Справа № 157/1680/22 Головуючий у 1 інстанції: Тімонова В. М.
Провадження № 22-ц/802/476/23 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 02 березня 2023 року,

встановив:

У грудні 2022 року позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.05.2020 приблизно о 20 год. 40 хв. у Київській області Вишгородського району, на автодорозі Київ - Овруч 19 км, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Audi A6», державний номерний знак « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_1 , автомобіля «Hyundai», державний номерний знак « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Hyundai», державний номерний знак « НОМЕР_3 », під керуванням ОСОБА_3 .

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Hyundai», державний номерний знак « НОМЕР_2 », було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку.

Відповідно до постанови Вишгородського районного суду Київської області від 21.08.2020 року по справі №363/1801/20 вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача. На дату скоєння цієї дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Водій пошкодженого автомобіля «Hyundai» ОСОБА_2 04.05.2020 МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду та в подальшому власник ОСОБА_4 звернулась до МТСБУ із заявою про отримання відшкодування шкоди.

Згідно із звітом автотоварознавчого дослідження від 27.05.2020 вартість матеріального збитку, завданого власнику вищевказаного транспортного засобу, склала 119 088,33 коп.

На підставі Наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в розмірі 106 237,05 грн. Крім того, позивачем були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди в розмірі 3806,16 грн. З огляду на викладене, загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав 110 043,21 грн.

Відповідач в добровільному порядку кошти не сплатив, у зв`язку з чим позивач, посилаючись на п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 11, 1166, 1187, 1191 ЦК України просив стягнути з відповідача понесені ним витрати в порядку регресу.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 02 березня 2023 року позов задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь МТСБУ кошти в сумі 110043 гривні 21 копійку сплачені за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь МТСБУ 2481 гривню сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що матеріали позовної заяви, які подані позивачем до суду не завірені належним чином, а тому не можуть бути належними доказами у справі. Вказує на неточності викладені у звіті № 2672 про оцінку автомобіля. Повідомлення водія ОСОБА_2 про дорожньо-транспортну пригоду від 04.05.2020, хоча схема самої дорожньо-транспортної пригоди від 08.05.2020. Про вказану схему також зазначено у постанові Вишгородського районного суду Київської області від 21.08.2020. Крім цього, названу схему взято до уваги при складанні звіту аварійним комісаром ОСОБА_5 28.05.2020. Також вказав, що згаданим комісаром порушено його право бути присутнім при проведенні оцінки, жодних повідомлень про проведення оцінки йому не надходило, доказів на підтвердження отримання ним таких повідомлень немає.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що вартість матеріального збитку була визначена з дотриманням норм чинного законодавства та підтверджена належним доказами, тому вважає доводи викладені в апеляційній скарзі необґрунтованими. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

09.05.2023 відповідач подав доповнення до апеляційної скарги, в якому вказав, що наданий суду звіт від 28.05.2020 № 67598 про оцінку містить неправдиву інформацію і одержаний з порушеннями Закону, та не може бути належним доказом у справі, (недостовірні відомості, розбіжності в датах). Просив направити звіт №67598 від 28.05.2020 на рецензування до Фонду державного майна України та призначити незалежну авто товарознавчу експертизу. Зазначив, що не встигнув заявити в суді першої інстанція клопотання про призначення експертизи та про проведення рецензування звіту в зв`язку з обмеженням в часі розгляду справи.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (110 043,21 гривень) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 05.06.2023, тобто дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку з таким.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 02.05.2020 близько 20 год. 40 хв. у Київській області Вишгородського району, на автодорозі Київ - Овруч 19 км, керуючи автомобілем марки «Ауді А6», номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху та безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем марки «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобілем марки «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні зазначеної ДТП доведена постановою судді Вишгородського районного суду Київської області від 21.08.2020, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП; провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 9). Вказана вище постанова судді набрала законної сили 01.09.2020.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно зі звітом № 2672 про оцінку автомобіля Hyundai Coupe 2.0i, номерний знак НОМЕР_4 , зробленим аварійним комісаром - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників автомобіля «Hyundai Coupe 2.0i», номерний знак НОМЕР_4 , та вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Hyundai Coupe 2.0i», номерний знак НОМЕР_4 , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 119088,33 грн. (а.с. 14-17).

26.06.2020 платіжним дорученням №1479797 МТСБУ перерахувало 2250 грн ФОП ОСОБА_5 за послуги аваркома (експерта) по справі №67598, згідно рахунку №67598 від 28.05.2020, т.з. НОМЕР_4 (а.с. 35).

09.09.2020 МТСБУ видало наказ «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_4 », яким визначило сплатити на рахунок власнику пошкодженого майна 106237,05 грн, та 10.09.2020 платіжним дорученням № 1861628 перерахувало на розрахунковий рахунок ОСОБА_4 106237,05 грн (а.с. 33-34).

09.09.2020 платіжним дорученням №1824094 МТСБУ перерахувало 1556,16 грн ТОВ «Аудатекс Україна» за послуги по справі №67598, згідно рахунку №АО713 від 28.05.2020, т.з. НОМЕР_4 (а.с. 35).

11.09.2020 МТСБУ направило ОСОБА_1 лист з проханням в добровільному порядку сплатити витрати на відшкодування в сумі 110043,21 грн (а.с. 37).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

У частині другій статті 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно пункту 1 частини першої ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, яким також визначено правовий статус МТСБУ.

Зокрема, згідно з пунктом 39.1.статті 39 Закону № 1961-IV МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Таке бюро є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 № 1961-IV у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 41 Закону № 1961-IV передбачено також перелік випадків, в яких регламентні виплати здійснюються саме МТСБУ за рахунок коштів з централізованих страхових резервних фондів чи з коштів фонду страхових гарантій, а відповідно до приписів пункту 41.1. статті МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У справі, що розглядається, ДТП скоєне особою, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність як власник транспортного засобу.

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Зважаючи на те, що МТСБУ виплатило власнику пошкодженого майна ОСОБА_4 страхове відшкодування, відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч. 1 ст. 1191 ЦК України, останнє набуло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність позовних вимог позивача та стягнення з відповідача 110043,21 грн відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу.

Щодо доводів апеляційної скарги, а саме, щодо допустимості та достовірності звіту про оцінку, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідачем не зазначено жодних конкретних та фактичних обставин які свідчать про неправильність визначеного матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, заявник вказує лише про свої сумніви.

Відповідно до п.п. 5.2., 5.7. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року №1335/5/1159), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

Після закінчення дослідження КТЗ оцінювач (експерт) у разі потреби ознайомлює заінтересованих осіб, залучених до технічного огляду КТЗ, з його результатами.

Відповідач не вказав, якими нормами права передбачено обов`язок повідомлення винуватця ДТП про дату та місце огляду транспортного засобу на предмет визначення вартості матеріального збитку та обов`язку його ознайомлення зі звітом про оцінку, тому колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника.

Аргументи апеляційної скарги щодо наявності розбіжностей між датою складання схеми дорожньо-транспортної пригоди - 08.05.2020 та датою, коли сталася ДТП, а також щодо відсутності доказів встановлення вини відповідача на час здійснення страхової виплати, апеляційний суд вважає безпідставними. Зокрема, як вбачається з постанови Вишгородського районного суду Київської області від 21.08.2020 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Дана постанова набрала законної сили 01.09.2020 і відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду. Також необхідно зазначити, що схема дорожньо-транспортної пригоди була складена у присутності відповідача та підписана останнім, заперечень чи зауважень щодо вказаної схеми у на час її складання не було.

Посилання відповідача на відсутність доказів про повноваження оцінювача ФОП ОСОБА_5 на проведення оцінки, спростовуються наявними в матеріалах справи договором №2015/0016 від 10.12.2015 на виконання робіт щодо визначення обставин і причин настання подій, за якими може бути проведена регламентна виплата та розміру заподіяної внаслідок них шкоди (а.с. 98-100, даний договір станом на дату виготовлення звіту є чинним та доказів його розірвання сторонами не подано), а також рахунком на оплату №67598 від 28.05.2020 та Актом виконаних робіт у розмірі 2 250 грн. 00 коп.

Безпідставними є твердженням відповідача про те, що копії поданих до суду документів не засвідчені належним чином, оскільки відповідно до вимог ч.9 ст.14 ЦПК України, позивач звернувся до Камінь-Каширського районного суду Волинської області з позовною заявою через систему «Електронний суд», якою було засвідчено позовну заяву та додані до неї документи, електронним цифровим підписом сторони (що підтверджується відміткою на апеляційній скарзі «Документ сформовано в системі «Електронний суд» 27.12.2022»).

Заявлені в доповненнях до апеляційної скарги клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи та про рецензування звіту апеляційний суд відхиляє в зв`язку з таким.

Згідно з приписами частини 3 статті 83 ЦПК України , відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, однак клопотань про призначення експертизи не заявляв.

Відповідно до положень частин 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідачем не подано доказів про наявність причин, які позбавили його можливості заявити клопотання про призначення експертизи та про рецензування звіту в суді першої інстанції, або ж самостійно подати такі докази.

Наведені відповідачем обставини на обґрунтування сумніву у наданому позивачем звіті стосуються не змісту Звіту і його обґрунтування, а обставин його документального оформлення, тому апеляційним судом відхиляються, з огляду на їх суб`єктивність та формалізм.

У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Оскільки відповідач не заявляв клопотання про призначення експертизи та рецензування звіту в суді першої інстанції, не подав доказів про відсутність у нього об`єктивної можливості заявити таке клопотання, не подав доказів та не навевів обгрунтувань щодо неможливості спростувати подані позивачем докази без призначення експертизи, у тому числі шляхом замовлення експертного висновку особисто відповідачем, апеляційний суд дійшов висновку, що призначення експертизи судом апеляційної інстанції за наведених обставин буде порушенням принципу диспозитивності та змагальності сторін, зокрема, рівності права щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків.

Інші аргументи апеляційної скарги є аналогічними доводам викладеним у відзивах на позовну заяву, зазначеним обставинам суд дав належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_1 не довів обставини, на які посилався як на підставу доводів своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статями 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 02 березня 2023 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: