Постанова

Іменем України

13 липня 2023 року

м. Київ

справа № 203/2786/17

провадження № 61-3193 св 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - державне підприємство «Придніпровська залізниця»;

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу державного підприємства «Придніпровська залізниця» на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2022 року у складі судді Казака С. Ю. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до державного підприємства «Придніпровська залізниця» (далі - ДП «Придніпровська залізниця») про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява обґрунтована тим, що 03 листопада 2015 року близько 17 год. 40 хв. на залізничному мосту через річку Оріль на ділянці Дніпродзержинськ-Балівка в с. Балівка Дніпропетровської області помер її батько - ОСОБА_2 в результаті залізничної травми, отриманої внаслідок переїзду потягом № 1403Н2200 під керуванням машиніста ОСОБА_3 (депо приписки ТЧ-1 НД-Вузол) та переїзду потягом № 2332 під керуванням машиніста Патрикей (депо приписки ТЧ-1 НД-Вузол). Зазначені обставини підтверджуються актом судово-медичного дослідження від 13 листопада 2015 року №909Л, висновком судово-медичної експертизи від 15 січня 2016 року № 909/ЛЕ/2, а також довідкою ДП «Придніпровська залізниця» про проходження поїздів 03 листопада 2015 року о 17 год. 40 хв. та о 19 год. 35 хв. на ділянці Дніпродзержинськ-Балівка (залізничний міст через річку Оріль).

ДП «Придніпровська залізниця» було проведено службове розслідування, за результатами якого складено акт про нещасний випадок, допитані машиніст локомотиву ВЛ-8 № 853 ОСОБА_3 , який керував потягом № 1403Н2200 на ділянці Дніпродзержинськ-Балівка 03 листопада 2015 року о 17 год. 40 хв., та машиніст локомотиву ВЛ-11М/6 № 495 Патрикей, який керував потягом № 2332 на вказаній ділянці 03 листопада 2015 року о 19 год. 35 хв. За фактом смерті ОСОБА_2 було відкрито кримінальне провадження №40002161, яке знаходиться в провадженні ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Вказувала, що внаслідок трагічної загибелі батька вона отримала психічну травму, з цього часу їй страшно проходити залізничні колії, користуватись залізничним транспортом, оскільки вона стала панічно боятись залізниці. До теперішнього часу вона відчуває моральні страждання. Після загибелі батька відповідач не вибачився, будь-яким чином не проявив співчуття сім`ї загиблого, не прийняв участі у похороні, не турбувався станом її здоров`я, не допоміг ані морально, ані матеріально.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ДП «Придніпровська залізниця» на свою користь 500 000 грн на відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати по справі.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ДП «Придніпровська залізниця» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

Суди виходили із того, що ДП «Придніпровська залізниця», як власник джерела підвищеної небезпеки, несе цивільно-правову відповідальність. При цьому судами не встановлено обставин, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого. Смерть потерпілого настала внаслідок його грубої необережності, а саме: порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. При таких обставинах суд вважав за доцільне частково задовольнити вимоги про відшкодування моральної шкоди, визначивши її розмір у сумі 100 000 грн, враховуючи фактичні обставини справи, характер, глибину, тривалість душевних страждань позивачки та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2023 року ДП «Придніпровська залізниця» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Підставами касаційного оскарження указаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказував, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 748/702/21, постанові Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також не дослідили належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2023 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 203/2786/17 із Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

У квітні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про часткове задоволення позову, не врахували, що причина смерті ОСОБА_2 достеменно не відома, протиправність конкретних осіб у заподіянні смерті останньому в кримінально-процесуальному порядку не доведена. Факт спричинення смерті ОСОБА_2 внаслідок залізничної травми не встановлено та не підтверджено належними і допустимими доказами.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

03 листопада 2015 року на залізничному мосту поблизу с. Балівка на залізничному перегоні Дніпродзержинськ-Лівобережний-Балівка, 37-38 км, було виявлено труп ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тілесними ушкодженнями.

ОСОБА_1 є дочкою загиблого ОСОБА_2 .

За вказаним фактом СВ Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області було розпочато кримінальне провадження № 40002161 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 276 КК України.

Згідно з актом судово-медичного дослідження (обстеження) від 13 листопада 2015 року № 909/Л, складеного КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» в рамках вказаного кримінального провадження, смерть ОСОБА_2 настала від сумісної тупої травми тіла з грубим порушенням анатомічної цілості життєвоважливих органів. Всі виявленні тілесні ушкодження утворились одночасно або в короткий проміжок часу від дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, у своїй сукупності перебувають в причинному зв`язку із настанням смерті. Враховуючи характер та локалізацію виявлених ушкоджень, можна вважати, що вони могли утворитись за обставин, вказаних слідчим (залізнична травма) (а. с. 7-13).

Висновком експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР від 05 січня 2016 року № 909/ЛЕ/2 підтверджено зазначені в акті судово-медичного дослідження (обстеження) від 13 листопада 2015 року № 909/Л характер, давність, ступінь тяжкості та локалізацію тілесних ушкоджень, механізм їх утворення та причини смерті ОСОБА_2 (а. с. 14-17).

Згідно з інформацією маршрутних листів, відповіді регіональної філії «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на запит слідчого, підтверджено проходження потягів 03 листопада 2015 року в період часу з 12 год.00 хв. до 20 год. 00 хв. на ділянці Дніпродзержинська-Балівка (залізничний міст через річку Оріль), де було виявлено труп ОСОБА_2 , а саме: потягу № 140Н2200, локомотив ВЛ-8 №853 (депо приписки ТЧ-1 НД-Вузол, машиніст Головачук); потягу № 2332, локомотив ВЛ-11М/6 №495 (депо приписки ТЧ-1 НД-Вузол, машиніст Патрикей) (а. с. 18, 54).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Касаційна скарга ДП «Придніпровська залізниця» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Шкода, завдана внаслідок ДТП, з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята).

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

У справі, яка є предметом касаційного оскарження, суди попередніх інстанцій установили, що смерть ОСОБА_2 настала від тяжких тілесних ушкоджень, отриманих при зіткненні з джерелом підвищеної небезпеки -потягом, належним відповідачу, а смерті потерпілого, який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, сприяла його власна груба необережність.

Суди зробили вірний висновок, що ця обставина не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, однак підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування.

При цьому обставин непереборної силі або умислу потерпілого суди не встановили.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, яка пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть батька, порушенням укладу її життя, неможливості відновити становище, яке існувало до смерті батька. Факт загибелі ОСОБА_1 є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачки, оскільки людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

З урахуванням допущеної грубої необережності та порушенням самим потерпілим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, визначив позивачці розмір моральної шкоди у сумі 100 000 грн.

Верховний Суд вважає, що зазначений розмір моральної шкоди відповідає глибині та тривалості моральних страждань позивачки та є обґрунтованим, оскільки судами у повній мірі враховано принципи розумності, виваженості та справедливості при визначенні такого розміру моральної шкоди.

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22), від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21 (провадження № 61-73св23).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Разом з тим, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про часткове задоволення вимог щодо відшкодування позивачці моральної шкоди у розмірі 100 000 грн, оскільки врахував фактичні обставини конкретної справи, факт наявності грубої необережності потерпілого від нещасного випадку, а також характер, глибину і тривалість душевних страждань позивачки, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, апеляційним судом проведена належна правова оцінка доказів.

Доводи касаційної скарги щодо не встановлення факту спричинення смерті ОСОБА_2 внаслідок залізничної травми, є безпідставними та спростовуються актом судово-медичного дослідження (обстеження) від 13 листопада 2015 року № 909/Л, висновком експерта від 05 січня 2016 року№909/ЛЕ/2.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційним судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Таким чином, оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій у межах доводів касаційної скарги ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, і суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства «Придніпровська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара