Справа № 442/2138/23
Провадження № 2/442/596/2023
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

07 серпня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі:

головуючої судді - Курус Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича про зняття арешту зі спадкового майна,

за участю секретаря судового засідання Федишина Б.І.,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича про зняття арешту зі спадкового майна.

Ухвалою від 06.04.2023 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою від 08.05.2023 призначено підготовче судове засідання на 29.05.2023.

Ухвалою від 29.05.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 12.06.2023.

12.06.2023 та 07.08.2023 позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Представником позивача 12.06.2023 подано клопотання, в якому вона просила відкласти розгляд справи через її перебування з 12.06.2023 на амбулаторному лікуванні. Вказану неявку визнано судом неповажною, оскільки стороною у справі є позивач ОСОБА_1 , а не його представник, розгляд справи відкладено на 07.08.2023.

Проте, 07.08.2023 представником позивача повторно подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її перебуванням у щорічній відпустці та оскарженням в апеляційному порядку ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2023 про заміну сторони виконавчого провадження.

22.06.2023 відповідач скерував до суду письмове клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України. Зазначає, що ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2023 року у справі № 0417/14588/2012 задоволено заяву приватного виконавця Маковецького З.В. та замінено сторону виконавчого провадження № 70620923 з примусового виконання виконавчого листа № 0417/14588/2012, що виданий 29.11.2022 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк», а саме: боржника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на його правонаступника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином, позивач набув статусу боржника у виконавчому провадженні №70620697, в межах якого накладено арешт на спірне майно. Тому ОСОБА_1 не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, що вбачається з постанови Верховного суду від 19.01.2022 року у справі №577/4541/20. Просить задовольнити клопотання.

Перевіривши матеріали справи, суд доходить до наступних висновків.

Процесуальний порядок провадження в цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних правовідносин та їх гарантій.

Згідно ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Разом з тим, відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява №3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Так, позивачем 30.03.2023 пред`явлено до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області даний позов.

Як зазначено вище, позивач та його представник до суду двічі (12.06.2023 та 07.08.2023) не з`явились, представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи, проте, зазначені у клопотанні причини неявки визнано судом неповажними.

Відповідно до вимог ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу повинні повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження у справі.

Враховуючи вище наведене, суд, з врахуванням ст. ст. 13, 44 ЦПК України, вважає за необхідне зазначити, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави, зокрема шляхом встановлення певної процедури розгляду справи.

Принципи цивільного процесу змагальність та диспозитивність надають кожному учаснику процесу можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях.

З системного аналізу частини 5 статті 223, п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України вбачається те, що законодавець безпосередньо пов`язує участь позивача в судових засіданнях з рухом судового процесу. Дії суду залежать від дій позивача.

Неявка позивача в судове засідання є його волевиявленням, проявом дії принципу диспозитивності.

В цьому контексті повторна неявка належним чином повідомленого позивача є конклюдентними діями, якими робиться заява про залишення позову без розгляду, а також є правовим наслідком нездійснення позивачем права брати участь у судовому засіданні. Таким чином законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився у судове засідання, так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти.

Відтак, суд вважає за доцільне зазначити, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

За таких обставин, суд, з врахуванням ст. ст. 13, 44 ЦПК України, вважає за необхідне зазначити, що правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача, вищенаведене повністю узгоджується з Постановою Верховного суду від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач та його представник у судове засідання повторно не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, із заявою про розгляд справи за відсутності позивача до суду не звертались, а за відсутності позивача розгляд справи з урахуванням її обставин є неможливий, а відтак позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Разом з тим, оскільки позов залишається без розгляду у звязку з неявкою позивача, а відтак, клопотання відповідача про закриття провадження судом не розглядається.

Враховуючи наведене та керуючись ч. 5 ст. 223, п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича про зняття арешту зі спадкового майна - залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду Львівської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Дата складення ухвали суду 07.08.2023.

Суддя Курус Р.І.