Номер провадження: 22-ц/813/158/23
Справа № 523/2571/19
Головуючий у першій інстанції Шепітко І. Г.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Шлапак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2019 року, постановленогопід головуванням судді Шепітко І.Г.,повне судове рішення складено 10 квітня 2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Є Гроші» про визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Є Гроші» (далі ТОВ «ФК Є Гроші») про визнання недійсним кредитного договору, в якому просила:

- визнати положення пунктів 1.5.1. та п. 1.5.2., 3.2., 4.3. договору недійсними;

- визнати договір №-070153 від 23 листопада 2018 року між ТОВ «ФК Є Гроші» та ОСОБА_1 недійсним в цілому;

- вирішити питання про судові витрати.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначила, що в грудні 2018 року позивачці почали надходити дзвінки від працівників відповідача, з яких вона дізналась про те, що нею укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту з ТОВ «ФК Є Гроші»№-070153, копію якого вона отримала від ТОВ «ФК Є Гроші»наприкінці грудня 2018 року.

Позивачка вважає, що кредитний договір не був підписаний з її сторони, сторони не домовились про всі істотні умови визначені законодавством, а сам договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що, в свою чергу, є підставою для визнання такого договору недійсним.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2019року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що висновок суду про те, що кредитний договір був укладений є хибним, оскільки позивачем не нагадано належних доказів підписання нею кредитного договору.

Також суд не надав жодної оцінки наведеним в позовній заяві доводам позивача про те, що сторонами не було узгоджено процентну ставку, що договір не містить обов`язку відповідача його виконати, що не досягнуто згоди з істотних умов договору, що не підписано паспорт споживчого кредиту, щодо нечесної підприємницької практики, щодо обов`язку позивача сплатити непропорційно велику суму компенсації.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, директор ТОВ «ФК Є Гроші» Корецька І.С. зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не містять підстав для її задоволення та скасування рішення суду, оскільки своїми діями щодо оскарження правомірності укладення договору позики апелянт намагається лише позбавити себе обов`язку виконання зобов`язання.

Протоколом автоматизованого розподілу від 14 травня 2019 року визначений склад колегії суддів під головуванням судді Гірняк Л.А. для розгляду справи (а.с. 85).

Ухвалою Одеського апеляційного суд від 20 травня 2019 року провадження у справі з апеляційною скаргою ОСОБА_1 було відкрито (а.с. 86-87).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 липня 2019 року справа призначена до розгляду (а.с. 109-110).

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №126/0/15-23 від 21 лютого 2023 року суддю ОСОБА_2 було звільнено з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 161).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. зі складом колегії суддів,з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду (а.с. 162-163).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 березня 2023 року цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 прийнята до провадження та призначена до розгляду на 26 квітня 2023 року (а.с. 163, зв.б.).

Учасники справипро розгляд справи призначеної на 26 квітня 2023 року були сповіщені належним чином (а.с. 164, 165-169).

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Клопотань про розгляд справи в режимі відеоконференції до суду надано не було.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду підлягає зміні, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає не в повній мірі, за таких підстав.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору надала до суду копію договору, відповідно до якого 23 листопада 2018 року між ТОВ «ФК Є Гроші» та ОСОБА_1 був укладений договір позики №-070153, за яким позикодавець надає позичальнику на умовах, що передбачені даним договором грошові кошти в позику в сумі 5000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

Договір позики був укладений за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті товариства www.e-groshi.com.

Строк позики за цим договором складає 6 днів, позика має бути повернута до 28 листопада 2018 року.

Позика надавалась на споживчі цілі.

Також позивачка надала до суду копію додатку №1 до договору №-070153 від 23 листопада 2018 року графіку розрахунків, відповідно до якого розрахунок повернення позики складає: кредит у розмірі 5000 грн., а також проценти у розмірі 597 грн., а всього 5597 грн.

Позивачка зазначила, що кредитний договір вона не підписувала, а тому він має бути визнаний недійсним.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строку та умов кредитування, що свідчить про наявність волі позивачки для укладення такого договору шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

За правилом частини 1статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (частина 2статті 639 ЦК України).

Отже, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі:

1) у паперовому вигляді;

2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»;

3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги;

4) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту.

Зі змісту статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено.

Так, згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, з огляду на положення вище вказаного законодавства та пункту 1.2. Договору позика надавалась ОСОБА_1 виключно за допомогою веб-сайту ТОВ «ФК Є Гроші» (https://e-qroshi.com) за умови ідентифікації та верифікації позичальника та використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію».

Як вбачається з матеріалів справи, для отримання позики позивачка самостійно здійснила реєстрацію на сайті відповідача, за наслідком чого отримала облікові дані (логін та пароль) до особистого кабінету клієнта, де подає електрону заявку на отримання кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що 23 листопада 2018 року між ТОВ «ФК Є Гроші» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №-070153, відповідно до якого позивачка отримала грошові кошти в позику у сумі 5000 грн. до 28 листопада 2018 року.

У п. 1.1. договору позики зазначено, що загальна сума позики здорожчання позики за весь період її складає 5597 грн.

Згідно п. 1.3 договору, позика має бути повернута до 28 листопада 2018 року.

Відповідно до п.1.8.1 договору, позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від нього без пояснення причин, в тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

Відповідно до п. 1.5.1 договору розмір основних процентів складає 1,99% від суми позики щоденно.

У пункті 7.5 договору позики зазначено, що до укладення цього договору позичальник отримав від позикодавця інформацію, що визначена частині 2 статті 12, статті 12-1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; позичальник повідомлений про свої права згідно статті 8 Закону України «Про захист персональних даних».

Обов`язкові реквізити ОСОБА_1 , містяться в розділі 8 договору «Реквізити та підписи сторін», де позивачка надала всі необхідні відомості шляхом заповнення обов`язкових реквізитів позичальника для отримання позики, зокрема прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, ідентифікаційний номер.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Згідно пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що договір позики було укладено у відповідній вимогам закону для договору електронній формі; позивачка погодилася на отримання у кредит кошти саме на умовах, що визначені у запропонованому договорі, договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторони узгодили всі істотні умови кредитування.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції у своєму рішенні помилково посилався на норми ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Аналіз статті 5 ЦК України свідчить, що зазвичай чинність актів цивільного законодавства не обмежена певним строком, якщо в них не передбачено іншого. Тобто акт цивільного законодавства є чинним до його скасування у встановленому порядку. Про скасування акту цивільного законодавства чи цивільно-правової норми може бути прямо вказано в новому акті цивільного законодавства.

Ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній станом на 10 квітня 2019 року) відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VІІІ від 15.11.2016 року була виключена.

Отже, чинне законодавство станом на день укладання договору, а також на день ухвалення судового рішення не містила ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому у суду були відсутні підстави для її застосування.

Оскільки, суд першої інстанції помилково послався на ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній станом на 10 квітня 2019 року, колегія суддів вважає, що рішення слід змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду про те, що кредитний договір був укладений є хибним, оскільки позивачем не надано належних доказів підписання нею кредитного договору спростовуються матеріалами справи, а саме укладеним в електронній формі договором позики.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінаціяцифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

З укладеного договору вбачається, що він підписаний електронним підписом ТОВ «ФК Є Гроші» в особі Корецької І.С., а також електронним підписом ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав жодної оцінки наведеним в позовній заяві доводам позивача про те, що сторонами не було узгоджено процентну ставку, що договір не містить обов`язку відповідача його виконати, що не досягнуто згоди з істотних умов договору, що не підписано паспорт споживчого кредиту, щодо нечесної підприємницької практики, щодо обов`язку позивача сплатити непропорційно велику суму компенсації, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані доводи спростовуються пунктом 1.1 договору позики.

Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, однак не спростували висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу та змінити рішення суду першої інстанції в частині мотивування, в інший частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2019 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 квітня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Є.С. Сєвєрова

______________________________________ С.М. Сегеда