Дата документу 25.04.2023 Справа № 331/4508/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1030/23 Головуючий у 1-й інстанції: Яцун О.О.
Є.У.№ 331/4508/21 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаззбут» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з газопостачання,

за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2023 року в частині розподілу судових витрат,

В С Т А Н О В И В:

Наказом Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 20.08.2021 стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Запоріжгаз збут» заборгованість за послуги із газопостачання у сумі 8576, 29 грн. за період з 01.06.2019 по 06.10.2020 та судовий збір у розмірі 227 грн.

У березня 2023 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування судового наказу, посилаючись на те що з 20.06.2019 року вона не є споживачем комунальних послуг, оскільки продала належну їй квартиру іншим особам. Про існування судового наказу дізналась лише 22.02.2023, а тому просить поновити пропущений строк звернення до суду. Крім того, заявник просила суд стягнути з ТОВ «Запоріжгаз Збут» на свою користь судові витрати, пов`язані із зверненням нею до суду із заявою про скасування судового наказу, які складаються із 134 грн. 20 коп. судового збору, сплаченого при подачі заяви та 2000 грн. витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із заявою про скасування судового наказу, виданого 20 серпня 2021 року Жовтневим районним судом міста Запоріжжя по справі № 331/4508/21.

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 20 серпня 2021 року у справі № 331/4508/21 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з газопостачання, задоволено частково.

Скасовано судовий наказ від 20 серпня 2021 року, виданий Жовтневим районним судом міста Запоріжжя у справі № 331/4508/21 за заявою ТОВ «Запоріжгаз збут» за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.06.2019 року по 06.10.2020 року у сумі 8576,29 грн. та стягнення 227 грн.. судових витрат.

У стягненні витрат на правничу допомогу у сумі 2000 грн. та судового збору у сумі 134,20 грн. 20 коп. з ТОВ «Запоріжгаз збут» на користь ОСОБА_1 , відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням в частині відмови у стягненні з ТОВ «Запоріжгаз збут» судових витрат на її користь, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу в частині розподілу судових витрат скасувати та постановити нову про задоволення її вимог про стягнення із ТОВ «Запорізгаз збут» на її користь витрат на правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. та судового збору в сумі 134,20 грн.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків та застосував до вказаних правовідносин норми ч.2 ст.164 ЦПК України, а також висновки суду першої інстанції про недоведеність витрат на правничу допомогу також є не обґрунтованими.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В засідання апеляційного суду представник стягувача не з`явився, про час і місце розгляду справи був сповіщений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 10.04.2023 судової повістки про виклик до суду. Суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності представника стягувача, визнавши примчини його неявки до суду неповажними.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з виходячи з такого.

Відмовляючи у задоволені заяви ОСОБА_1 в частині відшкодування судових витрат, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності та, посилаючись на норми частини 2 статті 164 ЦПК України, вказав на неможливість вирішення цього питання в порядку розгляду справи в наказному проваджені.

Колегія суддів із вказаними висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.

Судом встановлено, що 20 серпня 2021 року Жовтневим районним судом міста Запоріжжя по справі № 331/4508/21 було видано судовий наказ за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз збут» про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Запоріжгаз збут» заборгованості за надані послуги газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.06.2019 по 06.10.2020 у сумі 8 576 (вісім тисяч п`ятсот сімдесят шість) грн. 29 коп., а також судовий збір в сумі 227 (двісті двадцять сім) грн. 00 коп.

Проте, за договором купівлі-продажу від 20.06.2019 вищевказану квартиру ОСОБА_1 продала.

За заявою боржника ухвалою від 02 березня 2023 року судовий наказ скасовано.

До заяви про скасування судового наказу заявник додала угоду про надання правової допомоги, укладену 24 лютого 2023 з адвокатським об`єднанням «Преміум» з додатком №1, ордер на надання правової допомоги, попередній розрахунок витрат.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги ( ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Згідно ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що «з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи […]».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2023 року у справі № 824/9/22 (провадження № 61-11644ав22) зазначено, що: «при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини».

В матеріалах справи наявна угода про надання правової допомоги № 06/23 від 24.02.2023 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1098385 від 24.02.2023 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я ОСОБА_2 , прас з вартістю послуг адвоката та попередній розрахунок витрат на правову допомогу на суму 2000,00 гривень.

Отже попередній розрахунок витрат на правничу допомогу був поданий ОСОБА_1 разом із заявою про скасування судового наказу.

Відповідно до розділу 3 угоди про надання правової допомоги № 06/23 від 24.02.2023 року ОСОБА_1 та адвокат Волошина Є.В. узгодили, що за надані послуги ОСОБА_1 виплачує Адвокатському об`єднанню «Преміум» гонорар та сплачує фактичні видатки, пов`язані з наданням доручення. Розмір, порядок обчислення гонорару та фактичних видатків, пов`язаних з виконанням доручення. Порядок та строк оплати гонорару, а також фактичні видатки, пов`язаних з виконанням доручення визначається в Додатку №1 до даної Угоди.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Апеляційний суд враховує, що між ОСОБА_1 та адвокатом Волошиною Є.В. досягнуто домовленість щодо розміру гонорару, тому формалістичними є висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання через відсутність платіжного документа в матеріалах справи.

Що стосується посилань суду першої інстанції на частину 2 статті 164 ЦПК України як на підставу відмови у компенсації ОСОБА_1 судового збору за рахунок ТОВ «Запоріжгаз збут», то колегія суддів вважає вказані посилання є безпідставними, а суд першої інстанції припустився помилки застосувавши вказані норми процесуального права.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України, в разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Апелянт ОСОБА_1 під час розгляду заяви про видачу судового наказу ТОВ «Запоріжгаз збут» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з газопостачання в суді першої інстанції мала статус боржника, а не стягувач.

Окрім того, вона вже реалізувала своє право на захист, звернувшись до суду із заявою про скасування судового наказу, виданого 20 серпня 2021 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя по справі № 331/4508/21. Підстав звертатись ОСОБА_1 в позовному проваджені не вбачається.

Аналіз викладеного вище свідчить про те, що під час розгляду судом першої інстанції питання щодо розподілу судових витрат, судом були допущені порушення норм процесуального права, що у відповідності до норм статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення саме в тій частині, яка переглядалась.

Ухвала Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2023 року в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу судом апеляційної інстанції не переглядалась.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2023 року у цій справі в частині розподілу судових витрат скасувати.

Стягнути з ТОВ «Запоріжгаз збут» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 2000,00 гривень (дві тисячі гривень 00 копійок) та судовий збір в сумі 134,20 гривень (сто тридцять чотири гривні 20 копійок).

В іншій частині ухвала Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2023 року не переглядалась.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2023 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська