Справа №461/2830/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2023 року м. Львів.

Галицький районний суд м.Львова

у складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.,

за участю:

секретаря судового засідання Цибулько О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою адвокатеси Мартинюк Юлії Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за участю заінтересованих осіб Галицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Львів) та ОСОБА_3 , про встановлення фактів народження дітей, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокатеса Мартинюк Ю.С. в інтересах заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулася до Галицького районного суду м. Львова з заявою про встановлення факту народження:

- дитини жіночої статі, громадянки України ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якої є громадянка України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а батьком громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- дитини чоловічої статі, громадянина України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , матір`ю якої є громадянка України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а батьком громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заяву мотивує тим, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Новоіванівка, Нижнегірського району Автономної Республіки Крим та є громадянкою України, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_1 від 17.05.2002 Відділом запис у актів громадянського стану м. Нижньогірск Автономної республіки Крим, актовий запис 17. Паспорт громадянки України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не встигла отримати, оскільки в момент окупації мала 13 років, однак за народженням є громадянкою України. Заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України, що підтверджується паспортом. Під час проживання у тимчасово окупованій Автономній Республіці Крим 21.12.2021 року заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , уклали шлюб, який зареєстрований Совєтським районним відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, актовий запис 3. Після укладання шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - ОСОБА_1 , дружині - ОСОБА_6 . Від шлюбу у батьків народилося двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1 дитина жіночої статі ОСОБА_4 в смт Совєтський Совєтського району Автономної Республіки Крим; ІНФОРМАЦІЯ_4 дитина чоловічої статі ОСОБА_5 в смт Совєтський Совєтського району Автономної Республіки Крим. Спір щодо батьківства дітей відсутній. Уся АР Крим, є тимчасово окупованою територією. При народженні дітей батькам видавалися медичні свідоцтва про народження: 14.05.2020 року виписний епікриз (із акушерського стаціонару) виданий ГБУЗРК «Совєтська районна лікарня», однак оригінал було здано до Совєтського районного відділу запису актів цивільного стану Департамента запису актів громадянського стану Міністерства юстиції республіки Крим, який видав 15.05.2020 року свідоцтво про народження, серія НОМЕР_2 , актовий запис №1, відносно народження ОСОБА_8 ; 15.02.2022 року Виписний епікриз (із акушерського стаціонару) виданий ГБУЗРК «Совєтська районна лікарня», однак оригінал було здано до Совєтського районного відділу запису актів цивільного стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції республіки Крим, який видав 02.03.2022 року свідоцтво про народження, серія НОМЕР_3 , актовий запис №1, відносно народження ОСОБА_9 . Такі документи про народження дитини відповідно до діючого законодавства України є недійсними і не створюють жодних юридичних наслідків, однак зазначені у них відомості об`єктивно й достовірно підтверджують факт народження дітей заявників, саме на тимчасово окупованій території України. Станом на день подачі заяви у заявників відсутні документи, які дозволяють зареєструвати народження дітей згідно з вимогами національного законодавства та отримати свідоцтво про народження дитини, встановленого Україною зразка. Встановлення факту народження необхідно батькам для отримання свідоцтва про народження дитини, встановленого законодавством України зразка, підтвердження громадянства України та реалізації в подальшому дитиною всіх належних їй прав та свобод громадянина України, а підставою для державної реєстрації актів цивільного стану в даному випадку є відповідне рішення суду.

При цьому батьки не звертались до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану з приводу отримання відмови у проведенні реєстрації, оскільки відповідно до листа Верховного суду від 22.04.2021 року під час розгляду судами справ про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасового окупованій території України вимога щодо отримання письмової відмови органів реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації фактів не ґрунтується на положеннях чинного законодавства. За даних обставин виникає необхідність у встановленні факту, що має юридичне значення, а саме факту народження дитини. Тому заявниця просить заяву задовольнити.

Заявниця у заяві просить розгляд справи здійснювати у її відсутності, вимоги заяви підтримує та просить їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Галицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Львів), будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи, до суду не з`явився. Однак, подав до суду заяву про розгялд справи у його відсутності.

Заінтересована особа ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про час, день та місце розгляду справи, до суду не з`явилася.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з п.7 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає впорядку окремого провадження, зокрема, справи про народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно з ч.1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

У відповідності до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану (п.4 ст. 273 ЦПК України).

ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Новоіванівка, Нижнегірського району Автономної Республіки Крим та є громадянкою України, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_1 від 17.05.2002 Відділом запис у актів громадянського стану м. Нижньогірск Автономної республіки Крим, актовий запис 17.

Паспорт громадянки України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не встигла отримати, оскільки в момент окупації мала 13 років, однак за народженням є громадянкою України.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України, що підтверджується паспортом.

Під час проживання у тимчасово окупованій Автономній Республіці Крим 21.12.2021 року заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , уклали шлюб, який зареєстрований Совєтським районним відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, актовий запис 3. Після укладання шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - ОСОБА_1 , дружині ОСОБА_6ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 видавалось медичне свідоцтво про народження - виписний епікриз (із акушерського стаціонару) виданий ГБУЗРК «Совєтська районна лікарня», з якого вбачається, що вона ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину жіночої статі.

15.05.2020 року Совєтським районним відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим видано свідоцтво про народження, серії НОМЕР_2 , актовий запис №1.

Також, 15.02.2020 року ОСОБА_3 видавалось медичне свідоцтво про народження - виписний епікриз (із акушерського стаціонару) виданий ГБУЗРК «Совєтська районна лікарня», з якого вбачається, що вона ІНФОРМАЦІЯ_4 о 13 год. 55 хв. народила дитину чоловічої статі.

02.03.2022 року Совєтським районним відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим видано свідоцтво про народження, серії НОМЕР_3 , актовий запис №1.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається, зокрема, сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Таким чином, судом встановлено, що відповідно до положень п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», місцем народження ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є смт Совєтський Совєтського району Автономної Республіки Крим, що є тимчасово окупованою територією України з 20.02.2014 року, тому суд приходить до висновку, що до даних правовідносин підлягають застосування положення ст. 317 ЦПК України та Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Згідно з ч.4 ст.5 Закону примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства Російської Федерації не визнається Україною та не є підставою для втрати громадянства України.

Відповідно до положень ст. 9 Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис №1 та серії НОМЕР_3 , актовий запис №1 видані Совєтським районним відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим, не створюють правових наслідків.

Згідно з медичним епікризом про народження від 14.05.2020 року ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та її матір`ю є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України.

Згідно з медичним епікризом про народження від 15.02.2020 року року ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 та його матір`ю є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», АР Крим є тимчасово окупованою територією. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, наяку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

На сьогоднішній час медичне свідоцтво про народження дитини, видане лікувальним закладом на тимчасово окупованої території, не є підставою для реєстрації народження на території України.

Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно з ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження.

Пунктом 2 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації народження, зокрема є: б) медичне свідоцтво про народження, медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу. Ці документи подаються для державної реєстрації народження дитини, яка досягла одного року і більше.

Оцінюючи довідку про народження, суд виходить з того, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком виникнення та зміну багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Згідно з ч.1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Вказані факти мають для заявника юридичне значення, які іншим шляхом встановити неможливо.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обставини на які посилається заявник у своїй заяві знайшли підтвердження в судовому засіданні, доповнюються об`єктивними та достовірними документами про обставини справи, що в сукупності знаходяться в об`єктивному взаємозв`язку між собою, нічим не спростовані, а тому заяву про встановлення факту слід задовольнити повністю.

Таким чином, керуючись ст. ст. 4, 7, 10, 12, 76, 77, 258, 259, 263, 265, 317-319 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву адвокатеси Мартинюк Юлії Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за участю заінтересованих осіб Галицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Львів) та ОСОБА_3 , про встановлення фактів народження дітей - задовольнити.

Встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_1 дитини жіночої статі громадянки України ОСОБА_4 , уродженки смт Совєтський Совєтського району, АР Крим, Україна, у батьків: мати - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України; батько - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України.

Встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_4 дитини чоловічої статі громадянина України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця смт Совєтський Совєтського району, АР Крим, Україна, у батьків: мати - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України; батько - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України.

Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Повний текст рішення виготовлено 25.04.2023 року.

Суддя О.Р.Юрків.