Справа №:626/597/23
Провадження №: 2/755/3777/23
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

"19" липня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Катющенко В.П.

при секретарі: Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зміну розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 10.03.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, учасникам справи роз`яснено право подання заяв по суті справи та встановлено відповідні процесуальні строки.

23.03.2023 до Красноградського районного суду Харківської області від представника відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву з доказами на його обґрунтування.

Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 13.04.2023 цивільну справу № 626/597/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, передано за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва.

10.05.2023 до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла вказана цивільна справа, яка 12.05.2023 передана в провадження судді Катющенко В.П. на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П. від 15.05.2023 прийнято цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зміну розміру аліментів до свого провадження, постановлено про розгляд справи за правилами спрощеного провадження, з повідомлення (викликом) сторін, призначено перше судове засідання, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва.

05.06.2023 до суду від відповідачки, ОСОБА_2 , надійшла заява, у якій остання просила суд про розгляд справи у її відсутність.

26.06.2023 до суду від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у якій останній просив відкласти розгляд цивільної справи № 626/597/23, посилаючись на те, що з метою додаткового доведення обставин нецільового використання коштів ОСОБА_2 , позивачем подано заяву № 01-2106/23 від 21.06.2023 до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. За змістом зазначеної заяви, останній просив здійснити контроль за цільовим витрачанням аліментів на утримання малолітнього сина позивача - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом здійснення інспекційного відвідування помешкання одержувача аліментів - ОСОБА_2 , а у зв`язку із тим, що на поточну дату позивачем не отримано відповідь від Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, а вказані обставини впливають на розгляд дійсної цивільної справи № 626/597/23, останній вважав необхідним відкласти судове засідання.

27.06.2023, 28.06.2023 до суду від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 надійшли клопотання про долучення доказів.

19.07.2023 представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подано клопотання про відкладення розгляду справи, з тотожних підстав, що були викладені у заяві від 26.06.2023.

У судові засідання, що призначалися судом на 26.06.2023 та 19.07.2023 учасники у справі не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, доходить наступного.

Частина 2 та 5 ст. 12 ЦПК України визначає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Згідно п.1 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу.

Частина 1 ст. 44 ЦПК України визначає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно дост.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований ст.55 Конституції України.

Пленумом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ була винесена постанова № 11 від 17 жовтня 2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення», згідно якої при здійсненні правосуддя судам слід брати до уваги те, що відповідно до пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку; строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника. Оцінюючи поведінку заявника, а також осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу, слід взяти до уваги факти невиконання ними процесуальних обов`язків, наприклад, ненадання чи надання з порушенням строку, передбаченого ЦПК, доказів у справі; неодноразові неявки у судове засідання без поважних причин, якщо це призвело до порушення розумного строку судового розгляду.

При цьому, суд також зазначає, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить з того, що положення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Тобто, обов`язок щодо вжиття заходів для прискорення розгляду справи покладено на позивача як ініціатора спору.

Як убачається з матеріалів справи, позивач та його представник повторно не з`явилися у судові засідання, при цьому належним чином повідомлені про розгляд справи, заяв про розгляд справи у їх відсутність до суду не подавали. Однак, повторно до суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у якому останній, як на підставу для відкладення судового засідання посилався на те, що позивачем направлено до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації заяву про необхідність здійснення контролю за цільовим використання аліментів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом здійснення інспекційного відвідування помешкання одержувача аліментів ОСОБА_2 , що як уважає останній, унеможливлює подальший розгляд справи. Проте, суд вважає такі підстави для відкладення розгляду справи неповажними та такими, що спрямовані на затягування розгляду справи, зважаючи на предмет спору - зміну розміру аліментів. Ба більше, суд, зважаючи на обґрунтування представника позивача для отримання таких доказів, вважає що позивач мав би заявити таке клопотання (про витребування доказів) під час розгляду суду і суд вирішуючи таке клопотання мав би встановити його належність до предмету доказування в межах розгляду даної справи. Таким чином, суд вважає клопотання представника позивача про повторне відкладення розгляду справи по суті, заявлене з тих самих підстав, необґрунтованим та таким, що направлене на безпідставне затягування розгляду справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Системний аналіз п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України та положень ст. 223 цього Кодексу свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача, та наявність перешкод для розгляду справи за його відсутності при наявності заяви про розгляд справи за його відсутності. Тобто вказує на врахування судом поважності причин неявки позивача до суду та повідомлення ним про причини нявки. Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю та пропорційністю, відповідно до якого, кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами, а суд, в межах встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, визначає порядок здійснення провадження у справі.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», слідує, що в силу вимог ч. 1 статті 6 Конвенції про захисти прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, в їх системному зв`язку, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вказане узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, що викладена в рішенні по справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03), в частині того, що «…сторони в розумінні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 року, та «Трух проти України», заява № 50966/99 від 14.10.2003 року).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з вимогами ЦПК України у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи викладене, норми чинного законодавства України, та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, викладені підстави для відкладення розгляду справи, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду, ураховуючи неповажність причин неявки представника позивача у судове засідання та неможливість встановити об`єктивні обставини у цій справі, за відсутності позивача та відсутності від останнього заяви про розгляд справи у його відсутність.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 131, 223, 257, 258, 260, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зміну розміру аліментів - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Суддя: