Справа № 498/1078/22
Провадження № 2/517/102/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2023 рокусмт. Захарівка

Фрунзівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Гончар І.В., при секретарі Заболотній Л.В., за участі представника позивача - адвоката Федоренка Ю.М., відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом представника ОСОБА_2 - адвоката Федоренка Юрія Миколайовича до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою, В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_2 - адвокат Федоренко Ю.М. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.11.2020 року ОСОБА_1 взяв у ОСОБА_2 в борг грошову суму в розмірі 14 000 тисяч доларів США, під 12% річних, що станом на дату даної заяви 07.11.2022 р. за офіційним курсом НБУ (за 100 доларів США - 3 656,86 грн.) дорівнює 511 960,40 грн., а 12% річних дорівнює 123 880,16 грн. При цьому відповідачем ОСОБА_2 була надана розписка від 01.11.2020 р., в якій зазначено, що відповідач отримав від неї зазначену вище суму грошей та бере на себе зобов`язання повернути її до 01.09.2021 року, але до теперішнього часу не повернув. Таким чином відповідач не виконав обов`язки повернення боргу, тому позивач змушена звернутися до суду.

В судовому засідані представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував того, що позивачка надала йому в борг кошти та те, що він написав розписку, але заперечував проти задоволення позовних вимог, так як він в заставу віддав ОСОБА_2 базу в с. Новопетровка Великомихайлівського району Одеської області.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши сторони та дослідивши в судовому засіданні докази у справі, судом встановлено наступні обставини, які є предметом доказування у справі.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.1,6 ст.81 ЦПК).

За наявними в матеріалах справи доказами встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно розписки від 01 листопада 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 взяв у ОСОБА_2 в борг грошову суму в розмірі 14 000 тисяч доларів США під 12% річних та зобов`язується повернути кошти до 01 вересня 2021 року. В заставу, якщо він не сплатить борг, то віддає належне йому майно.

Вищевказана розписка підписана в присутності свідків.

Так як відповідач не повернув позивачу суму боргу, тому ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 19.01.2023 року було накладено арешт на майно, належне ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності, а саме на 19 % нежилої будівлі, «ЦЕНТРАЛЬНАЯ РАЙОННАЯ АПТЕКА №96», загальна площа (кв.м): 1278.2, адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 16.

Відповідно до ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі, сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 вказано, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити, зокрема, умови отримання позичальником в борг грошей із зобов язанням їх повернення. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Суд у визначеному чинним цивільним процесуальним законодавством порядку оцінив розписку від 01 листопада 2020 року і дійшов висновку, що між сторонами дійсно виникли зобов`язальні правовідносини з договору позики.

Відповідно до вимог ст.ст. 192,533 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до прийняття за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця - гривня, а іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України, що, відповідно, визначено у правовій позиції Верховного Суду України, яка висловлена у постанові пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року.

Як вбачається з розписки, розмір позики, яка підлягала поверненню боржником, визначався у іноземній валюті - долар США.

Судом встановлено, що станом на 07 листопада 2022 року (день звернення до суду) 100 доларів США становили 3 656,86 грн., а тому сума боргу в розмірі 14 000 доларів США, яка підлягає стягненню в порядку виконання договору позики, становить 511 960,40 гривень.

Частина перша статті 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 цього Кодексу). Статтями 610-612 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, як в розписці зазначено взяття грошових коштів під 12% річних, то відповідач крім сплатити суму позики, також зобов`язаний сплатити 12% річних, розмір яких складає 3 387,61 доларів США. Отже станом на 07 листопада 2023 року за офіційним курсом НБУ (за 100 доларів США - 3 656,86 грн.) в еквіваленті становить 123 880,16 грн.. Щодо пояснень відповідача, що в заставу він віддав ОСОБА_2 базу в с. Новопетровка Великомихайлівського району Одеської області, суд не може брати до уваги ці пояснення, так як не надано жодних підтверджуючих документів.

Отже аналізуючи долучену позивачем до матеріалів справи розписку, судом встановлено, що розписка написано власноручно позичальником - відповідачем, тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом.

Сторони дотримались письмової форми договору.

Таким чином, позивач довів факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання ним умов договору.

Дослідивши докази, вислухавши сторони суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 77 ЦПК України, ст.ст. 192, 205, 526, 530, 533, 598, 599, 612, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги представника ОСОБА_2 - адвоката Федоренка Юрія Миколайовича до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики в сумі 511 960 грн. 40 коп., що еквівалентна 14 000 доларів США та проценти в сумі 123 880 грн. 16 коп., а всього стягнути - в сумі 635 840 (шісот тридцять п`ять тисячвісімсот сорок) гривень 56 копійок.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а відповідачем з дня його отримання до Одеського апеляційного суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.В. Гончар