Справа № 369/2016/22
Провадження № 2/369/1349/23
02.06.2023 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Фінагеєвої І.О.,
секретаря судового засідання Світлак Ю.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -
У лютому 2022 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 02 листопада 2018 року він (Покупець) уклав з ОСОБА_2 (Продавець), від імені якого діяв ОСОБА_3 , попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири. Вказаний договір був посвідчений Михальченко М.М., приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, та зареєстрований в реєстрі за № 3570.
Пунктом 3 Попереднього договору сторони домовилися про такі умови основного договору: договір купівлі-продажу квартири має бути нотаріально посвідчений не пізніше 31 серпня 2019 року; ціна продажу 329 274,00 грн, що на день укладення договору еквівалентно 11 721,00 доларів США. Ціна за 1 кв. м квартири становить 12 065,00 грн.
Пунктом 4 Попереднього договору сторони підтвердили, що при укладенні цього договору на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 329 274,00 грн., що еквівалентно 11 717,00 доларів США. Залишок суми у розмірі 100,00 грн. покупець зобов`язався сплатити під час підписання основного договору.
Умови п.5 Договору передбачають, що у випадку відмови (ухилення) Відповідача від продажу квартири в строк, передбачений цим Договором, або наявної заборони на продаж майна Відповідачем, або визнання об`єкту будівництва незаконною забудовою, або за наявністю підстав для визнання забудови як об`єкту будівництва, побудованого з порушенням чинних норм, що не дає можливості ввести його в експлуатацію, Відповідач (Продавець) повинен повернути Позивачу (Покупцю) одержану від нього суму авансу у розмірі 329 274,00 грн. протягом 1 місяця.
Згідно з п.13 Договору, зміни та доповнення до цього договору, а також його розірвання оформлюється в вигляді окремого нотаріально посвідченого договору.
Позивач зазначає, що від дати укладення Договору до часу звернення до суду, заяви або пропозиції від Відповідача про необхідність укласти будь-яку письмову додаткову угоду до Договору щодо зміни строку введення житлового будинку в експлуатацію не надходило. На теперішній час квартира не збудована, будинок не введено в експлуатацію. Вказує, що 25 листопада 2021 року позивач відправив вимоги до відповідача та представника відповідача - ОСОБА_3 з проханням протягом 5 календарних днів від дати отримання вимоги, надати позивачу інформацію щодо добудови зазначеного житлового будинку, повідомити проценту будівельну готовність даного житлового будинку, повідомити чи отриманий відповідачем сертифікат відповідності закінченого будівництва об`єкта. Проте, жодної відповіді, запитуваних документів від відповідача та представника відповідача станом на дату звернення до суду, позивач не отримав.
Позивач зазначає, що Відповідач в порушення умов п.1 , п.3 Договору не передав у власність шляхом укладення Договору купівлі-продажу вказаної квартири і Сторони не змінювали цей строк відповідно до п.13 Договору, спірний попередній Договір є припиненим внаслідок закінчення строку дії. А тому передані позивачем грошові кошти у розмірі 39 274, 00 грн є авансом, який підлягає поверненню.
Крім того, позивач стверджує, що оскільки Відповідач не виконав умови попереднього договору у строк до 31 серпня 2019 року, не уклав з Позивачем договір купівлі - продажу квартири відповідно до умов такого Попереднього договору, то згідно з положеннями ч.2 ст. 625 ЦК України зобов`язаний сплатити на користь Позивача інфляційні нарахування та 3% річних за період з 01 вересня 2019 року по 31 січня 2022 року. Таким чином, згідно розрахунку позивача, загальна заборгованість за період прострочення грошового зобов`язання за 884 дні становить: 329 274,00 (сума боргу) + 56 019,60 (інфляційне збільшення) + 23 897,17 (штрафні санкції) = 409 190,77 грн.
Крім того, позивач вказує, що з групи у соціальній мережі дізнався, що квартира АДРЕСА_3 була повторно продана. У серпні 2019 року власником земельної ділянки, на якій повинен бути збудований багатоповерховий будинок, у якому за попереднім договором оплатив вартість майбутньої квартири Позивач, став ОСОБА_4 , який почав продавати квартири, які вже були продані попереднім власникам іншим покупцям. Так, 25 листопада 2021 року позивач звернувся до з листом до нового Продавця - ОСОБА_4 з проханням надати інформацію, проте вказаний лист залишився без уваги. Відповідно до Інформаційної довідки № 29739550 від 01 лютого 2022 року земельна ділянка, на якій повинен бути побудований багатоквартирний будинок АДРЕСА_2 , 03 вересня 2019 року була перепродана ОСОБА_4 іншій особі - ОСОБА_5 . Зазначає, що внаслідок неправомірних дій Відповідача Позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає в тривалому стресі через те, що позивач опинився без житла, та змушений у зрілому віці постійно орендувати житло, хвилюваннях щодо невизначеності з приводу отримання у власність квартири, душевних стражданнях у зв`язку з фактом повної безпорадності у вказаній ситуації.
На підставі викладеного, позивач просив суд :
стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , грошові кошти у сумі 409 190,77 грн, з яких 329 274, 00 - кошти за попереднім договором про укладення договору купівлі-продажу квартири; 23 897,17 грн - 3% річних; 56 019,60 грн-інфляційні втрати.
стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн та судові витрати.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 липня 2022 року було відкрито загальне позовне провадження у цій справі. Призначено підготовче провадження у справі.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2023 року було закрито підготовче провадження у цій справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, встановивши загальний порядок дослідження доказів.
В судове засідання позивач не з`явився. Представник позивача - адвокат Щербина Я.М. подала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не подав, ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками не отримав, вказана кореспонденція повернулася на адресу суду з відміткою працівника поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання». Судом вживались заходи з метою повідомлення відповідача про дату та час судового розгляду шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада».
Причини неможливості подати відзив суду відповідач не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України).
Відповідно до вимог ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ста. 628 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України).
Вказаний договір був посвідчений Михальченко М.М., приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області та зареєстрований в реєстрі за № 3570.
Як убачається з п.1 Попереднього договору у строк до 31 серпня 2019 року Продавець зобов`язався передати у власність Покупця з укладенням договору купівлі-продажу (далі - Основний договір), а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити вказану квартиру.
Пунктом 3 Попереднього договору сторони домовилися про такі умови основного договору:
-квартира № 25 в житловому будинку згідно з планом забудови земельної ділянки знаходиться на третьому поверсі і буде передана покупцю по основному договору в наступному вигляді: на стінах буде виконана штукатурка, будуть виведені проводи для підключення світильників, розеток і вимикачів, електричні схеми будуть зібрані в розподільчих коробках, будуть встановлені лічильники холодної води та електрики, буде заведена електрика в квартиру. Будуть встановлені сталеві радіатори 21 типу, з розмірами згідно з теплотехнічного розрахунку, буде встановлено запірну арматуру на вводах води і газу, встановлено лічильник газу і двоконтурний (турбінного типу) котел на опалення і гаряче водопостачання. Вхідні двері в квартиру сталеві;
-договір купівлі-продажу квартири має бути нотаріально посвідчений не пізніше 31 серпня 2019 року;
-ціна продажу 329 274,00 грн, що на день укладення договору еквівалентно 11 721,00 доларів США. Ціна за 1 кв. м квартири становить 12 065,00 грн;
-у випадку зміни загальної площі квартири більше або менше ніж на 1 кв.м., сторони зобов`язуються сплатити різницю за ціною, визначеною попереднім договором;
-витрати, пов`язані з нотаріальним посвідченням основного договору, сторони сплачують порівну.
Пунктом 4 Попереднього договору сторони підтвердили, що при укладенні цього договору на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 329 274,00 грн., що еквівалентно 11 717,00 доларів США. Залишок суми у розмірі 100,00 грн. покупець зобов`язався сплатити під час підписання основного договору.
П.5 Попереднього договору встановлено, що у випадку відмови (ухилення) Відповідача від продажу квартири в строк, передбачений цим Договором, або наявної заборони на продаж майна Відповідачем, або визнання об`єкту будівництва незаконною забудовою, або за наявністю підстав для визнання забудови як об`єкту будівництва, побудованого з порушенням чинних норм, що не дає можливості ввести його в експлуатацію, Відповідач (Продавець) повинен повернути Позивачу (Покупцю) одержану від нього суму авансу у розмірі 329 274, 00 грн. протягом 1 місяця.
25 листопада 2021 року ОСОБА_1 відправив вимогу до представника відповідача - ОСОБА_3 та відповідача - ОСОБА_2 з проханням протягом 5 календарних днів від дати отримання вимоги, надати позивачу інформацію щодо добудови зазначеного житлового будинку, повідомити проценту будівельну готовність даного житлового будинку, повідомити чи отриманий відповідачем сертифікат відповідності закінченого будівництва об`єкта.
Проте, жодної відповіді, запитуваних документів від відповідача, представника відповідача станом на дату звернення до суду, позивач не отримав.
04 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 з вимогою протягом 5 банківських днів від дати отримання вимоги сплатити на рахунок ОСОБА_1 кошти, які були сплачені ним як аванс за попереднім договором про укладення купівлі-продажу квартири у розмірі 329 274,00 грн, інфляційне збільшення у розмірі 53 721, 62 грн та штрафні санкції 3% річних у розмірі 23 166, 46 грн, а всього 406 162,08 грн.
Вказана вимога Позивача залишилась поза увагою відповідача та в добровільному порядку останнім не сплачена.
Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Як встановлено судом, між сторонами було укладено нотаріально посвідчений Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири.
Позивач, в свою чергу, на виконання вищезазначеного Попереднього договору сплатив відповідачу авансовий платіж на загальну суму 329 274,00 грн, що еквівалентно 11 717,00 доларів США.
Разом з тим, відповідач у погоджені Сторонами строки своє зобов`язання не виконав та авансового внеску позивачу не повернув, з огляду на що останній має право стягнути цю суму на свою користь з Відповідача.
Так, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання.
При цьому, відсутність вини у неукладенні договору купівлі-продажу правового значення не мають та не можуть бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку повернути сплачений за попереднім договором аванс, оскільки чинним законодавством не передбачено залишення авансу або його частини у сторони попереднього договору у випадку неукладення основного договору.
В силу положень частини третьої статті 635 ЦК України припиняються зобов`язання сторін укласти основний договір, що унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення у набувача права власності на майно. Проте припинення зобов`язання за попереднім договором не звільняє сторін від відповідальності, зокрема, передбаченої умовами попереднього договору, за порушення, вчинене під час його дії.
Згідно зі ст. 625 ЦК України, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Частиною 2 ст. 635 ЦК України встановлені наслідки ухилення однієї із сторін від укладення основного договору: сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
Здійснивши перевірку розрахунку, в межах заявленого позивачем періоду, суд встановив, що загальна сума інфляційних нарахувань на суму боргу, яка підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача згідно ст. 625 ЦК України за період з 01 вересня 2019 року до 31 січня 2022 року становить 56 019,60 грн, відсоткова ставка 3% річних за такий самий період складає 23 897,17 грн.
Що стосується відшкодування моральної шкоди Відповідачем на користь Позивача, суд зазначає таке.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, в установлених частиною другою цієї статті.
Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).
У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає:
- у спричиненому тяжкому тривалому психологічному стресі через те, що позивач фактично опинився без житла, у зрілому віці вимушений постійно орендувати різне житло, з`ясовувати та переживати - чи будується житловий будинок, чи буде взагалі збудований, витрачати час на поїздки до с. Софіївська Борщагівка до об`єкту будівництва на АДРЕСА_2 ;
- в хвилюваннях з приводу розуміння цілковитої невизначеності щодо отримання у власність квартири, за яку позивачем сплачено власні значні грошові кошти.
- душевними стражданнями пережитими позивачем у зв`язку із самим фактом повної безпорадності у даній ситуації, коли відповідач не виконує умови договору, ігнорує звернення позивача;
- душевними стражданнями, пов`язаними з тим, що з 01 вересня 2019 року, у строк, визначений договором, позивач не може отримати квартиру у власність, не може користуватись своїм майном.
Суд зазначає, що позивач обмежився наведенням лише загальних фраз, без їх конкретизації, без зазначення в чому саме полягало порушення життєвого ритму, зазначення дій. Посилання на неможливість користуванням своїм майном протягом тривалого часу суд також оцінює критично, оскільки основний договір мав бути укладений до 31 серпня 2019 року, а позов до суду надійшов лише 04 лютого 2022 року. Сам по собі факт не укладення основного договору не може ототожнюватись з моральними стражданнями. Водночас суд бере до уваги те, що позивач фактично опинився без житла, у зрілому віці вимушений постійно орендувати різне житло, тому зазначає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.
Враховуючи викладене, суд вбачає підстави для відшкодування позивачу відповідачем моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.
Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 4 091,90 грн.
Керуючись ст.ст. 76, 81, 141, 258-259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 ) грошові кошти в сумі 409 190 (чотириста дев`ять тисяч сто дев`яносто) грн 77 коп, з яких 329 274,00 грн. - кошти, сплачені за Попереднім договором про укладення договору купівлі-продажу квартири; 23 897,17 грн. - 3% річних; 56 019,60 грн. - інфляційні втрати.
Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 ) моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп.
Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 091 (чотири тисячі дев`яносто одна) грн 90 коп.
В решті позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя І.О. Фінагеєва