Справа № 369/3692/21
Провадження № 2/369/494/23
26.01.2023 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді Ковальчук Л.М.,
за участі секретаря Павлової В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРГАЗ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Ексінор», про звернення стягнення на цінні папери,
У березні 2021 року представник позивача звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом.
Ухвалою суду від 19.04.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
08.06.2021 року від представника третьої особи ТОВ «УКРГАЗ» надійшли письмові пояснення на позовну заяву.
Ухвалою суду від 14.12.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, поважність причин неявки не повідомляв, відзиву на позов не надавав та не просив розглядати справу за його відсутності.
Треті особи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України).
Відповідно до вимог ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ста. 628 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
При розгляді справи встановлено, що 11.12.2007 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Ексінор» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №Б-429/81-06-2/2007/001.
23.11.2007 року між ТОВ «УКРГАЗ» та ОСОБА_1 укладено договір бронювання об`єкту будівництва №9/2/11/147/Ж, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .
14.12.2007 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 у якості забезпечення виконання кредитного договору № 287/П/35/2007-840 був укладений договір застави цінних паперів.
14.12.2007 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 у якості забезпечення виконання кредитного договору № 287/П/35/2007-840 був укладений договір застави майнових прав по договору купівлі-продажу цінних паперів №Б-429/81-06-2/2007/001.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Встановлено, що 05 серпня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір №GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги.
За умовами даного Договору ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) № 287/П/35/2007-840 від 14.12.2007 року укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» та Договором застави майнових прав по Договору купівлі-продажу облігацій № Б-429/81-06-2/2007/001 від 14.12.2007 року укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра».
30.09.2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінанстрансгруп» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір №GL48N718070_blank_01 про відступлення прав вимоги.
За умовами даного Договору ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) № 287/П/35/2007-840 від 14.12.2007 року укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» та Договором застави майнових прав по Договору купівлі-продажу облігацій № Б-429/81-06-2/2007/001 від 14.12.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра».
Згідно вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст.44 Закону України «Про заставу» якщо заставодавець всупереч вимогам закону чи договору не передасть предмет застави у володіння заставодержателю, наприклад у разі закладу, то заставодержатель вправі звернутись з позовом про передачу заставленого майна у його володіння незалежно від настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою.
Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Стаття 589 ЦК України передбачає, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави за рахунок якого, заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 19 Закону України «Про заставу» встановлено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.
Статтею 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.
Відповідно до статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.
Таким чином, при задоволенні судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, в рішенні суду початкова ціна предмета забезпечувального обтяження зазначається в разі його реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.
Згідно зі статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери; реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Відповідно до ч.1 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на оплату судового збору в розмірі 2547,45 грн.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 524, 526, 533, 572, 589, 590, 1048-1050 ЦК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРГАЗ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Ексінор», про звернення стягнення на цінні папери, - задовольнити.
Звернути стягнення на належні Відповідачу цінні папери - іменні цільові забезпечені облігації, емітовані ТОВ «УКРГАЗ», код ISIN UA 102683ВВ04, серія В, форма існування - бездокументарна, у кількості 5 661 штук загальною номінальною вартістю 169 830 (сто шістдесят дев`ять тисяч вісімсот тридцять) грн. 60 коп.; Повний комплекс майнових прав, що надається власнику цінних паперів, на які звертається стягнення, а саме, право вимоги від ТОВ «УКРГАЗ» погашення цінних паперів, на які звернуто стягнення, шляхом передачі у власність ТОВ «ФК «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» об`єкту нерухомого майна: квартири АДРЕСА_3 (будівель адреса); АДРЕСА_2 (реальна адреса);
З метою оформлення ТОВ «ФК «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» права власності на об`єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_4 (будівельна адреса); АДРЕСА_2 (реальна адреса), визнати за ТОВ «ФК «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» право від свого імені пред`явити для погашення ТОВ «УКРГАЗ» іменні цільові забезпечені облігації, емітовані ТОВ «УКРГАЗ», ISIN UA 102683ВВ04, серія В, форма існування - бездокументарна, у кількості 5 661 штук загальною номінальну вартістю 169 830 (сто шістдесят дев`ять тисяч вісімсот тридцять) грн. 60 коп. знаходяться на рахунку в цінних паперах № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ « «Надра» та належного Відповідачу.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» витрати на оплату судового збору в розмірі 2547,45 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
ОСОБА_1 : АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 .
ТОВ «УКРГАЗ»: Київська область, с.Чайки, вул.Печерська, 26, прим.1, кім.42.
ТОВ «Компанія з управління активами «Ексінор»: м.Київ, вул.Щорса, 29.
СУДДЯ Л.М.КОВАЛЬЧУК