Справа № 577/2573/23
Провадження № 4-с/577/7/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" травня 2023 р.

року Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Рідзевської І.О.,

з участю секретаря Олійник В.П.,

представника Конотопського

ВДВС СХ МРУМЮ Лазаренка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Конотоп матеріали скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання до вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

До Конотопського міськрайонного суду надійшла скарга ОСОБА_1 , в якій просить визнати бездіяльність старшого державного виконавця Конотопського ВДВС СХ МРУМЮ Лазаренка О.В., яка полягає у ненакладенні арешту на кошти та майно ОСОБА_2 у виконавчому проваджені № 71571794, зобов`язання вчинити певні дії.

Свою скаргу обґрунтовує тим, що на виконанні у старшого державного виконавця Конотопського ВДВС у Конотопському районі СХ МРУМЮ Лазаренка О.В перебуває виконавче провадження № 71571794 з виконання виконавчого листа № 2/5877/193/23 виданого 31.03.2023 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_2 на її користь 12000,00 грн. пені.

11.05.2023 року вона звернулась з письмовою заявою до Конотопського ВДВС СХ МРУМЮ з проханням накласти арешт на рахунки боржника відкриті в АТ «Приват Банк», АТ «Райффайзен банк Аваль», АТ «Сенс Банк», АТ «Пумб» та накласти арешт на належний боржнику транспортний засіб «Богдан -069.21», д.н.з. НОМЕР_1 . Листом від 17.05.2023 за № 18.6-31/18804 за підписом начальника Конотопського ВДВС СХ МРУМЮ Марцинюк А. надано відповідь про те, що стягнення за виконавчим документом не перевищує 5 розмірів мінімальних розмірів заробітної плати (33500 грн.) у зв`язку з чим її вимоги не можуть бути задоволені. Вона не погоджується з даною відповіддю, оскільки виконавець зобов`язаний вжити заходів щодо примусового виконання рішень , що і змусило її звернутись до суду з вказаною скаргою

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про проведення судового розгляду без її участі, вимоги скарги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити (а.с.11).

Ст. державний виконавець Конотопського ВДВС Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лазаренко О.В. в судовому засіданні проти скарги ОСОБА_1 заперечував в повному обсязі та просить відмовити в її задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення ст. державного виконавця, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження, вважає, що скарга підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що у Конотопському ВДВС у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 71571794 з виконання виконавчого листа № 2/577/193/23, виданого 31.03.2023 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12000,00 пені за прострочення аліментів.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 11.05.2012 року вона прохає Конотопський ВДВС у Конотопському районі СХ МРУМЮ накласти арешт на рахунки боржника ОСОБА_2 , відкриті в АТ «Приват Банк», АТ «Райффайзен банк Аваль», АТ «Сенс Банк», АТ «Пумб» та накласти арешт на належний йому транспортний засіб «Богдан -069.21», д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно відповіді начальника Конотопський ВДВС СХ МРУМЮ Марцинюк А. від 17.05.2023 року за № 18.3-31/18807 ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні вимог про накладення арешту, оскільки станом на 10.05.2023 року боржник самостійно сплатив частину боргу в сумі 2000 грн., з них 214,44 грн. стягнуто витрат виконавчого провадження, 162,32 грн. виконавчий збір, та 1623,24 грн. було перераховано стягувану. Залишок заборгованості стягувачу за виконавчим документом становить 10 376,76 грн., що не перевищує 5 мінімальних розмірі заробітної плати.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі по тексту Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами ( ч.1 ст. 13 Закону).

Частиною другою статті 18 Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Одним із заходів примусового виконання рішень згідно зі статтею 10 Закону є звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Частинами першою статті 48 Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Частиною першою, другою статті 56 Закону передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Частиною першою та другою статті 68 Закону передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Виходячи з аналізу вищенаведеної норми застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати для державного виконавця носить уповноважуючий характер, а не загальнообов`язковий.

Зважаючи на встановлені обставини та вказані норми, враховуючи, що сума заборгованості стягувачу за виконавчим документом становить 10 376,76 грн., що не перевищує 5 мінімальних розмірі заробітної плати то відповідно державний виконавець мав законні підстави для не застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача, а саме накладення арешту на рахунки боржника відкриті в АТ «Приват Банк», АТ «Райффайзен банк Аваль», АТ «Сенс Банк», АТ «Пумб» та на належний боржнику транспортний засіб «Богдан -069.21», д.н.з. НОМЕР_1 .

Суд дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, доходить висновку, що дії державного виконавця були вчинені в межах норм чинного законодавства України.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України" (п. 58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

У зв`язку із наведеним, суд доходить висновку про безпідставність поданої скарги.

Керуючись ст. ст. 258-261, 268, 352-354, 447, 450, 451 ЦПК України; Законом України «Про виконавче провадження», суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання до вчинення певних дій відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд Сумської області протягом 15 днів з дня оголошення ухвали.

Повний текст ухвали складено 05 червня 2023 року.

СуддяІ. О. Рідзевська