Справа № 510/1536/22
Провадження 2/510/1114/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.23 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі Іванової Н.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на нежитлову будівлю, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Позовні вимоги мотивує тим, що 21.08.2021 р. між нею та відповідачем, у простій письмовій формі, було укладено договір купівлі продажу нежитлової будівлі, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею: 67,6 кв. м., основною площею: 56,5 кв. м., допоміжною площею: 11,1 кв. м., яка в цілому складається із: літ. А - нежитлова будівля, 1990 року спорудження, який не був посвідчений нотаріально, але було виконано усі суттєві умови договору. Згодом з`ясувалось, що відповідач не встиг здійснити державну реєстрацію майна через відсутність коштів, тому придбане позивачем майно, було відчужено особою, яка не мала на це право, але у зв`язку з тим, що позивач є добросовісним набувачем, та відсутні підстави для витребування в неї майна, передбачені ст. 388 ЦК України, вона просить задовольнити позовні вимоги.

Позивач у підготовче судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує..

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачами позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: нотаріально не посвідчений договір купівлі продажу від 21.08.2021 р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про купівлю-продаж нежитлової будівлі, що знаходиться по АДРЕСА_1 ; акт приймання передачі майна за договором купівлі продажу від 21.08.2021 р.; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 19.08.2023 р. з кадастровим планом; договір оренди землі № 04 від 08.11.2007 р., укладений між СПД фізичною особою ОСОБА_2 та Ренійської міської радою; акт приймання передачі земельної ділянки в натурі ОСОБА_2 у відповідності з ЗУ «Про оренду землі»; додаткова угода до договору оренди земельної ділянки № 04 від 11.02.2008 р.; додаткова угода до договору оренди земельної ділянки № 04 від 09.02.2016 р.; лист повідомлення Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 14.02.2022 р. № 25/459; висновок по земельній ділянці; рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради № 15 від 28.11.2005 р.; акт вибору земельної ділянки для передання в оренду на 49 років СПД фізичній особі ОСОБА_2 ; довідка КП «Ренійське БТІ» Ренійської міської ради від 15.08.2023 р., відповідно до якої нежитлова будівля, що знаходиться по АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 ; технічний паспорт на нежитлову будівлю, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 21.08.2021 позивач домовилась із відповідачем про купівлю нежитлової будівлі, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

В той же день було укладено відповідний договір купівлі-продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Позивач передала ОСОБА_2 обумовлену суму грошей, а відповідач надав позивачу об`єкт нерухомості для вільного користування і володіння.

Так як, згідно законодавства, подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач через деякий час запропонувала відповідачу привести домовленість у відповідність до вимог закону, однак з`ясувалось, що він не зможе надати нотаріусу правовстановлюючі документи на нерухоме майно, державну реєстрацію яких здійснено у встановленому порядку, необхідних для нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу, оскільки не встиг їх оформити на своє ім`я належним чином, а також повідомив про відсутність коштів для виконання свого зобов`язання, передбаченого пунктом 7.1. договору в частині оплати витрат за належне оформлення договору купівлі-продажу майна.

Про існування цих обставин, позивачу нічого не було відомо, оскільки перед оформленням правочину, відповідач завірив позивача, що він є власником нерухомого майна та в нього наявні всі правовстановлюючі документи.

Таким чином, на момент укладання договору, тобто на 21.08.2021 р., відповідач не мав право відчужувати даний об`єкт нерухомості, тому придбане позивачем майно було відчужено особою, яка не мала на це право.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду докази в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом з тим, між сторонами була досягнута взаємозгода відносно всіх істотних умов договору, оскільки позивач передала продавцям обумовлену суму коштів, а продавці передали позивачу нерухоме майно та ключі від нього.

Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу була передана обумовлена сума грошей, а позивачу об`єкт нерухомості. Відповідач жодного разу не висував вимоги щодо повернення об`єкту нерухомості, не заперечував проти визнання права власності за позивачем, про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Так, позивач набула право власності на нежитлову будівлю, що знаходиться по АДРЕСА_1 ,в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши його у відповідач ОСОБА_2 , який фактично не мав права його відчужувати на той період, оскільки встиг зареєструвати своє право власності на майно.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем, право власності на нежитлову будівлю, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Позивачем у позові та під час розгляду справи не заявлялись вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладення цих витрат на відповідачів.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 50, 58, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 328, 330, 388, 397 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) право приватної власності на:

нежитлову будівлю, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін