Провадження № 22-ц/801/684/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2023 рокуСправа № 127/32955/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Якименко М. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації Фізкультурно-спортивне товариство «Динамо» України про стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Громадської організації Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 30 січня 2023 року у м. Вінниці суддею цього суду Медяною Ю.В., дата складання його повного тексту не відома,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Громадської організації Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України (далі ГО ФСТ «Динамо» України) про стягнення моральної шкоди. Позов мотивований тим, що 23 вересня 2016 року між сторонами було укладено контракт, у відповідності до умов якого ОСОБА_1 призначено на посаду заступника голови Вінницької обласної організації Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України (далі Вінницька обласна організація ФСТ «Динамо» України) на термін з 23 вересня 2016 року по 23 вересня 2021 року.

Наказом голови Вінницької обласної організації ФСТ «Динамо» України №86-П від 17 серпня 2018 року позивача було звільнено з займаної посади в зв`язку із систематичним невиконанням обов`язків на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/23078/18 від 13 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 30 травня 2019 року, вказаний наказ визнано незаконним та скасовано. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника голови Вінницької обласної організації ФСТ «Динамо» України.

Як вказує позивач, внаслідок стресової ситуації, пов`язаної із звільненням, постійних нервових перенапружень, триваючим судовим процесом щодо поновлення на роботі, він неодноразово був вимушений в силу різкого погіршення стану здоров`я проходити стаціонарне лікування у різних закладах охорони здоров`я, чим йому було завдано моральну шкоду.

3 метою визначення розміру моральної шкоди, позивач звертався до Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Відповідно до висновку експерта №4709/19-21 від 05 липня 2019 року розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) може становити від 36 до 108 мінімальних заробітних плат на момент винесення рішення судом.

Пославшись на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду, заподіяну незаконним звільненням із займаної посади в розмірі 250 000 грн., а також судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 15 072 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 грудня 2020 року за клопотанням відповідача призначено повторну судову психологічну експертизу. Згідно висновку експерта № СЕ-19/102-21/15147-ПС від 06 вересня 2022 року можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) ОСОБА_1 становить 36 мінімальних заробітних плат (у грошовому еквіваленті станом на момент складання висновку експерта 234 000 грн.).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 січня 2023 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ГО ФСТ «Динамо» України на користь ОСОБА_1 завдану незаконним звільненням моральну шкоду у розмірі 234 000 грн., вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ГО ФСТ «Динамо» України, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам відповідає не в повній мірі, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 23 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та ГО ФСТ «Динамо» України було укладено контракт, у відповідності до умов якого ОСОБА_1 призначено на посаду заступника голови Вінницької обласної організації ФСТ «Динамо» України на термін з 23 вересня 2016 року по 23 вересня 2021 року (а. с. 9-13, том 1).

Наказом голови Вінницької обласної організації ФСТ «Динамо» України №86-П від 17 серпня 2018 року ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади в зв`язку із систематичним невиконанням обов`язків на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України (а. с. 14, том 1).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/23078/18 від 13 березня 2018 року, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 30 травня 2019 року, вказаний наказ визнано незаконним та скасовано. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника голови Вінницької обласної організації ФСТ «Динамо» України (а. с. 15-20, том 1).

У виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого нейрохірургічного відділення №10729, виданій КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» від 30 жовтня 2019 року вказано, що ОСОБА_1 має грижу деяких міжхребетних дисків на ґрунті нестабільного остеохондрозу хребта з стенозом хребтового каналу, вираженим вертеброгенним та редикулярним синдромами, геманігіома тіла L5 хребця, спондилодисцит L2-L3; цукровий діабет 2 типу середнього ступеню важкості, в ст. субкомпенсації, діабетичну дистональну сенсорну нейропатію, явної стадії, діабетичну ангіопатію ніг, ішемію І, діабетичну нефропатію ІІІ; атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу 2-3 ст., ризик високий, СНІ (а. с. 25-26, том. 1).

Подібні відомості наявні і у виписці із медичної карти стаціонарного хворого №3099 терапевтичного відділення №1 від 31 жовтня 2019 року, виданої КНП «Вінницький обласний клінічний високоспеціалізований ендокринологічний центр Вінницької обласної ради» (а.с.27, том 1).

Згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 26 січня 2016 року ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, інвалідом армії МВС України (а. с.36, том 1)

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/102-21/15147-ПС від 06 вересня 2022 року у ОСОБА_1 наявні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його, як особистості і виникли внаслідок впливу незаконного звільнення. ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода). Можливий розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) ОСОБА_1 становить 36 мінімальних заробітних плат (у грошовому еквіваленті станом на момент складання висновку експерта 234 000 грн.) (а.с.127-138, том 2).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. ч. 2, 3, 5 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно із роз`ясненнями у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що визначаючи розмір моральної шкоди у 234 000 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції необґрунтовано надав перевагу висновку експерта над іншими доказами, не врахувавши при цьому наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, а також засади розумності, виваженості та справедливості.

З матеріалів справи видно, що експертом для визначення можливого розміру грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) ОСОБА_1 використана методика ОСОБА_2 про визначення розміру відшкодування моральної шкоди. Однак у Верховний Суд у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №372/4399/15-ц зазначив, що 29 січня 2016 року рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України методика О. М. Ерделевського про визначення розміру відшкодування моральної шкоди була виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз та внесена до Переліку рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 22 липня 2022 року у справі № П/811/4240/14 вказано, що призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду. При дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватись на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності. Разом з цим, суд не може обґрунтовувати своє рішення лише висновком експертизи. Судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів.

У даній справі суд першої інстанції всупереч положенням ст. ст. 89, 110 ЦПК України в мотивувальній частині рішення зосередився лише на правомірності та обґрунтованості висновку експерта без викладення своїх мотивів щодо відхилення або врахування кожного доказу.

Крім того, законодавством не встановлено кратного співвідношення розміру компенсації в даній категорії справ з розміром мінімальної заробітної плати, який використано експертом при розрахунку розміру моральної шкоди під час складання висновку, на який суд першої інстанції посилався у своєму рішенні, обґрунтовуючи підстави для стягнення моральної шкоди у розмірі 234 000 грн.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб особи, яка зазнала немайнових втрат, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Аналіз вимог ст. 237-1 КЗпП України та ст. 23 ЦК України дає підстави стверджувати, що для стягнення моральної шкоди повинна бути встановлена одночасна сукупність наступних обставин: 1) наявність вказаних правових підстав; 2) причинно-наслідковий зв`язок між ними та звільненням працівника.

Отже, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суд апеляційної інстанції врахував усі обставини справи, істотність вимушених у житті позивача змін, характер, тривалість і обсяг заподіяних йому моральних страждань, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості та вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення розміру моральної шкоди, який стягнуто з ГО ФСТ «Динамо» України на користь ОСОБА_1 з 234 000 грн. до 15 000 грн.

При цьому враховуючи, що в межах спірних правовідносин замовлення експертного дослідження та отримання експертного висновку №4709/19-21 від 05 липня 2019 року відбулося за ініціативою позивача поза межами процесуального порядку, витрати на проведення цієї експертизи не можуть вважатися витратами, пов`язаними з розглядом справи, як такі, що є необхідними та неминучими, а тому суд першої інстанції у цій частині дійшов вірного висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на підготовку такого експертного висновку.

Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 824/647/19-а зауважив, що здійснення учасником справи замовлення експертного дослідження поза межами процесуального порядку обмежує право іншої особи приймати участь у процесі проведення експертизи, зокрема подавати заяву про відвід експерта.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог щодо відшкодування моральної шкоди в законній силі залишатись не може та відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає

зміні у цій частині.

З ч. ч. 1, 2, 7, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст.382 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог та частковим задоволенням вимог апеляційної скарги, відповідно до положень ст. 141, п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору як інвалід 2 групи, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, вважає за необхідне зменшити розмір стягнутого судового збору за подачу позовної заяви з ГО ФСТ «Динамо» України на користь держави з 3 510 грн. до 150 грн., а судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 525 грн. ГО ФСТ «Динамо» України компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім того, слід збільшити розмір стягнутих витрат на проведення експертизи (висновок № СЕ-19/102-21/15147-ПС від 06 вересня 2022 року) з ОСОБА_1 на користь ГО ФСТ «Динамо» України з 324, 86 грн. до 4 771, 44 грн., оскільки позивач як особа з інвалідністю 2 групи звільняється виключно від сплати судового збору, а не від компенсації витрат відповідачу, пов`язаних з розглядом справи.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 712/15541/18.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.367,374,376,382-384,389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Громадської організації Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України задовольнити частково, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 січня 2023 року в частині розміру стягнення моральної шкоди та судових витрат змінити.

Зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з Громадської організації Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з 234 000 грн. до 15 000 грн.

Зменшити розмір стягнутого судового збору за подачу позовної заяви з Громадської організації Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України () на користь держави з 3 510 грн. до 150 грн.

Збільшити розмір стягнутих витрат на проведення експертизи з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Громадської організації Фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України () з 324, 86 грн. до 4 771, 44 грн.

Рішення суду першої інстанції в іншій частині залишити без змін.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги Громадській організації Фізкультурно-спортивному товариству «Динамо» України (код ) в розмірі 3 525 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. М. Якименко