КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6709/2023
Справа № 359/7131/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 травня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області, ухвалене у складі судді Чирки С.С. в м. Бориспіль 30 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення заборгованості по заробітній платі,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, остаточно збільшивши позовні вимоги в січні 2023 року, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 897543,57 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 40000 грн.

Позов мотивовано тим, що він працює на посаді командира ПС King Air льотної служби авіакомпанії «Украерорух».

Наказом відповідача (Украерорух) від 16 березня 2020 року № 197 було встановлено початок простою на підприємстві з 18 березня 2020 року до 31 травня 2020 року. Наказами Украероруху від 10 квітня 2020 року № 245 «Про введення режиму неповного робочого часу» та від 28 жовтня 2020 року № 1041 було змінено істотні умови праці всім працівникам відповідача, а саме встановлено неповний робочий час 0,5 норми тривалості робочого часу, затвердженої на 2020 та 2021 роки, починаючи з 10 липня 2020 року та з 01 січня 2021 року відповідно. Також у п. 4 наказів було доручено бухгалтеру здійснювати оплату за фактично відпрацьований час. Відповідач не здійснив повний розрахунок заробітної плати з позивачем. Заробітна плата за дні, які позивач перебував у відрядженнях, відповідно до наказів про відрядження та табелів обліку використання робочого часу, не була виплачена, в зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 897543,57 грн. Нарахування заробітної плати здійснене з порушенням чинного законодавства, а саме ст. 21 Закону України «Про оплату праці», ст. 56, 121 КЗпП України, Положення про відрядження та надання авансового звіту, затвердженого наказом Украероруху від 19 липня 2016 року № 219, п. 13 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, в яких прямо вказується, що оплата праці за виконану роботу повинна здійснюватись пропорційно відпрацьованому часу відповідно до умов колективного або трудового договору і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2023 року в позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що майже безперервно перебував у відрядженнях в період з серпня 2020 року по квітень 2021 року включно, однак заробітну плату за весь час перебування позивача у відрядженнях виплачено не було.

Вказував, що суд з незрозумілих підстав враховував одні положення наказу Міністерства транспорту України від 02 квітня 2002 року № 219, а інші ігнорував, опираючись лише на завдання на політ та ігноруючи відомості, зазначені в табелях обліку використання робочого часу.

Звертав увагу, що судом першої інстанції не було взято до уваги факт, що в табелях обліку робочого часу майже відсутні позначки про відрядження, незважаючи на те, що позивач офіційно знаходився у відрядженнях згідно наказів відповідача, і навіть там, де ці позначки є, відповідач рахував ці дні як звичайні робочі замість розрахунку по середньоденному заробітку.

Вважав, що вищевказане свідчить про відсутність єдиного підходу з боку відповідача щодо ведення табелів обліку робочого часу, нестабільність стосовно виплати заробітної плати за час перебування у відрядженні, адже в одні місяці за таких же умов праці (наказ про відрядження, 0,5 норми тривалості робочого часу) відповідач вважає, що позивач працював, перебуваючи у відрядженні, та нараховує заробітну плату, а у інші - ні.

Зазначав, що судом не було враховано той факт, що в двох первинних документах для обліку відпрацьованого часу членів екіпажів ПС існують суттєві розбіжності, як вбачається з рішення суду, розрахунки в ньому базувалися на підставі завдань на політ. Також помилковим вважав твердження суду, що оплата праці за час перебування останнього у відрядженнях здійснювалась на підставі завдань на політ. Зазначене спростовується розрахунковими листами та табелями обліку робочого часу, які наявні в матеріалах справи.

Відповідач, всупереч законодавству України, не забезпечив достовірний облік виконуваної працівником роботи, що призвело до порушення його трудових прав, адже останньому не було здійснено виплату заробітної плати за час перебування у відрядженні, а саме не оплачено виконану роботу за 01 листопада 2020 року, 7 листопада 2020 року, 8 листопада 2020 року, які в табелі позначені як відрядження у вихідний день.

Крім того, відповідач, стверджуючи, що заробітна плата за час перебування позивача у відрядженнях була виплачена в повному обсязі, вводив суд в оману, а суд не дослідив належним чином матеріали справи та не встановив необхідні обставини, зокрема, що позивачу не було здійснено оплату праці за час перебування у відрядженнях не нижче середнього заробітку, зокрема за 1, 2, 4, 7, 8, 9, 10-17, 19-30 листопада 2020 року, що в результаті призвело до прийняття судом незаконного рішення.

Вказував, що Інструкція про службові відрядження в межах України та за кордон, затверджена наказом Міністерства фінансів України 13 березня 1998 року № 59, на яку посилався суд при ухваленні рішення, не може поширюватись на позивача, оскільки він не є державним службовцем. Листом Міністерства фінансів України від 22 листопада 2011 року роз`яснено положення даного наказу та повідомлено, що його норми визначають порядок спрямування у відрядження та відшкодування витрат виключно для державних службовців, а також інших осіб, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, працівники Украероруху до даних категорій не відносяться.

Наголошував, що з наказу Міністерства транспорту України від 02 квітня 2002 року № 219 вбачається, що до робочого часу позивача входить час очікування вильоту з незалежних від екіпажу причин. Тобто, якщо підприємство не може надати роботу у відрядженні з різних причин, непідвладних позивачу, йому все одно повинні оплачувати час перебування у відрядженні та виконану роботу, адже час очікування входить до робочого часу, однак ці положення наказу були проігноровані судом.

Вказував, що твердження відповідача про виплату позивачу добових за час перебування у відрядженнях не мають значення для прийняття рішення по справі, оскільки добові не входять до структури заробітної плати і не можуть вважатися оплатою праці за виконану роботу під час перебування у відрядженнях.

Зазначав, що відповідачем не було надано жодних доказів на спростування доводів позивача, хоча обов`язок доказування в трудових спорах лежить на роботодавцеві.

Вказував, що відповідно до наказів про відрядження позивач перебував у відрядженнях як у роботі, так і у вихідні та святкові дні, і з наказів про відрядження не вбачається протилежного. Отже, оплата праці в такі дні повинна бути здійснена у подвійному розмірі та лише у грошовій формі.

Вважав, що при ухваленні рішення судом було порушено норми процесуального права, оскільки рішення базується на розрахунках відповідача, які не підкріплені жодними доказами та суперечать іншим документам відповідача, наявним в матеріалах справи.

Вказував, що твердження суду про неможливість перевірити суму заробітної плати позивача у відрядженні свідчить про неналежне дослідження судом матеріалів справи, зокрема процесуальних документів позивача, яким були надані всі необхідні розрахунки. Крім того, суд відмовив позивачу в задоволенні клопотання про витребування доказів, зокрема довідок про середній заробіток за кожен місяць перебування позивача у відрядженні, посилаючись на ту обставину, що позивач може самостійно здійснити такі розрахунки, а суд в свою чергу має достатньо знань, щоб їх перевірити.

Від відповідача Державного підприємства обслуговування повітряного руху України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, провести розгляд справи за участю представника відповідача.

Наводив власні аргументи проти доводів апеляційної скарги та посилався на те, що з розрахункового листа позивача та довідки про розмір середньої заробітної плати від 10 червня 2021 року вбачається, що позивачу за спірний період було фактично оплачено робочих годин більше, ніж позивачем було фактично відпрацьовано. Будучи у відрядженні, позивач отримував заробітну плату за фактично відпрацьований час та у розмірі не менше ніж середній заробіток, який йому було визначено в умовах 0,5 режиму роботи підприємства.

Наголошував, що у табелях за спірний період зазначена така ж сама кількість відпрацьованих робочих годин, що і в довідці про розмір середньої заробітної плати позивача. Табелювання здійснювалось з урахуванням режиму роботи підприємства в умовах 0,5 норми тривалості робочого часу, однак оплата праці проводилась, виходячи із фактично відпрацьованих позивачем годин. Тому інформація, а саме (ВХ, ВД, Р, СТ), зазначена у табелях обліку робочого часу, жодним чином не порушує права позивача.

Спростовував доводи апеляційної скарги, що оскільки позивач працював, будучи у відрядженні у вихідні дні, то підприємство має йому заплатити за роботу у вихідні в подвійному розмірі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Відмовляючи ОСОБА_1 в позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивачу за спірний період було нараховано та виплачено заробітну плату за виконану ним роботу у відрядженнях у розмірі не нижче середнього заробітку, і позивачем не доведено іншого. Судом враховано, що ОСОБА_1 виконував роботу за графіком підприємства, до якого був відряджений, і тому відсутні підстави для отримання ним компенсації за роботу у вихідні або святкові й неробочі дні, а саме для оплати за цю роботу у подвійному розмірі на підставі ст. 107 КЗпП України, норма виробітку робочого часу згідно завдань на польоти та табелів обліку використання робочого часу не перевищена. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач надавав згоду на підставі ст. 72 КЗпП України на компенсацію позивачу роботи у вихідний день у грошовій формі у подвійному розмірі.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що згідно довідки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 03 червня 2021 року ОСОБА_1 дійсно працює на посаді командира ПС King Air льотної служби авіакомпанії «Украерорух», дата прийняття на роботу 12 травня 2014 року, наказ № 264/о від 08 травня 2014 року (а. с. 21 т. 1).

На а. с. 189 - 196 т. 1 знаходиться копія посадової інструкції командира повітряного судна King Air льотної служби авіакомпанії Украерорух від 18 листопада 2020 року, з підписом ОСОБА_1 про ознайомлення з інструкцією.

На а. с. 22 - 23 т. 1 знаходиться копія трудової книжки ОСОБА_1 .

На а. с. 18 - 20 т. 2 знаходиться копія наказу Украероруху від 28 лютого 2019 року № 206/о, згідно якого наказано здійснювати оплату фактичного нальоту годин за виконання льотної роботи членам екіпажу повітряного судна, які мають чинні свідоцтва до відповідних типів повітряних суден, за фіксованими ставками, встановленими у п. 5.14 Колективного договору. Доручено директору авіакомпанії Украерорух забезпечити ведення обліку фактичного нальоту годин льотним, командно-льотним складом на підставі польотних завдань. Доручено головному бухгалтеру забезпечити нарахування виплат за нальот годин льотного, командно-льотного складу на підставі відомості про нарахування оплати за фактичний нальот годин льотного, командно-льотного складу авіакомпанії Украерорух.

На а. с. 24 - 25 т. 1 знаходиться копія наказу Украероруху від 16 березня 2020 року № 197 «Про простій на підприємстві», яким установлено початок простою по підприємству з 18 березня 2020 року до 31 травня 2020 року.

Наказом Украероруху від 01 червня 2020 року № 464 простій припинено з 01 червня 2020 року (а. с. 154 - 155 т. 1).

На а. с. 26 т. 1 знаходиться копія наказу Украероруху від 10 квітня 2020 року № 245 «Про введення режиму неповного робочого часу», яким з 10 липня 2020 року змінено істотні умови праці всім працівникам Украероруху, а саме встановлено неповний робочий час 0,5 норми тривалості робочого часу, затвердженої на 2020 рік, починаючи з 10 липня 2020 року, доручено головному бухгалтеру здійснювати оплату за фактично відпрацьований робочий час, виходячи з окладу, установленому штатним розписом.

29 травня 2020 року ОСОБА_1 у зв`язку з отриманням попередження про зміну істотних умов праці від 07 травня 2020 року надано згоду на встановлення режиму роботи неповного робочого часу, а саме 0,5 норми тривалості робочого часу, затвердженого на 2020 рік, відповідно до наказу від 10 квітня 2020 року № 245 «Про введення режимі неповного часу», з 01 червня 2020 року (а. с. 156 т. 1).

На а. с. 27 т. 1 знаходиться копія наказу Украероруху від 28 жовтня 2020 року № 1041 «Про режим неповного робочого часу», яким з 01 січня 2021 року змінено істотні умови праці всім працівникам Украероруху, а саме встановлено неповний робочий час 0,5 норми тривалості робочого часу, затвердженої на 2021 рік, починаючи з 01 січня 2021 року, доручено бухгалтерам здійснювати оплату за фактично відпрацьований час.

20 листопада 2020 року ОСОБА_1 надано згоду на встановлення режиму роботи неповного робочого часу, а саме 0,5 норми тривалості робочого часу, затвердженого на 2021 рік відповідно до наказу від 28 жовтня 2020 року № 1041 (а. с. 157 т. 1).

На а. с. 42 - 67 т. 2 знаходиться копія контракту № 20J09 про надання послуг з виконання льотної перевірки наземних засобів радіотехнічного забезпечення польотів, авіаційного електрозв`язку та світлосигнального обладнання аеродромів ПАР, Республіки Намібія, Республіки Замбія, Королівства Есватіні, Республіки Ботсвана, Республіки Зімбабве і інших держав, укладеного 31 липня 2020 року фірмою Flight Precision Ltd та Украерорухом, з доданими до нього протоколом погодження, актом здачі-приймання фактично наданих послуг, додатковими угодами № 1 та № 2, згідно якої виконавець зобов`язується у 2020 році надати замовнику послуги з виконання льотної перевірки наземних засобів радіотехнічного забезпечення польотів, авіаційного електрозв`язку та світлосигнального обладнання аеродромів країн африканського регіону літаками-лабораторіями В300 (Super King Air 350), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці послуги. Обсяг послуг зазначено в протоколі погодження обсягу та вартості послуг залежно від кількості льотних годин. Надання послуг, строк та обсяг зазначається в заявці замовника. Обсяг послуг вимірюється польотним часом (block-time), який розраховується в годинах. Під «польотним часом» слід розуміти період часу з моменту початку руху літака по землі для виконання зльоту і до моменту вимкнення його двигунів та зупинки на місці стоянки (згідно з ІСАО Annex 1 «Defenitions» такий льотний час також визначається як «block time», «block-to-block time» і включає час знаходження літака в повітрі і час його маневрів і руху на землі для виконання зльоту для прибуття на місце стоянки літака. Додатковою угодою № 3 термін надання послуг продовжено на квітень 2021 року (а. с. 64 - 65 т. 2).

На а. с. 28 т. 1 знаходиться копія наказу Украероруху від 04 серпня 2020 року № 27/з «Про відрядження до Німеччини та Південно-Африканської Республіки (ПАР)», яким з метою проведення технічного обслуговування літака, консультацій щодо складання виробничо-технічної документації та виконання льотної перевірки наземних засобів радіотехнічного забезпечення польотів, авіаційного електрозв`язку та світлосигнального обладнання аеродромів ПАР відряджено до м. Брауншвейг (Німеччина) з 05 по 10 серпня 2020 року та до м. Кейптаун (ПАР) з 11 серпня по 03 жовтня 2020 року працівників Украерораху, в тому числі ОСОБА_1 .

На а. с. 29 т. 1 знаходиться копія наказу Украероруху від 08 жовтня 2020 року № 36/з «Про відрядження до Південно-Африканської Республіки (ПАР)», яким відряджено до м. Кейптаун (ПАР) з 08 жовтня по 06 грудня 2020 року працівників Украерораху, в тому числі ОСОБА_1 .

На а. с. 30 т. 1 знаходиться копія наказу Украероруху від 09 грудня 2020 року № 40/з «Про відрядження до Південно-Африканської Республіки (ПАР)», яким відряджено до м. Кейптаун (ПАР) з 09 грудня 2020 року по 01 січня 2021 року працівників Украерораху, в тому числі ОСОБА_1 .

На а. с. 31 т. 1 знаходиться копія наказу Украероруху від 30 грудня 2020 року № 45/з, яким внесено зміни до наказу від 09 грудня 2020 року № 40/з, а саме встановлено терміном відрядження для ОСОБА_1 з 09 по 30 грудня 2020 року.

На а. с. 32 - 33 т. 1 знаходяться копії наказів Украероруху від 14 січня 2021 року № 1/з «Про відрядження до Фінляндії» та від 21 січня 2021 року № 3/з, якими з метою проходження тренажерної підготовки на льотному тренажері відряджено до м. Порі (Фінляндія) з 17 по 22 січня працівників Украероруху, в тому числі ОСОБА_1 .

На а. с. 34 т. 1 знаходиться копія наказу Украероруху від 17 лютого 2021 року № 6/з «Про відрядження до Південно-Африканської Республіки (ПАР)», яким відряджено до м. Кейптаун (ПАР) з 19 лютого 2021 року по 19 квітня 2021 року працівників Украерораху, в тому числі ОСОБА_1 .

На а. с. 32 - 36 т. 2 знаходиться копія затвердженого 01 червня 2020 року начальником управління персоналу Режиму роботи працівників авіакомпанії «Украерорух», які працюють у режимі п`ятиденного робочого тижня з двома вихідними днями, з урахуванням рівнозначного розподілу 0,5 норми тривалості робочого часу, в тому числі ОСОБА_1 - льотний склад працює згідно плану-наряду.

На а. с. 122 - 126 т. 1 знаходиться копія затвердженого 19 листопада 2020 року начальником управління персоналу Режиму роботи працівників авіакомпанії «Украерорух», які працюють у режимі п`ятиденного робочого тижня з двома вихідними днями, з урахуванням рівнозначного розподілу 0,5 норми тривалості робочого часу на 2021 рік, в тому числі ОСОБА_1 - льотний склад працює згідно плану-наряду.

На а. с. 127 - 136, 188 т. 1 знаходяться копії планів-нарядів авіакомпанії «Украерорух» з вересня 2020 року по квітень 2021 року, згідно якого ОСОБА_1 визначено робочі, вихідні дні та скорочений тиждень.

На а. с. 139 - 146 т. 1 знаходяться копії завдань на політ ОСОБА_1 .

На а. с. 107 - 108 т. 1 знаходиться копія табелю обліку використання робочого часу за серпень 2020 року, згідно якого ОСОБА_1 відпрацьовано 7 робочих днів, 56,50 годин, у відрядженні - 14 днів, 111,75 годин, а також уточненого табелю обліку, згідно якого ОСОБА_1 відпрацьовано 10 робочих днів, 80 годин, у відрядженні - 11 днів, 88,25 годин.

На а. с. 37, 166 т. 1 знаходиться копія табелю обліку використання робочого часу за вересень 2020 року, згідно яких ОСОБА_1 відпрацьовано 15 робочих днів, 118,75 годин, у відрядженні - 7 днів.

На а. с. 41 - 42 т. 1 знаходиться копія табелю обліку використання робочого часу за жовтень 2020 року, згідно яких ОСОБА_1 відпрацьовано 12 робочих днів, 95,50 годин, 9 днів у відрядженні.

На а. с. 44 - 45 т. 1 знаходиться копія табелю обліку використання робочого часу за листопад 2020 року, згідно яких ОСОБА_1 відпрацьовано 4 робочих днів, 31,75 годин, 17 днів у відрядженні.

На а. с. 47 - 48 т. 1 знаходиться копія табелю обліку використання робочого часу за грудень 2020 року, згідно яких ОСОБА_1 відпрацьовано 7 робочих днів, 56,50 годин, 14 днів у відрядженні.

На а. с. 49 - 50 т. 1 знаходиться копія табелю обліку використання робочого часу за січень 2021 року, згідно яких ОСОБА_1 відпрацьовано 5 робочих днів, 35,38 годин, 5 днів, 40 годин у відрядженні.

На а. с. 51 - 52 т. 1 знаходиться копія табелю обліку використання робочого часу за лютий 2021 року, згідно яких ОСОБА_1 відпрацьовано 2 робочих днів, 16,50 годин, 6 днів, 47 годин у відрядженні.

На а. с. 54 - 55 т. 1 знаходиться копія табелю обліку використання робочого часу за березень 2021 року, згідно яких ОСОБА_1 відпрацьовано 11 робочих днів, 88,25 годин, 11 днів у відрядженні.

На а. с. 58 - 59 т. 1 знаходиться копія табелю обліку використання робочого часу за квітень 2021 року, згідно яких ОСОБА_1 відпрацьовано 16 робочих днів, 128,25 годин, 4 дні у відрядженні.

На а. с. 38, 167 - 168, 208 - 209 т. 1 знаходяться копії розрахункових листків, згідно яких за серпень 2020 року ОСОБА_1 нараховано 130282,47 грн., в тому числі фактичні нальоти 62872,50 грн., відпрацьовано 6 днів/56,50 год., за вересень 2020 року нараховано 142918,14 грн., в тому числі за фактичні нальоти 58147,50 грн., відпрацьовано 15 днів/118,75 год., за жовтень 2020 року нараховано 31154,53 грн., фактичні нальоти - 43860 грн., відпрацьовано 12 днів/95,50 год., за листопад 2020 року нараховано 23285,74 грн., фактичні нальоти - 12397,50 грн., відпрацьовано 4 дні/31,75 год., за грудень 2020 року нараховано 34161,86 грн., фактичні нальоти 15487,50 грн., відпрацьовано 7 днів/56,50 год., за січень 2021 року нараховано 37153,90 грн., відпрацьовано 5 днів/35,38 год., за лютий 2021 року нараховано 40351,17 грн., фактичні нальоти 3750 грн., відпрацьовано 2 днів/16,50 год., за березень 2021 року нараховано 53607,02 грн., фактичні нальоти 25822,50 грн., відпрацьовано 11 днів/88,25 год., за квітень 2021 року нараховано 84112,23 грн., фактичні нальоти 42772,50 грн., відпрацьовано 16 днів/128,25 год.

На а. с. 46 т. 1 знаходиться копія довідки Украероруху про розмір середньої заробітної плати ОСОБА_1 , яка становить 5011,50 грн.

На а. с. 39 т. 1 знаходиться копія довідки Украероруху від 10 червня 2021 року № 43-22-303 про розмір погодинної заробітної плати в період неповного робочого часу на підприємстві ОСОБА_1 , згідно якої за липень 2020 року відпрацьовано 91,75 годин, зарплата 38870,93 грн., видано 31291,10 грн., за серпень 2020 року відпрацьовано 168,25 годин, зарплата 130282,47 грн., видано 104877,39 грн., за вересень 2020 року відпрацьовано 118,75 годин, зарплата 96745 грн., видано 77879,72 грн., за жовтень 2020 року відпрацьовано 95,50 год., зарплата 77327,67 грн., видано 62248,77 грн., за листопад 2020 року відпрацьовано 31,75 год., зарплата 23285,74 грн., видано 18745,02 грн., за грудень 2020 року відпрацьовано 56,50 год., зарплата 34161,86 грн., видано 27500,30 грн., за січень 2021 року відпрацьовано 35,38 год., зарплата 37153,90 грн., видано 29908,89 грн., за лютий 2021 року відпрацьовано 80 год., зарплата 40351,17 грн., видано 32482,69 грн., за березень 2021 року відпрацьовано 88,25 год., зарплата 53607,02 грн., видано 43153,65 грн., за квітень 2021 року відпрацьовано 128,25 год., зарплата 84112,23 грн., видано 67710,35 грн., за травень 2021 року відпрацьовано 80 год., зарплата 49646,92 грн., видано 39965,77 грн. Всього за період відпрацьовано 974,38 год., нараховано 665544,91 грн., видано 535763,65 грн.

На а. с. 169 т. 1 знаходиться копія платіжної відомості добових за відрядження до Німеччини та ПАР 05 серпня 2020 року, в тому числі ОСОБА_1 виплачено 3117 євро.

На а. с. 170 т. 1 знаходяться копії платіжних документів по виплаті коштів на відрядження, в тому числі 16 жовтня 2020 року ОСОБА_1 виплачено 103477 грн.

На а. с. 171 - 172 т. 1 знаходиться копія відомості на виплату готівки № 1 за 18 лютого 2021 року, згідно якої ОСОБА_1 виплачено 3031 євро.

На а. с. 253 т. 2 знаходиться копія відомості нарахування коштів № 3269 від 09 грудня 2020 року (аванс на відрядження), згідно якої ОСОБА_1 виплачено 41467,50 грн.

На а. с. 254 т. 2 знаходиться копія звіту ОСОБА_1 про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 33 від 31 грудня 2020 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 60 КЗпП України у разі направлення працівника у відрядження на нього поширюється режим роботи, встановлений на підприємстві (в установі, організації), до якого (якої) його відряджено.

Відповідно до ст. 56 КЗпП України за угодою між працівником і роботодавцем може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках провадиться пропорціонально відпрацьованому часу або залежно від виробітку.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 72, 73 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу. Робота у святковий і неробочий день оплачується відповідно до ст. 107 цього Кодексу. Робота у святковий і неробочий день оплачується у подвійному розмірі відрядникам - за подвійними відрядними розцінками (ч. 1 ст. 107 КЗпП України).

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. Працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.

Згідно п. 8, 9, 13 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, на працівника, який перебуває у відрядженні, поширюється режим робочого часу того підприємства, до якого він відряджений. Замість днів відпочинку, не використаних за час відрядження, інші дні відпочинку після повернення з відрядження не надаються. Якщо працівник спеціально відряджений для роботи у вихідні або святкові й неробочі дні, то компенсація за роботу в ці дні виплачується відповідно до чинного законодавства. Працівнику, який направлений у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється за всі робочі дні тижня за графіком, установленим за місцем постійної роботи, та відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.

Згідно п. 3, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

На а. с. 21 - 31 т. 2 знаходиться копія Правил внутрішнього трудового розпорядку Головного підприємства Украероруху, затверджених рішенням конференції трудового колективу Головного підприємства Украероруху від 30 вересня 2016 року, протокол № 1, згідно п. 7 яких підприємство самостійно встановлює режим праці та відпочинку і щорічно - норми тривалості робочого часу. Режим роботи підприємства визначає режим робочого часу працівників. Робочий час і час відпочинку льотного складу регулюються Правилами визначення робочого часу та часу відпочинку екіпажів повітряних суден цивільної авіації України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 02 квітня 2002 року № 219.

Згідно п. 2 Правил визначення робочого часу та часу відпочинку екіпажів повітряних суден цивільної авіації України, затверджених наказом Міністерства транспорту України 02 квітня 2002 року № 219, робочий час - час протягом якого екіпаж повітряного судна зобов`язаний виконувати роботу, визначену трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Польотний час, або час польоту - загальний час з початку руху повітряного судна (за рахунок власної тяги з метою зльоту) до його зупинки (після закінчення польоту). Повний польотний час чи час від забирання до встановлення колодок вимірюється від початку руху повітряного судна з пункту завантаження до його зупинки в пункті вивантаження. Час відпочинку - час, протягом якого член екіпажу звільняється експлуатантом від своїх службових обов`язків.

Згідно п. 5.3 Правил № 219 робочий час включає: польотний час (BLOCK TIME); передпольотну підготовку; час післяпольотної роботи; час очікування вильоту з незалежних від екіпажу ПС причин в аеропортах, на оперативних точках та в інших місцях його перебування у разі ненадання умов для відпочинку, зазначених у пункті 4.7 цих Правил; час перебування на різних чергуваннях або в резерві; час, який витрачає екіпаж ПС на аналіз польотів, учбово-тренажерну підготовку, проходження медичного огляду та інші види робіт, що передбачаються правилами внутрішнього трудового розпорядку та КВП експлуатанта; час перельоту (переїзду) членів екіпажу ПС як пасажирів для виконання ними польоту з іншого аеродрому; час естафети.

Згідно п. 5.14 Правил № 219 для членів екіпажів ПС установлюються така гранична добова, місячна та річна тривалість польотного часу: за місяць - не більше 90 годин (протягом будь-яких послідовних 28 діб), за рік - не більше 900 годин (протягом будь-яких послідовних 12 місяців).

Згідно п. 7.1, 7.2 Правил № 219 облік робочого часу і часу відпочинку членів екіпажів ПС здійснюються на підставі польотних завдань, бортових листів та табеля обліку робочого часу. Для членів екіпажів ПС установлюється підсумований облік робочого часу як правило, за місяць та до року за погодженням з профспілковим комітетом експлуатанта. Загальна тривалість робочого часу членів екіпажів ПС в разі встановлення облікового періоду за місяць не повинна перевищувати місячної тривалості робочого часу, а за рік - річної тривалості робочого часу.

На а. с. 158 - 165 т. 1 знаходиться копія Положення про відрядження та надання авансового звіту, затвердженого наказом Украероруху від 19 липня 2016 року № 219, з подальшими змінами.

Згідно п. 1.6, 1.7, 1.8 Положення, на працівника, який перебуває у відрядженні, поширюється режим робочого часу того підприємства, до якого він відряджений. Замість днів відпочинку, не використаних за час відрядження, інші дні відпочинку після повернення з відрядження не надаються. Якщо працівник спеціально відряджений для роботи у вихідні або святкові й неробочі дні, то компенсація за ці дні надається згідно з чинним законодавством. Працівникам, які направлені у відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.

Згідно п. 2.1 Положення, направлення працівника у відрядження здійснюється директором і оформляється наказом із зазначенням пункту призначення, найменування підприємства, куди відряджений працівник, строку й мети відрядження.

На а. с. 172 - 252 т. 2 наявна копія витягу з Колективного договору між адміністрацією Украероруху та профспілками зі змінами та доповненнями, згідно п. 5.14 якого за виконання льотної роботи льотному складу повітряних суден АН-26, King А командно-льотному складу авіакомпанії Украерорух, які мають діючі свідоцтва, закріплені в штатному розписі за відповідними типами повітряних суден, проводиться оплата за фактичний нальот годин з розміром погодинної ставки для командира повітряного судна на судні King Air - 750 грн.

Згідно п. 5.28 Колективного договору, робота понад норму робочого часу, передбаченого графіком виходу на роботу на місяць в окремі дні, тижні, місяці облікового періоду, при збереженні норми робочого часу за обліковий період, не є надурочною роботою. Переробіток норми робочого часу, що виникає в окремі дні при підсумковому обліку може компенсуватися додатковими днями відпочинку або відповідним зменшенням тривалості роботи в інші дні облікового періоду.

Згідно п. 6.6 Колективного договору, працівникам, що відбувають/прибувають у/з відрядження або навчання у вихідний день, надається інший оплачуваний день відпочинку протягом одного року після повернення з відрядження.

На а. с. 171 т. 2 знаходиться копія наказу Украероруху від 29 грудня 2018 року № 928, яким встановлено з 01 січня 2019 року розмір добових під час відрядження за кордон - 1700 грн. у валюті за кожен календарний день такого відрядження.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Судом першої інстанції було детально проаналізовано документи, надані сторонами, зокрема завдання на польоти, довідка № 43-22-303 від 10 червня 2021 року, розрахункові листи, табелі обліку робочого часу, та зроблено обґрунтований висновок, не спростований доводами апеляційної скарги, що при підсумованому обліку робочого часу за спірний період позивачу було нараховано та виплачено заробітну плату за виконану ним роботу у відрядженнях у розмірі не нижче середнього заробітку.

Крім того, вірними є висновки суду першої інстанції, з якими погоджується апеляційний суд, що позивачем не доведено, що ДП «Украерорух» не виплатив йому заробітну плату за виконану ним роботу у відрядженнях, а також те, що оплата праці за час перебування у відрядженні була нижчою середнього заробітку.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач не був спеціально відряджений у жодне з відряджень у вихідні або святкові й неробочі дні, і виконував роботу за графіком підприємства в країні відрядження, тому відсутні підстави для отримання ним відповідної компенсації за роботу у вихідні або святкові й неробочі дні, а саме для оплати за цю роботу в подвійному розмірі на підставі ст. 107 КЗпП України. Вихідні і святкові дні були надані позивачу згідно з графіком роботи підприємства, однак специфіка роботи позивача зумовила здійснення ним фактичних нальотів у вихідні дні.

Судом першої інстанції обґрунтовано звернуто увагу, що з завдань на польоти та табелів обліку використання робочого часу вбачається, що позивачем не було перевищено норму виробітку робочого часу, здебільшого дні відпочинку перевищували дні виробітку позивача, і що дні відпочинку під час відрядження мали бути використані позивачем під час відрядження згідно з вимогами п. 8 розділу І Інструкції № 59 та п. 1.7 Положення про відрядження та надання авансового звіту, діючого на підприємстві.

Також суд першої інстанції вірно зауважив, що на підставі п. 6.6 Колективного договору у випадку вибуття/прибуття у/з відрядження у вихідний день позивачу може бути наданий інший оплачуваний день відпочинку протягом одного року після повернення з відрядження.

Крім того, судом першої інстанції при вирішенні спору враховано, що на виконання вимог ст. 121 КЗпП України відповідачем було оплачено позивачу добові за час перебування у відрядженні.

Є необґрунтованими та відхиляються доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції вибірково застосовував положення наказу Міністерства транспорту України від 02 квітня 2002 року № 219, оскільки ігнорував табелі обліку використання робочого часу як первинні документи для обліку відпрацьованого часу, які є підставою для нарахування заробітної плати працівникам, зокрема і у відрядженнях, в той час як в табелях обліку робочого часу майже відсутні позначки про відрядження, однак навіть там, де ці позначки є, відповідач рахував ці дні як звичайні робочі. Такі обставини, на думку позивача, свідчать про відсутність єдиного підходу з боку відповідача щодо ведення табелів обліку використання робочого часу та нестабільність стосовно виплати заробітної плати за час перебування у відрядженні.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами позивача в наведеній частині, враховуючи, що у табелях за спірний період зазначена така ж кількість відпрацьованих робочих годин, що і в довідці про розмір заробітної плати позивача від 10 червня 2021 року № 43-22-303, табелювання здійснювалось з урахуванням режиму роботи підприємства в умовах 0,5 норми тривалості робочого часу, однак оплата праці проводилась виходячи із фактично відпрацьованих позивачем годин, і протилежного позивачем не доведено.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє як неприйнятні доводи позивача в апеляційній скарзі, що судом не було взято до уваги відомості, зазначені в табелі обліку використання робочого часу.

Доводи апеляційної скарги, що згідно наказу Міністерства транспорту України від 02 квітня 2002 року № 219 до робочого часу позивача входить час очікування вильоту з незалежних від екіпажу причин, а не лише фактичний нальот, як стверджував відповідач, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, що ОСОБА_1 була проведена оплати праці за виконану ним у відрядженні роботу відповідно до умов, визначених колективним договором та положеннями чинного законодавства, і розмір такої оплати праці не є нижчим середнього заробітку.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги, з посиланням на лист Міністерства фінансів України від 22 листопада 2011 року № 31-07230-16-10/28802, що норми Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 13 березня 1998 року № 59, яку застосував суд першої інстанції, не може поширюватися на позивача, який не є державним службовцем.

У вказаному листі, на який посилається ОСОБА_1 , Міністерством фінансів України в дійсності роз`яснено, що норми Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів від 13 березня 1998 р. №59, визначають порядок направлення у відрядження та відшкодування витрат, понесених у зв`язку з таким відрядженням, виключно для державних службовців, а також інших осіб, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів.

Враховуючи, що відповідач як державне підприємство утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів, і цим підприємством позивач був спрямований у відрядження, доводи ОСОБА_1 про непоширення на нього положень Інструкції № 59 ґрунтуються на вибірковому цитуванні вимог закону у вигідному для себе контексті, є помилковими та відхиляються апеляційним судом.

Апеляційний суд відхиляє як неспроможні доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, з посиланням на розрахунки за листопад 2020 року, що відповідачем не було здійснено достовірний облік виконуваної працівником роботи, що призвело до порушення трудових прав позивача, якому не було здійснено виплату заробітної плати за час перебування у відрядженні, а саме не було оплачено виконану роботу за 1, 7, 8 листопада 2020 року, а суд не врахував факт, що позивачу не було здійснено оплату праці за час перебування у відрядженнях не нижче середнього заробітку, зокрема за 1, 2, 4, 7, 8, 9, 10-17, 19-30 листопада 2020 року.

Апеляційний суд не може погодитись із наведеними доводами, оскільки із розрахункового листа позивача та довідки про розмір заробітної плати від 10 червня 2021 року № 43-22-303 вбачається, що позивачу весь його робочий час було оплачено в повному обсязі та відповідно до вимог чинного законодавства, що узгоджується з поясненнями відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, що підсумовується облік робочого часу від місяця та до року.

Крім того, позивач жодним чином не довів, що розмір його заробітної плати, будучи у відрядженні, становив менше середнього заробітку.

Всі докази, які підтверджують нарахування та виплату заробітної плати позивачу за час перебування у відрядженні, наявні в матеріалах справи, а твердження позивача про те, що відповідач не надав жодних доказів, якими би спростовувалися доводи позивача, не відповідають дійсності та відхиляються апеляційним судом.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що розрахунки, здійснені судом при ухваленні рішення, є безпідставними та необґрунтованими, а виплата добових за час перебування у відрядженнях, як платежів, що не входять до структури заробітної плати, не має жодного значення для прийняття рішення. Такі аргументи зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції та не спростовують правильних висновків суду.

Доводи позивача в апеляційній скарзі, що оскільки ОСОБА_1 згідно наказів про відрядження перебував у відрядженні як у робочі дні, так і у вихідні та святкові дні, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про те, що позивач спеціально у відрядження у вихідні та святкові дні не направлявся та виконував роботу за графіком підприємства в країні відрядження, та відхиляються апеляційним судом.

Крім того, судом першої інстанції була надана належна оцінка доводам позивача щодо оплати роботи у вихідний день у подвійному розмірі, відтак доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі у частині компенсації роботи у вихідні дні в грошовій формі зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Оцінюючи правильність висновків суду першої інстанції в сукупності з доводами апеляційної скарги в цілому, апеляційний суд приходить до висновку, що доказів неправильності та/або неповноти нарахування та виплати відповідачем заробітної плати ОСОБА_1 під час розгляду справи судом першої інстанції надано не було, і позивачем в апеляційній скарзі цього не спростовано.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги щодо неналежного дослідження судом матеріалів справи, зокрема процесуальних документів позивача, яким були надані всі необхідні розрахунки, зокрема і середнього заробітку, з яких суд мав можливість об`єктивно перевірити суму заробітної плати позивача у відрядженнях. Так, у заяві про збільшення позовних вимог від 27 січня 2021 року (а. с. 203 - 205 т. 1) позивачем здійснено розрахунок середньоденного заробітку позивача за кожен місяць, виходячи з заробітку, отриманого ним за цей же місяць, а не за останні два календарні місяці роботи, що передують цьому місяцю, всупереч п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, відтак ці розрахунки не можна вважати обґрунтованими і вони правильно не були застосовані судом першої інстанції.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відтак, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про неналежне дослідження судом першої інстанції матеріалів справи, порушення норм матеріального і процесуального права та прийняття необґрунтованого та незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до переоцінки доказів, яким було надано належної оцінки судом, незгоди зі встановленими фактичними обставинами у справі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 25 травня 2023 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.