Головуючий у І інстанції Сирбул О.Ф.
Провадження № 22-ц/824/8697/2023 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 серпня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва із позовом до ТОВ «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» про стягнення вартості невикористаних у зв`язку зі скасуванням рейсів квитків із урахуванням пені, інфляційної складової та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що 27 лютого 2020 року за допомогою електронного ресурсу бронювання авіаквитків skyup.aero/uk/ він придбав чотири авіаквитки сполученням Київ-Батумі з вильотом 05 вересня 2020 року, та такої ж вартості квитки у зворотньому напрямку на 13 вересня 2020 року на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , зі сплатою їх вартості електронними засобами на загальну суму 15 262,00 грн. Організовувало політ ТОВ «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» рейсами PQ431 та РА432.

В подальшому, 20 серпня 2020 року на електронну адресу позивача надійшло повідомлення, що відповідач скасовує рейси, за якими він здійснив оплату. У вказаному листі відповідач запропонував визначитися із варіантом відшкодування за скасований рейс. У електронному листі від 21 серпня 2020 року позивач повідомив про бажання відшкодувати вартість квитка на його рахунок.

На пропозицію відповідача, ОСОБА_1 скористався електронним ресурсом, на якому здійснював бронювання квитка. Однак, можливість відшкодування повної вартості сплачених коштів на вказаному електронному ресурсі була відсутня. 21 серпня 2020 року відповідач запропонував позивачу заповнити форму, яку надіслав в додатку до листа, а саме: «Претензію». Натомість відповідач не здійснив дій по поверненню вартості невикористаних у зв`язку зі скасуванням рейсів квитків.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути вартість невикористаних у зв`язку зі скасуванням рейсів квитків в сумі 15 262 грн. 00 коп., а також інфляційну складову у розмірі 259 грн. 45 коп. та 61 грн. 47 коп. - пені згідно п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», завдану моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. та витрати на правничу допомогу.

09 березня 2023 року від представника позивача надійшло клопотання про відмову від позовної вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 15 262,00 грн. та закриття провадження у цій частині.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року прийнято відмову позивача від частини позовних вимог щодо стягнення з ТОВ «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 15 262,00 грн. та закрито в цій частині провадження у справі.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ТОВ «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» пеню 3% у розмірі 61,47 грн., інфляційні втрати у розмірі 259,45 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн., витрати на правову допомогу у сумі 2 500,00 грн., а всього 7 820,92 грн.

Стягнуто з ТОВ «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року стягнуто з ТОВ «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 9 000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням суду, відповідач ТОВ «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП»через представника - адвоката Чернишенка А.Г. подав на рішення та додаткове рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Обгрунтовуючи скаргу в частині оскарження рішення суду від 09 березня 2023 року, відповідач посилався на те, що ТОВ «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙП» виконало свої зобов`язання перед ОСОБА_1 з повернення коштів за квитки у повному обсязі, у строки та у відповідності до Авіаційних правил, а твердження позивача про порушення Авіакомпанією його прав є надуманими, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, про що свідчать докази, наявні в матеріалах справи та загальновідомі факти. Зазначив, що в діях ТОВ «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» відсутні ознаки протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання, оскільки станом на дату звернення ОСОБА_1 з позовом до суду були відсутні правові підстави для задоволення грошових вимог позивача у зв`язку з ненаданням останнім запитуваних Авіакомпанією документів.

Апелянт стверджує, що позивачу було відомо про поширення коронавірусної хвороби, масову евакуацію країнами своїх громадян, закриття країнами своїх кордонів, тому скасування рейсів було здійснено з урахуванням необхідності забезпечення безпеки пасажирів.

Відповідач вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо стягнення з Товариства моральної шкоди та інших нарахованих позивачем сум, так як позивачем не було надано суду доказів на підтвердження наявності в діях Авіакомпанії протиправної поведінки, вини, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, за умови наявності складу яких можливе настання цивільно-правової відповідальності.

В обґрунтування вимог скарги в частині оскарження додаткового рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року відповідач зазначив, що дана справа відноситься до категорії справ незначної складності, розглядалась судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, тому витрати позивача на послуги з надання правової допомоги в сумі 11 500,00 грн. є завищеними та неспівмірними з реальним обсягом такої допомоги, предметом спору та складністю справи, не відповідають критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Апеляційним судом виконаний процесуальний обов`язок щодо направлення позивачу на вказану ним електронну адресу копії апеляційної скарги та ухвали про відкриття провадження. Однак, позивач, повідомлений про розгляд справи, не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо доводів і вимог апеляційної скарги відповідача до апеляційного суду не направив.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 27 лютого 2020 року за допомогою електронного ресурсу бронювання авіаквитків https://skyup.aero/uk/ ОСОБА_1 придбав чотири авіаквитки: номер квитка 000- на ім`я ОСОБА_1 , сполученням Київ-Батумі з вильотом 05 вересня 2020 року; номер квитка 000- на ім`я ОСОБА_4 , сполученням Київ- Батумі з вильотом 05 вересня 2020; номер квитка 000- на ім`я ОСОБА_5 , сполученням Київ-Батумі з вильотом 05 вересня 2020 року; номер квитка 000- на ім`я ОСОБА_1 , сполученням Батумі-Київ з вильотом 13 вересня 2020 року; номер квитка 000- на ім`я ОСОБА_4 , сполученням Київ-Батумі з вильотом 13 вересня 2020 року; номер квитка 000- на ім`я ОСОБА_5 , сполученням Київ-Батумі з вильотом 13 вересня 2020 року (а.с.13-15).

За бронювання квитків позивач сплатив з особистого банківського рахунку грошові кошти у розмірі 15 262,00 грн., згідно квитанції ID від 27 лютого 2020 року (а.с.17).

Організовував політ відповідач рейсами PQ431 та РА432.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір, укладений на відстані, - договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку.

Таким чином, сторони уклали договір повітряного перевезення на відстані.

20 серпня 2020 року позивач отримав повідомлення від ТОВ «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» з інформацією про те, що Грузія продовжила дію обмежень на виконання регулярних рейсів до 30 вересня 2020, року у зв`язку із чим ТОВ «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» відкладено старт польотів до Батумі та Тбілісі і скасовано рейс, на який позивач придбав квитки. Крім того, у вказаному листі відповідач запропонував визначитися із варіантом відшкодування за скасований рейс.

У електронному листі від 21 серпня 2020 року позивач повідомив про бажання відшкодування вартості квитків на його рахунок.

З матеріалів справи також вбачається, що позивач скористався електронним ресурсом, на якому здійснював бронювання квитка.

В подальшому, 21 серпня 2020 року відповідач запропонував позивачу заповнити форму, яку надіслав в додатку до листа, а саме: «Претензію».

Позивач направив претензію разом з додатками на електронну адресу відповідача, а також на його поштову адресу.

02 вересня 2020 року відповідач повідомив, що лист зареєстрований 31 серпня 2020 року за № 3295 та зазначив, що розглядає такий лист як претензію та у відповідача є три місяці на надання відповіді за такою претензією.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності факту порушення прав позивача, як споживача, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 100 Повітряного кодексу України правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів авіаперевізником встановлюються авіаційними правилами України та мають бути однаковими для внутрішніх і для міжнародних рейсів.

Зокрема, такі правила врегульовані Авіаційними правилами України «Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу», затвердженими наказом Державної авіаційної служби України від 26 листопада 2018 року № 1239 (далі - Авіаційні правила).

За договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його перевезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів) (ст. 910 ЦК України).

Частинами 1-3 ст. 98 Повітряного кодексу України передбачено, що повітряні перевезення виконуються на підставі договору між авіаперевізником та пасажиром або вантажовідправником. Кожний договір повітряного перевезення та умови його засвідчуються документом на перевезення, який видається авіаційним перевізником або уповноваженими ним організаціями (агентами). Документами на повітряне перевезення є: квиток (паперовий або електронний) - при перевезенні пасажира.

У ч. 6 ст. 100 Повітряного кодексу України вказано, що авіаперевізник у своїх правилах повинен встановити та довести до відома пасажирів порядок виплати компенсації і надання допомоги пасажирам у разі відмови від прийняття на борт або скасування польоту чи затримки вильоту, зниження класу обслуговування пасажира, повернення плати за ненадану послугу з повітряного перевезення, розмір та спосіб виплати компенсації і обслуговування пасажирів, яким відмовлено у прийнятті на борт.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 20 серпня 2020 року на електронну адресу позивача надійшло повідомлення про скасування рейсу, на який він придбав квитки.

У зв`язку із вищевикладеним, позивачу було запропоновано змінення дати вильоту або повернення коштів за квиток, а також вказано електронну адресу, на яку необхідно було надіслати запит із обраним варіантом вирішення ситуації.

Відповідно до ст. 1 розділу XIV Авіаційних правил України «Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу», затверджених Наказом Державної авіаційної служби України від 26 листопада 2018 року № 1239, зареєстрованих Міністерством юстиції України 08 лютого 2019 року за № 141/33112 Авіаперевізник може затримати або скасувати рейс як з комерційних причин, так і з причин, які не залежать від нього.

Пунктом 1 ст. 1 розділу XV Авіаційних правил України передбачено, що положення цього розділу застосовуються до пасажирів регулярних та чартерних рейсів, яким відмовлено у перевезенні проти їхньої волі, або рейс яких скасовано чи затримано, за умови, що пасажир має підтверджене бронювання на відповідний рейс та, за винятком випадку скасування, зазначеного у розділі XIV цих Авіаційних правил, присутній для проходження реєстрації у час, передбачений правилами авіаперевізника та письмово зазначений (включаючи електронні засоби), або, якщо час реєстрації не зазначено, не пізніше ніж за 45 хвилин до часу відправлення чи забронював рейс, який було затримано/перенесено авіаперевізником або фрахтувальником повітряного судна (туроператором) на інший рейс, незалежно від причин.

Відповідно до п. 19.1.5. ст. 19.1. розділу 19 повернення коштів Авіакомпанія здійснює у день розірвання договору повітряного перевезення і пред`явлення квитків до каси за місцем їх оформлення, отримання Авіакомпанією інформації від пасажира щодо бажання повернути кошти за невикористане повітряне перевезення, оформлене електронним квитком), а в разі неможливості повернути кошти у день розірвання договору повітряного перевезення - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснив переказ грошових коштів у сумі 15 262,00 грн. на рахунок ОСОБА_1 лише 10 лютого 2022 року, що підтверджується випискою (а.с.169), та свідчить про порушення ним строків повернення позивачу коштів за невикористане повітряне перевезення.

За вищенаведених обставин обґрунтованим є висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 259 грн. 45 коп. на підставі положень ст. 625 ЦК України, яка встановлює відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правильним є і висновок суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 61 грн. 47 коп., виходячи з наступного.

Згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України.)

Наведений позивачем розрахунок пені відповідачем не спростовано, тому цей розрахунок обґрунтовано покладений судом в основу рішення.

Аналізуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що висновок Дарницького районного суду міста Києва про стягнення з ТОВ «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» на користь ОСОБА_1 пені у розмірі 61,47 грн. та інфляційних втрат у сумі 259 грн. 45 коп. за період з 21 серпня 2020 року по 09 жовтня 2020 року ґрунтується на вимогах закону та підтверджується матеріалами справи.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 2 вказаної статі визначено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У відповідності положеннями ч. 3 цієї ж статті, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із приписами ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У позовній заяві позивач вказав, що йому була завдана моральна шкода у розмірі 5 000,00 грн., яка нанесена відповідачем неналежним виконанням зобов`язань щодо повернення коштів за авіаквитки, оскільки скасування рейсу відбулося за рішенням відповідача, який повинен був повернути кошти в день, коли позивач виявив бажання отримати кошти. В свою чергу відповідач вчиняв дії з метою неповернення коштів позивачу, оскільки запропонував скористатися сервісом щодо повернення коштів, який передбачав повернення лише 30% вартості квитка, що порушує права позивача на належні дії з боку відповідача. Позивач, починаючи з 21 серпня 2020 року, намагався отримати кошти, проте відповідач, користуючись своїм більш вигідним становищем, кращою обізнаністю з правилами авіаперевезень, створив умови, за якими позивач вимушений звертатися за правовою допомогою. Позивач втратив можливість довіряти компанії, яка надає послуги з перевезення авіасполученням, що викликало у нього тривогу, оскільки відповідач при поверненні коштів діяв протиправно, постійно затягував з відповіддю та поверненням коштів, і це призвело до страждань і сумнівів у обов`язку відповідача виконувати правила авіаперевезень взагалі.

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування моральної шкоди.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п.п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правої відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг страждань, а також характер немайнових втрат (їх тривалість), яких зазнав позивач у зв`язку з порушенням його права, зокрема, у зв`язку з невчасним поверненням йому коштів, на які він розраховував, та докладанням ним зусиль для повернення коштів від відповідача.

Отже, врахувавши обґрунтованість підстав відшкодування моральної шкоди, виходячи з підстав розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов обґрунтованого висновку, що розмір заподіяної позивачу моральної шкоди слід визначити на суму 5 000,00 грн., що буде достатнім, розумним і справедливим з огляду на встановлені обставини справи.

Правильним також є висновок Дарницького районного суду міста Києва про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 2 500 грн., пов`язаних із складанням позовної заяви, оскільки ці витрати є доведеними, належним чином обґрунтованими та відповідають вимогам щодо співмірності та розумності судових витрат.

Аргументи апеляційної скарги в частині оскарження рішення суду від 09 березня 2023 року не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди відповідача з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Щодо апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1 - 6 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано Договір про надання правової допомоги від 25 вересня 2020 року; додаткову угоду № 1 до Договору про надання правової допомоги від 25 вересня 2020 року; акт про надання послуг від 15 березня 2023 року за Договором про надання правової допомоги від 25 вересня 2020 року; додаткову угоду №2 від 06 жовтня 2022 року до Договору про надання правової допомоги від 25 вересня 2020 року; квитанцію від 18 січня 2021 року на суму 2 000,00 грн., квитанцію від 04 лютого 2022 року на суму 2 000,00 грн., квитанцію від 30 квітня 2021 року на суму 2 000,00 грн., квитанцію від 10 жовтня 2022 на суму 3 000,00 грн.

Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, доходить висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

При цьому, суд враховує, що предметом позову у даній справі є стягнення коштів у розмірі 5 320,92 грн. і справа є малозначною в силу вказівки закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що зазначені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн. є завищеними, належним чином необґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд доходить висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ТОВ «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» на користь ОСОБА_1 понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року - залишити без змін.

Додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року змінити в частині розміру витрат на правничу допомогу, стягнутих з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІАКОМПАНІЯ СКАЙАП» на користь ОСОБА_1 , зменшивши цей розмір з 9 000 грн. 00 коп. до 4 000 грн. 00 коп.

В іншій частині додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: