Справа № 199/6180/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2023 року м. Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Якименко Л.Г., розглянувши заяву Першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури Хаменушка Костянтина Петровича про забезпечення позову Першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури Хаменушка Костянтина Петровича, що діє в інтересах держави Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

До Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява Першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури Хаменушка Костянтина Петровича, що діє в інтересах держави Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки.

Разом із позовом до суду також надано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив накласти арешт на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :07:000:0745, площею 0,0616 га, яка розташована на території територіальної громади Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 17), власником якої є громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП (відсутній), яка підлягає конфіскації на користь держави шляхом припинення права власності ОСОБА_1 та визнання права власності держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви №199/6180/23, позивач звернувся до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки, кадастровий номер :07:000:0745, площею 0,0616 га, яка розташована на території територіальної громади Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 17), власником якої є громадянка російської федерації ОСОБА_1 .

З огляду на приписи ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи.

Розглянув заяву про забезпечення позову, судом встановлено таке.

Згідно з ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.п. 1,2 ч.1, 2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 6 зазначеної постанови передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, варто зазначити, що забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові від 12.02.2020 р. у справі N 381/4019/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Також відповідно до п. 20 постанови N 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав зазначено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК (в редакції до 15.12.2017 року), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Так, перевіряючи надану до суду заяву та додані до неї документи, вбачається, що згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №325496259 від 12.03.2023 року, за ОСОБА_1 30.08.2013 року зареєстровано право власності на земельну ділянку, з кадастровим номером :07:000:0745, площею 0,0616 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, яка розташована на території територіальної громади Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 17).

Із позовної заяви вбачається, що підставою звернення прокурора до суду є те, що ОСОБА_1 , як громадянка російської федерації, набувши на підставі рішення Володарського районного суду Донецької області від 10.06.2013 року і зареєструвавши право власності на вказану земельну ділянку, упродовж року після набуття права власності не здійснила дій з її відчуження, що є порушенням законодавства України.

З огляду на вищенаведене, приймаючи до уваги наведені позивачем обставини в обґрунтування заявлених вимог про забезпечення позову, здійснюючи співвідношення від настання правових наслідків вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права та законного інтересу, за захистом яких позивач звертається до суду, а також наслідки накладення арешту на майно, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Частинами 1 та 2 ст.157 ЦПК України визначено, що ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Керуючись ст. ст. 149-154, 157, 258-260, 263 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву Першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури Хаменушка Костянтина Петровича про забезпечення позову Першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури Хаменушка Костянтина Петровича, що діє в інтересах держави Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки, задовольнити.

Із метою забезпечення позову Першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури Хаменушка Костянтина Петровича, що діє в інтересах держави Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки, накласти арешт на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :07:000:0745, площею 0,0616 га, яка розташована на території територіальної громади Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 17), власником якої є громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП (відсутній).

Ухвала набирає чинності з дня постановлення 31.07.2023 року, але може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки.

Суддя