КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/6214/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

за участю секретаря судового засідання Линок В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом, в якому просили стягнути з ОСОБА_1 на їх користь в рівних долях заборгованість за договором позики від 21 червня 2017 року у загальному розмірі 1 000 000 грн.

В обґрунтування позову зазначали, що 21 червня 2017 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. за реєстровим №11689, за умовами якого ОСОБА_1 отримав позику у розмірі 1 000 000 грн в рівних долях, а саме по 500 000 грн з боку позикодавця ОСОБА_2 та позикодавця ОСОБА_3 на строк до 23 червня 2017 року.

Проте, ОСОБА_1 не виконав своїх зобов`язань за договором, що призвело до утворення боргу, що стало причиною для звернення до суду.

На підставі викладеного, позовні вимоги просили задовольнити у повному обсязі.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 вересня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 грошові кошти за договором про надання поворотної фінансової допомоги (позики) від 21 червня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. за реєстровим №11689, у розмірі 1 000 000 грн в рівних долях, а саме: по 500 000 грн на кожного.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір в сумі 10 000 грн в рівних частинах, а саме: по 5 000 грн.

Не погоджуючись з ухваленим заочним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

У мотивування вимог зазначає, що договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) від 21 червня 2017 року є удаваним, тобто укладеним сторонами без наміру його виконання, а для приховання іншого правочину,який вони насправді вчинили - договору комісії, згідно умов якого ОСОБА_1 в дійсності зобов`язався в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за їх рахунок прийняти участь в аукціоні з реалізації майна банку.

Зауважує, що жодної позики в дійсності ОСОБА_1 від позивачів не отримував, не вважав отримані від них 14 червня 2017 року кошти позикою і не збирався її повертати, адже одразу використав для оплати вартості придбаного в їх інтересах та за їх рахунок нерухомого майна.

14 червня 2023 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, уважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачі виконали свої зобов`язання за договором позики, надавши відповідачу грошові кошти, а відповідач не повернув вказані кошти у строк, передбачений договором. При цьому, укладення договору позики на визначених у ньому умовах є результатом вільного волевиявлення сторін, в тому числі відповідача, шляхом вчинення свідомих дій та не суперечить вимогам чинного законодавства.

Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 21 червня 2017 року між сторонами у справі було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. за реєстровим №11689, за умовами якого ОСОБА_1 отримав позику у розмірі 1 000 000 грн в рівних долях, а саме по 500 000 грн з боку позикодавця ОСОБА_2 та позикодавця ОСОБА_3 на строк до 23 червня 2017 року.

Звертаючись до суду позивачі посилалися на те, що ОСОБА_1 не виконав належним чином своїх зобов`язань про повне повернення грошових коштів за договором позики від 21 червня 2017 року.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду є, зокрема, відшкодування збитків та матеріальних втрат кредитора.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладених договорів незалежно від найменування документа, і з огляду на установлені результати робити відповідні правові висновки.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Таким чином, узгодження сторонами істотних умов договору позики, факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується змістом договору позики, підписаного власноручно ОСОБА_1 .

Вказаним договором позики визначено дату повернення грошових коштів - 23 червня 2017 року та погоджено, що позика надана позикодавцями у повному розмірі в дату підписання даного договору готівковим шляхом (пункт 2.2 договору позики).

Зворотного протягом розгляду справи стороною відповідача доведено не було.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 свій підпис у договорі позики не заперечував, про будь-які обставини щодо наміру сторін укласти інший договір не зазначав, хоча приймав участь у розгляді цієї справи через представника.

Отже, суд першої інстанції у визначеному чинним цивільним процесуальним законодавством порядку надав оцінку договору позики від 21 червня 2017 року, поясненням сторін та дійшов правильного висновку, що вони у сукупності підтверджують факт отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 1 000 000 грн.

Під час розгляду справи судом першої інстанції правильно встановлено факт існування між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 позикових відносин, а також факт передачі та отримання вказаних коштів.

Враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, належно дослідивши зміст договору позики від 21 червня 2017 року, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення статей 1046, 1047 ЦК України та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову про стягнення заборгованості.

Відповідач не довів, що договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) від 21 червня 2017 року є удаваним, тобто укладеним сторонами без наміру його виконання, а для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили - договору комісії, згідно умов якого ОСОБА_1 в дійсності зобов`язався в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за їх рахунок прийняти участь в аукціоні з реалізації майна банку.

На підтвердження вказаних обставин не надано належних та допустимих доказів. Прийняття ОСОБА_1 участі в аукціоні та придбання нерухомого майна не спростовує факт отримання грошових коштів у розмірі 1 000 000 грн у позику.

Укладення удаваного договору позики від 21 червня 2017 року відповідачем не доведено.

Окрім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції більше 2 років ОСОБА_1 , приймаючи участь через представника, про такі обставини не зазначав та не надавав суду відповідних доказів на підтвердження своїх доводів щодо удаваного правочину позики.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи та наявними у справі доказами, фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник