РІШЕННЯ

Іменем України

06.06.2023 року м. Львів

Франківський районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

за участю секретаря судового засідання Лозинського Т.-Р.А.

заявниці ОСОБА_1

представника заявниці Левицького І.М.

свідка ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , поданої в її інтересах адвокатом Левицьким Ігорем Михайловичем, зацікавлена особа: Франківський відділ реєстрації актів цивільного стану у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті на окупованій території, -

встановив:

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Левицький І.М. звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_4 .

Заяву мотивує тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заявниця стверджує, що її матір народилась в сім`ї ОСОБА_5 , 1909 р.н. і ОСОБА_6 , 1913 р.н., і постійно мешкала у м.Мелітополь, Запорізької області, який на теперішній час знаходиться на тимчасово окупованій території. Проживала у квартирі АДРЕСА_1 . 03.02.2023 року заявниці повідомили про смерть її матері, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка, згідно лікарського свідоцтва про смерть №15/10, виданого 03.02.2023 року Центром первинної медико - санітарної допомоги, амбулаторія загальної практики - сімейної медицини №10, померла у зв`язку з серцевою недостатністю, ішемічною хворобою серця, атеросклерозом. Поховано ОСОБА_4 на міському кладовищі «Нове» Мелітопольського району, що підтверджується фотографією місця поховання. Оскільки ОСОБА_4 померла на тимчасово непідконтрольній Україні території, її смерть не може бути зареєстрована в органах ДРАЦС на підставі свідоцтва про смерть, виданого органом ЗАГСу, який знаходиться на тимчасово непідконтрольній Україні території. Встановлення факту смерті заявниці необхідно для отримання свідоцтва про смерть на території України. Просить заяву задоволити.

Заявниця та її представник в судовому засіданні заяву підтримали в повному обсязі, просили таку задоволити.

Представник заінтересованої особи Франківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові в судове засідання не з`явився, однак суд вважає за можливе проводити розгляд справи без їх участі.

Дослідивши матеріали поданої заяви у справі, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердила факт, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 на тимчасово окупованій території України, а саме у м. Мелітополь.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 . Баткьами зазначено: батько - ОСОБА_8 , мати - ОСОБА_4 .

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №7, ОСОБА_1 розірвала шлюб ОСОБА_9 на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області про розірвання шлюбу від 21.09.1993 року, номер актового запису про розірвання шлюбу №852.

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №3, ОСОБА_1 29.10.1994 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_11 , актовий запис №1256.

Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть №15/10 від 03.02.2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . Причиною смерті зазначено серцеву недостатність, ішемічна хвороба серця, атеросклероз.

На підтвердження факту смерті видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , згідно якого ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 24.05.2023 року було відмовлено ОСОБА_1 у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Стаття 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» містить поняття тимчасово окупованої території України, до якої відноситься у тому числі й сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

За положеннями ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Проте, оцінюючи надані заявником документи про смерть, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані намібійські винятки: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів .

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» ( Loizidou v. Turkey , 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах Кіпр проти Туреччини ( Cyprus v. Turkey , 10.05.2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії ( Mozer v. the Republic of Moldova and Russia , 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать ( Cyprus v. Turkey , 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу ( Cyprus v. Turkey , 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі Мозер проти Республіки Молдови та Росії наголосив, що першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою] ( Mozer v. the Republic of Moldova and Russia , 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Крім того, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Встановлення факту смерті ОСОБА_4 необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть на території України.

У відповідності з ч. ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За таких певних обставин та в сенсі наведених норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та вважає можливим встановити факт смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 263-265, 293, 315, 317, 319 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , поданої в її інтересах адвокатом Левицьким Ігорем Михайловичем, зацікавлена особа: Франківський відділ реєстрації актів цивільного стану у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті на окупованій території - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у АДРЕСА_2 .

Франківському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) зареєструвати смерть вказаної особи на підставі даного рішення.

Рішення підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 06 червня 2023 року.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Заінтересована особа: Франківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції: код ЄДРПОУ 3286125, адреса: м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 29.

Суддя Ванівський Ю.М.