№ 201/6336/23
провадження 2з/201/140/2023
У Х В А Л А

04 серпня 2023 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі клопотання представника позивача про витребування, забезпечення доказів по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про стягнення грошової суми за договором про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 01. червня 2023 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення грошової суми за договором про поділ майна подружжя, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Справа по суті не слухалася, виносилися ухвали, розглядаються клопотання, спір по суті не вирішено.

Відповідач звернувся до суду з клопотанням про витребування, забезпечення доказів, в якому ставилося питання про витребування у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни належним чином засвідчених копій справ, заведених цим приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М.: щодо посвідчення Договору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, укладеного 11 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвічений приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 3201; щодо посвідчення Договору позики, укладеного 11 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвічений приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 3202; щодо посвідчення Договору купівлі-продажу, укладеного 14 листопада 2019 року, де предметом договору є квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , покупцем даної квартири є ОСОБА_1 , що, на думку цього відповідача стосуються розгляду цієї цивільної справи і потрібно для доказу спростування позовних вимог, розгляду справи, оскільки отримати їх (вказані документи) відповідач або його представник не можуть.

Відповідно ст. 84 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів.

Відповідно до ст. 118 ЦПК України заява про витребування, забезпечення доказів розглядається протягом п`яти днів з дня її надходження з повідомленням сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Присутність цих осіб не є обов`язковою.

Дослідивши матеріали справи і клопотання про забезпечення доказів, проти чого фактично не заперечувала сторона відповідача, враховуючи наявність у вказаного позивача та представника складнощів в поданні вказаних документів, суд вважає за необхідним клопотання задовольнити, оскільки воно обгрунтоване і основане на законі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких грунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany)).

На підставі викладеного, керуючись ст. 84, 116-118, 182, 222, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Зобов`язати приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірину Михайлівну надати Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська належним чином засвідчені копії справ, заведені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною:

щодо посвідчення Договору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, укладеного 11 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвічений приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 3201;

щодо посвідчення Договору позики, укладеного 11 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвічений приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 3202;

щодо посвідчення Договору купівлі-продажу, укладеного 14 листопада 2019 року, де предметом договору є квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , покупцем даної квартири є ОСОБА_1 , для дослідження і оцінки разом з іншими доказами в справі.

Ухвала набрала законної сили 04 серпня 2023 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя -