Провадження № 22-ц/802/461/23 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Савчук Т. Ф.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Перша Луцька державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 про визнання заповіту нікчемним та визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

19 вересня 2022 року позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивача ОСОБА_6 (далі - спадкодавець). За час життя спадкодавець 03 грудня 2019 року склала заповіт, який був посвідчений нотаріально.

Позивач вважає вказаний заповіт нікчемним, оскільки під час його посвідчення були порушені вимоги ст.ст.1248, 1253 ЦК України, бо спадкодавець була глухоніма та не могла прочитати заповіт в голос. У зв`язку з цим позивач вважає, що під час його посвідчення мали бути залучені не менше двох свідків, чого зроблено не було.

Окрім цього, позивач вважає, що спадкодавцю не могли бути роз`яснені відповідні права та обов`язки, зміст заповіту, вважає, що спадкодавець, окрім глухоти, погано бачила в силу віку. Також позивачу не зрозуміла дата складення заповіту, а до посвідчення заповіту була залучена неналежний сурдоперекладач. Крім того, вказує, що у спадкодавця було відсутнє волевиявлення на складання заповіту.

З наведених вище підстав позивач просить суд: 1) визнати нікчемним заповіт від 03 грудня 2019 року складений ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_4 та посвідчений державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Мудрик О. Є. з номером у спадковому реєстрі №65161124 та виготовлений на бланку НО 010297, реєстраційний запис №№3-1032, 3-1033 від 03 грудня 2019 року; 2) визнати за позивачем право власності на 14/100 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 , яке складається з приміщень, які перелічені позивачем.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Перша Луцька державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 про визнання заповіту нікчемним та про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати з надання професійної правничої допомоги у розмірі 8 000,00 грн (вісім тисяч грн).

Не погоджуючись з рішенням, суду позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність викладених у рішенні суду першої інстанції висновків обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Просить рішення скасувати, постановити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши думку представника позивача ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідача ОСОБА_2 , який заперечив апеляційну скаргу, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.20).

За життя спадкодавець 03 грудня 2019 року склала заповіт, в якому все належне їй майно з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що за законом вона матиме право заповіла ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заповіт скріплений особистим написом спадкодавця «Заповіт прочитаний та власноруч підписаний мною. ОСОБА_6 (підпис)». Заповіт посвідчений нотаріально, без залучення свідків, але із залученням перекладача - дактилолога Волинської обласної організації УТОГ Кузьмич Л. М. (а.с.18).

З матеріалів справи встановлено, що сторони є племінниками спадкодавця.

Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд першої інстанції застосував правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17.

Так у пунктах 74-76 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду зроблений правовий висновок, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Така позиція відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі N 463/5896/14-ц (провадження N 14-90цс19) під час розгляду спорів у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачала правових підстав.

У пункті 81 цієї ж постанови вказано, що з огляду на викладене визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Застосовуючи вищенаведену правову позицію до розглядуваних правовідносин суд зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту прав у вигляді визнання заповіту нікчемним не є належним, адже нікчемний правочин є недійсним в силу закону. Суд перевіряє доводи про нікчемність правочину в межах спору про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а як окрема позовна вимога вона розглядатися не може. З огляду на вищевикладене, суд відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання заповіту нікчемним, оскільки позивачем в даному випадку обраний неналежний спосіб захисту в цій частині.

Одночасно зі змісту позову слідує, що позивач поряд з вимогами про визнання заповіту нікчемним пред`явив вимоги про визнання права власності на спадкове майно, тобто, вимоги які обґрунтовує застосуванням наслідків недійсності нікчемного, на його думку, правочину.

В такому випадку суд, в межах розгляду вимоги про визнання права власності на спадкове майно, перевіряє доводи позивача про нікчемність заповіту та надає їм оцінку в мотивувальній частині цього рішення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Що стосується нікчемності заповіту, то в даному випадку слід звернути на такі обставини.

Частиною першою статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Вказуючи про нікчемність заповіту, позивач зазначає, що на його думку були порушені вимоги стосовно його форми та порядку посвідчення, а саме заповіт не був прочитаний в голос заповідачем, а також під час його посвідчення не були залучені свідки.

З цього приводу суд зазначає, що згідно ч.2 ст.1253 ЦК України, у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою.

Частиною другою статті 1248 ЦК України визначено, що нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Сторонами не заперечується та обставина, що спадкодавець на момент посвідчення заповіту була глухонімою, а тому в силу фізичних вад не могла розмовляти, тобто, і прочитати заповіт саме вголос.

Однак, на переконання суду, та обставина, що спадкодавець не читала заповіт саме вголос не спростовує того факту, що вона прочитала його про себе, про що зробила власноручний напис про це зі слів «Заповіт прочитаний та власноручно підписаний мною. ОСОБА_8 (підпис)». Вказане свідчить, що спадкодавець була грамотною, вміла читати та писати, а тому прочитала зміст заповіту, який складений на її прохання нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Доводи позивача про те, що позивач мала поганий зір, а тому не могла прочитати заповіт, не підтверджуються будь - якими доказами, а зводяться до припущень.

Суд підкреслює, що законодавець у абзаці третьому частини другої статті 1248 ЦК України зазначає про необхідність залучення свідків саме у випадку якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт в загальному, без конкретизації, що заповіт не може бути прочитаний ним саме вголос.

Зважаючи на вищевикладене суд дійшов висновку, що оскільки спадкодавець (заповідач) прочитала заповіт про себе, що вона могла зробити, оскільки була грамотною, і зробила відповідний напис про це у тексті заповіту, суд дійшов висновку, що були відсутні правові підстави для залучення свідків, а процедура його посвідчення не була порушена.

Всі інші доводи сторони позивача про порушення порядку посвідчення заповіту та його форми, суд вважає необґрунтованими.

Зокрема доводи позивача про те, що у заповіті не зазначена дата його складання безпосередньо спростовується його текстом, де така дата зазначена - 03 грудня 2019 року.

Також доводи позивача про те, що йому не зрозумілі які загальноприйняті технічні засоби були використані нотаріусом під час кладення заповіту є надуманими, оскільки з оформлення тексту заповіту є очевидним, що він надрукований за допомогою комп`ютерної техніки.

Так само безпідставними є доводи позивача про те, що спадкодавець не могла повідомити нотаріусу зміст заповіту, який вона просила скласти на її прохання, оскільки вказане нічим не підтверджується, а спадкодавець могла спілкуватися з нотаріусом або через перекладача із жестової мови, який був присутній, або письмово, оскільки була грамотною, вміла читати і писати.

Посилання позивача на неможливість роз`яснення спадкодавцю змісту ст.ст.1233-1236, 1238, 1241, 1245, 1247-1254, 1307 ЦК України, суд також відхиляє, оскільки вимог про роз`яснення будь яких положень законодавства ст.ст.1247-1248 ЦК України, які визначають форму та порядку посвідчення заповіту, не містить.

Аналогічно, доводи позивача про неналежність перекладача із жестової мови, яка була присутня під час складення заповіту нічим не підтверджуються, а ст.ст.1247-1248 ЦК України знову ж таки не вимагає присутності будь-якого перекладача.

Стосовно неодноразових усних та письмових доводів представника позивача про відсутність у спадкодавця волевиявлення на укладення заповіту суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України з цих підстав заповіт може визнаватися не нікчемним, а недійсним, про що відповідних позовних вимог не заявлено.

Апеляційний суду погоджується з висновком суду що, оскільки суд визнав необґрунтованими доводи позивача про нікчемність оскаржуваного заповіту, про що констатує у мотивувальній частині цього рішення, тому і не підлягають до задоволення позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на спадкове майно, оскільки все майно спадкодавцем було заповідано відповідачу, а позивач права на обов`язкову частку у спадщині не має (ст.1241 ЦК України), оскільки є племінником спадкодавця.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів, які б свідчили про недотримання посвідчений державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Мудрик О. Є. під час посвідчення заповіту вимог законодавства. Крім того, судом першої інстанції не встановлено обставин, які б свідчили про нікчемність оспорюваного заповіту.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав правової оцінки доводам позивача щодо неправомірності дій нотаріуса під час вчинення заповіту, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що ОСОБА_6 в момент вчинення заповіту спадкодавець не могла повідомити нотаріусу зміст заповіту, який вона просила скласти на її прохання, колегія суддів не приймає, оскільки позивач не надав доказів, які б давали підстави дійти протилежних висновків, клопотань про призначення експертизи не заявляв, а наявні в матеріалах справи письмові докази свідчать, що заповідач усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними при складанні заповіту.

Інші доводи апеляційної скарги є власним тлумаченням апелянтом чинного законодавства і не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2023 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 червня 2023 року.

Головуючий

Судді :