельної, яка тепло постачало вказаний будинок. Крім того відповідачі не були запрошені під час огляду та складання актів про залиття, послалась на втручання власниці квартири АДРЕСА_4 за вказаною адресою у прилади теплопостачання.

06 березня 2023 року позивачка надала відповіді на відзиви відповідачів, де просила задовольнити позовні вимоги та не приймати до уваги доводи сторони відповідачів. Вказала, що відповідачі, як власники квартири АДРЕСА_2 за вказаною адресою повинні були належним чином стежити за приладами теплопостачання, які розташовані у їх квартирі. Звернула увагу на те, що прилади теплозабезпечення у вказаній квартирі були змінені.

Ухвалою від 21 березня 2023 року закрите підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала та просив їх задовольнити. Позивачка просила задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідачів у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, пославшись на неналежність доказів, покладених в обґрунтування позову. Зауважив, що відповідачів жодного разу не повідомляли про огляд та скалдання актів про залиття квартири позивачки і не запрошували для складання акту. Крім того у актах, які складені причиною затоплення вказано російська агресія, що у подальшому привело до розмерзання труб. Вказав, що відсутня винність відповідачів щодо залиття квартири позивачки. Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти позовних вимог, вказав, що позивачка спотворює зміст їх спілкування щодо компенсації витрат на ремонт. Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась. У судовому засіданні її інтереси представляв адвокат Коваль А.П.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши надані сторонами докази, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачеві відповідно до договору купівлі- продажу № 985 від 23.08.2019 року належить квартира АДРЕСА_3 .

Позивач зареєстрована та проживає у вказаній квартирі.

Квартира АДРЕСА_2 за вказаною адресою належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - відповідачам у справі.

З наданих позивачем Акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 29 червня 2022 року, вбачається, що при обстеженні квартири АДРЕСА_4 виявлено залиття в результаті. Причиною залиттявказано дія російської агресії.

Відповідно до акту від 16 вересня 2022 року в квартирі АДРЕСА_4 затоплено натяжна стеля, стіни та шпалери, покриття підлоги. Зазначено, що у квартирі АДРЕСА_4 та квартирі АДРЕСА_2 змінені опалювальні прилади.

Відповідно до висновку експерта № 22321 за результатами проведення будівельного технічного дослідження, виконаного Національним науковим Центром « Інстиут Судових Експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса» від 10 січня 2023 року матеріальна шкода, що завдана внаслідок залиття квартири АДРЕСА_4 за вказаною вище адресою становить 124946,00 гривень. (а. с. 30 - 43).

Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Згідно з приписами ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

У частині першій статті 81 ЦПК України закріплене загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Враховуючи встановлене вище, суд вважає доведеними факти залиття квартири АДРЕСА_3 та заподіяння власнику квартири збитків, які виразилися у пошкодженні стін та стелі та підлоги у квартирі.

Суду не надано доказів пошкодження будинку АДРЕСА_5 в результаті російської агресії, а також не надано належних та допустимих доказів зупинки на тривалий час котельної « Павлове Поле», що могло, як стверджує сторона відповідачів привести до розмерзання труб.

У судовому засіданні було допитано свідок ОСОБА_4 , який повідомив, що вказаний будинок не відключали від опалення, будинок не був пошкоджений, коли він піднявся у квартиру відповідачів він побачив пошкоджений іржею опалювальний прилад. Кругом у квартирі відповідачів була вода. У телефонному режимі відповідач повідомляв про можливість врегулювання вказаного питання та просив збирати чеки на оплату завданих збитків, проте у подальшому відмовився оплачувати. У квартирі позивачки було також повно води, пошкоджені натяжні стелі, підлога, шпалери.

Тому суд вважає, що відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивачки, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивачки, не заявляли та не надали інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Натомість той факт, що причини залиття були усунуті мешканцями квартири будинку АДРЕСА_5 самостійно без відключення водопостачання в усьому будинку, дає підстави вважати, що залиття сталося саме з вини мешканців квартири АДРЕСА_2 та пошкодження труб водопостачання мало місце на ділянці після лічильника, за яку несе відповідальність власник квартири.

Посилання представника позивача на те, що акт про залиття квартири від 29 червня 2022 року не відповідає вимогам щодо його змісту та форми, отже не може бути належним доказом розміру завданої шкоди, суд приймає до уваги виходячи з того, що сам по собі акт не є лише одним доказом, що підтверджує факт заподіяння шкоди і зазначені в ньому обставини відповідачами не спростовані (Аналогічні висновки місяться в постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №643/19078/15 та від 29 травня 2019 року у справі №645/2087/15).

Суд з цього приводу зазначає, що працівники дільниці № 3 КП « Жилкомсервіс» при складанні акту від 29 червня 2022 року не мали дискреції визначати причиною затоплення « росіська агресія», крім того, власне, вираз « російська агресія», у даному акті не розтлумачена, а швидше містить більш побутовий зміст.

З акту ж від 16 вересня 2022 року № 92 не вбачається джерело інформації про зупинення роботи котельної « Павлове поле», і посилання працівників дільниці № 3 КП « Жилкомсервіс» при складанні вказаного акту на вказану інформацію також не входить до їх дискреції. Не долучено довідок чи інших документів про зупинення чи призупинення роботи котельної.

З огляду на вказане, суд вважає, що винність відповідачів у настанні негативних наслідків для майна позивачки очевидна та доведена. Відповідачі не вжили всіх необхідних заходів для належної роботи опалювальних приладів, які знаходилися у їх квартирі. Суд також зазначає, що сторонами не спростована інформація, що лише у квартирі відповідачів стався прорив труб та пошкодження приладів опалення. У інших квартирах, навіть, якщо припустити розмерзання труб опалювальні прилади не пошкоджені.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування заподіяної матеріальної шкоди підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Так, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не заперечували, що залиття квартири АДРЕСА_3 мало місце з квартири АДРЕСА_2 , власниками якої вони є, однак заперечували, що залиття мало місце з їх вини, оскільки залиття сталося коли вони були відсутні за місцем проживання та з тих причин, що порушено цілісність труб та опалювальних приладів, які замерзли.

Зазначені заперечення відповідачів та її представника не можуть бути прийняті судом до уваги з тих підстав, що відповідно до правил ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.

Отже, обов`язок утримання в належному технічному стані санітарного обладнання квартири покладається на власника квартири, а відтак відповідати за наслідки залиття квартири позивачки у справі, що мало місце з квартири відповідачки розташованої поверхом вище з тих причин, що був обрив гнучкої металевої підводки холодного водопостачання має обов`язок власник квартири, котра не забезпечила належне утримання санітарно-технічного обладнання, що призвело до залиття квартири розташованої поверхом нижче, а саме відповдача .

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Як зазначає п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

З огляду на це, позивачка не довела наявності моральної шкоди, завданої їй відповідачами, не надано жодних доказів стосовно порушення морального спокою та підстав для стягнення моральної шкоди. Суд не вбачає підстав для стягнення моральної шкоди.

Питання судових витрат буде вирішено додатковим судовим рішення.

Керуючись ст.4; 10; 12-13; 15; 76-80; 81-82; 133; 137; 141; 223; 258-259; 263-265 ЦПК України, на підставі ст.3 ЦПК України, ст.15; 16; 22; 23; 1166 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 третя особа Комунальне підприємство « Жилкомсервіс» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 та ОСОБА_3 ІПН НОМЕР_2 в рівних частинах з кожного по 62473 ( шістдесят дві тисячі чотириста сімдесят три) гривни на користь ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_3 суму матеріальних збитків.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 07 червня 2023 року.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апелляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Суддя: Т.В. ШТИХ