УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Лутая А.М.,

за участю секретаря судового засідання - Жолоб К.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Володимира подання старшого державного виконавця Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Галеги А.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ

Старший державний виконавець Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Галега А.В. звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України. Подання обґрунтовує тим, що на виконанні у Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 72395970 з примусового виконання виконавчого листа №165/1508/21, який виданий 27.07.2023 про стягнення з ОСОБА_1 та користь ОСОБА_2 4000 доларів США боргу за договором позики від 20.06.2018, що становить 117 000,00 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 23.06.2022. Отже, ОСОБА_1 є боржником за вказаним виконавчим документом. Однак на день звернення з поданням рішення суду не виконане, декларації про доходи та майно на пропозицію державного виконавця ним не подано. Вказує, що відомості про арешт майна було внесено до відповідних реєстрів. Також, 28.07.2023 було винесено постанову про арешт коштів боржника, яку направлено у банківські установи України. Окрім цього, державним виконавцем надсилалися відповідні запити до Державної фіскальної служби України та Пенсійного фонду України. Однак з Державної фіскальної служби України надійшла відповідь про те, що дані про місце роботи боржника ОСОБА_1 відсутні. Відповіді ж від Пенсійного фонду України не надходило. Згідно даних МВС за боржником немає зареєстрованих транспортних засобів. На виклики державного виконавця боржник не з`являється. З метою повного погашення боргу, державний виконавець у поданні просить тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань.

У судове засідання державний виконавець не з`явився, однак подав заяву в якій просить проводити розгляд за його відсутності, подання підтримує.

Відповідно до ч.4 ст. 441 ЦПК України, розгляд подання проведено без виклику боржника та інших заінтересованих осіб.

Дослідивши матеріали подання, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що на виконанні у Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 72395970 з примусового виконання виконавчого листа №165/1508/21, який виданий 27.07.2023 року про стягнення з ОСОБА_1 та користь ОСОБА_2 4000 доларів США боргу за договором позики від 20.06.2018, що становить 117 000,00 грн за офіційним курсом НБУ станом на 23.06.2022.

З дослідженої судом постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №72395970 вбачається, що її винесено 31.07.2023 та зобов`язано боржника ОСОБА_1 подати декларацію про майно та доходи.

Відповідно до положень статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

«Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. Це є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

З аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права вбачається, що подання про обмеження у праві виїзду за межі України вноситься виконавцем у разі ухилення боржника від виконання виконавчого документа, розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, а тому саме на останнього покладається тягар доказування. Державний виконавець повинен довести факт свідомого ухилення боржника від виконання виконавчого документа.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази згідно з вимог ст.ст. 77 - 80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем не подано доказів про ухилення боржника від виконання зобов`язань за виконавчим провадженням, зокрема відсутні докази того, що боржник обізнаний про наявність стосовного нього виконавчого провадження, що він свідомо не виконує покладені на нього судовим рішенням зобов`язання, і що він має реальну можливість ці зобов`язання виконати. У поданні про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України державний виконавець покликався лише на факт наявності у боржника невиконаного зобов`язання, що саме по собі не доводить факту умисного ухилення від виконання покладених на нього зобов`язань.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому згідно ч. 3 указаної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі "Гочев проти Болгарії» Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Таким чином, застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що державним виконавцем в поданні не наведено беззаперечних фактів, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням суду, що полягає в умисній його бездіяльності чи свідомому невиконанні ним відповідних зобов`язань.

Оскільки ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням суду є обов`язковою ознакою для вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України та у зв`язку із відсутністю таких даних в матеріалах справи, суд дійшов всиновку, що підстав для обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон немає.

Керуючись ст.ст. 260, 441 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання її тексту.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення їм відповідної ухвали суду.

Суддя А.М. Лутай