Постанова

Іменем України

03 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 185/10855/21

провадження № 61-5145св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Перша павлоградська державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Перша павлоградська державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, виділ частки із спадкового майна та визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2022 року у складі судді Шаповалової І. С. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позову

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила встановити факт її проживання однією сім`єю як дружини та чоловіка із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 січня 2004 року до 11 липня 2020 року; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_3 автомобіль ЗАЗ-110307, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , мопед «Дельта», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 ; визнати за нею право власності на 1/2 частини автомобіля і мопеда, виключивши вказане майно зі складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 .

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 указувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу протягом 20 років. Під час спільного проживання позивач і ОСОБА_3 набули майно: автомобіль ЗАЗ-110307, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , мопед «Дельта», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , тому воно є спільною сумісною власністю, 1/2 частини якого належать їй.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області рішенням від 08 червня 2022 року в задоволенні позову відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивоване недоведеністю заявлених позивачем вимог.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Дніпровський апеляційний суд постановою від 28 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2022 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована законністю і обґрунтованістю рішення суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги, її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15 та постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 317/2329/15, від 08 листопада 2021 року у справі № 545/1346/19, від 05 лютого 2020 року у справі № 718/3569/18, від 28 липня 2021 року у справі № 363/719/17.

На обґрунтування касаційної скарги заявник зазначає про порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не взяв до уваги та не надав оцінки наявним у справі доказам, у тому числі поясненням свідків, що були допитані у судовому засіданні. Апеляційний суд безпідставно зазначив про те, що суд першої інстанції, оцінивши докази, допитавши свідків, надав належну оцінку їх показам, зробив правильний висновок про недоведеність позивачем заявлених вимог.

Суди надали немотивовану перевагу поясненням відповідача у справі та безпідставно відхилили надані нею докази.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

25 травня2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому на праві власності майно.

Із спадкової справи, заведеної Першою павлоградською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_4 , видно, що 26 серпня 2020 року із заявою про прийняття спадщини звернулася дочка померлого - ОСОБА_2

ОСОБА_1 звернулася до Першої павлоградської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою державного нотаріуса Першої павлоградської державної нотаріальної контори від 07 квітня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частину у спільному майні після ОСОБА_3 .

Згідно з довідкою про склад сім`ї від 24 липня 2020 року, виданою головою ОСББ «Дніпровська 348», ОСОБА_1 зареєстрована та проживає на АДРЕСА_1 , склад сім`ї : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чоловік, проживав без реєстрації з серпня 2000 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 - дня смерті.

В акті про фактичне проживання від 24 липня 2020 року, складеному та підписаному комісією у складі голови, членів правління ОСББ «Дніпровська 348» та сусідів, зазначено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 постійно проживали разом із серпня 2000 року до дня смерті ОСОБА_3 на АДРЕСА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне сумісне господарство.

У довідці СТ «Урожай», що видана головою товариства, зазначено, що ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 вели спільне господарство на земельних ділянках № НОМЕР_3 , 17 СТ «Урожай» з 2009 року до липня 2020 року, із січня 2021 року земельною ділянкою користується ОСОБА_2 .

Згідно з довідкою СТ «Урожай» ОСОБА_3 є власником земельних ділянок № НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 , на яких розміщений цегляний будинок.

Право власності на садовий будинок в СТ «Урожай» не зареєстровано.

У довідці ГТ «Черемушки», виданій головою товариства, зазначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 користувались гаражем № НОМЕР_4 в ГТ «Черемушки» з 2008 року до 2020 рік як подружня пара. ОСОБА_3 є дійсно власником гаража № НОМЕР_4 у Товаристві з експлуатації гаражів « ІНФОРМАЦІЯ_4 » з 2008 року.

Відповідно до довідки КП Павлоградське МБТІ від 22 березня 2021 року № 802 право власності на гараж № НОМЕР_4 у Товаристві з експлуатації гаражів « ІНФОРМАЦІЯ_4 » зареєстровано не за ОСОБА_3 , а за іншою особою.

Доказів придбання (чеки, квитанції) позивачем автомобіля ЗАЗ-110307, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та мопеда марки Дельта, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 за спільні кошти з ОСОБА_3 вона не надала.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Таким чином, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) вказувала на те, що, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; ведення спільного побуту; взаємні права та обов`язки.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.

Слід зазначити, що факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України, вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, встановивши, що надані позивачем докази не підтверджують факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 з 01 січня 2004 року і до дня його смерті, наявності спільних витрат та спільного бюджету, не містять відомостей щодо виникнення між нею і померлим відносин, притаманних сім`ї, взаємних прав і обов`язків, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову щодо встановлення факту спільного проживанні і, відповідно, відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину майна, набутого ОСОБА_3 у вказаний період.

Аргументи касаційної скарги зводяться до необхідності здійснення переоцінки доказів у справі стосовно доведеності підстав заявлених позовних вимог, що є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Верховний Суд не здійснює переоцінки обставин, з яких виходив суд при вирішенні спору, оскільки повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (стаття 400 ЦПК України).

Висновки судів з урахуванням встановлених судами фактичних обставин не суперечать висновкам, викладеним у зазначених в касаційній скарзі постановах Верховного Суду.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов