Справа № 350/1524/20
Номер провадження 2/350/7/2023
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 липня 2023 року селище Рожнятів
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
головуючого судді Бейка А.М.
секретаря судового засідання Маєвської С.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дубівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, треті особи - Державний реєстратор прав на нерухоме майно Рожнятівської селищної ради, Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про витребування земельної ділянки, скасування рішень та стягнення моральної шкоди, суд -
з участю сторін цивільної справи:
позивачки ОСОБА_1 ,
представника позивачки ОСОБА_3
У відзиві на позовну заяву представник Дубівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, заперечуючи проти позовних вимог зазначив, що позивачці ОСОБА_7 рішенням сесії Цінівської сільської ради від 28.12.2001 виділено у постійне користування земельну ділянку площею 0.28 га в т.ч. земельну ділянку площею 0.2000 га сіножаті в с. Цінева в урочищі «Біля Цвинтаря», якою з 1993 року користувалась її мама ОСОБА_4 . Приступити до використання даної земельної ділянки гр. ОСОБА_1 мала право тільки після виділення її в натурі (на місцевості) із встановленням меж даної земельної ділянки та одержання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою (акт встановлення меж земельної ділянки, план земельної ділянки, де вказані розміри та площа). Однак, земельна ділянка площею 0,2800 га в урочищі «Біля Цвинтаря» позивачкою не виносилась в натурі (на місцевості), а документів, що посвідчують право користування даною земельною ділянкою ОСОБА_1 не має, межові знаки відсутні, вона не знає розмірів своєї земельної ділянки. Суміжним землекористувачем ОСОБА_1 є землі запасу колишньої Цінівської сільської ради, а в даний час вільні землі Дубівської сільської ради. 04.06.2018 ОСОБА_1 звернулася до Цінівської сільської ради із заявою «Про надання їй дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в урочищі «Біля кладовища» в розмірі 0,28 га для її приватизації для ведення сільського господарства. До вказаної заяви громадянкою ОСОБА_1 не було додано графічних матеріалів, в яких зазначаються бажане місце розташування та розміри земельної ділянки, як вказано в п. 6 ст. 118 Земельного кодексу України. Рішенням сесії Цінівської сільської ради від 22.06.2018 ОСОБА_1 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.28 га в урочищі «Біля кладовища». Після цього ОСОБА_1 укладає договір з ФОП ОСОБА_6 на виконання землевпорядних робіт, які без участі представника Цінівської сільської ради (землевпорядника) самовільно роблять геодезичні зйомки земельної ділянки на місцевості, що суперечить ст. 107 Земельного кодексу України Із вище викладеного випливає, що ОСОБА_1 не знаючи меж і розмірів своєї земельної ділянки, межові знаки якої відсутні, земельна ділянка засмічена бур`янами, вона показує межі навмання, так як суміжних землекористувачів із її ділянкою не має, з усіх сторін суміжний землекористувач - Дубівська сільська рада (землі запасу, вільні, не наділені, не надані у користування) і вони разом із проектною організацією вимірюють земельну ділянку площею 0,28 га такої конфігурації, якої ОСОБА_1 ніколи земельна ділянка не наділялась і тим самим спеціально накладають свою земельну ділянку на частину земельної ділянки, яка є власністю відповідача ОСОБА_2 , який придбав дану земельну ділянку площею 0.1094 га на земельних торгах 29.06.2016 із вільних земель запасу тоді Цінівської сільської ради, в межах села Цінева, відповідно до генерального плану забудови, затвердженого рішенням сесії Цінівської сільської ради від 21 серпня 2015 року та схеми зонування території населеного пункту с.Цінева, у встановленому законом порядку і дана земельна ділянка не є суміжною із земельною ділянкою ОСОБА_1 . Цінівська сільська рада при виготовленні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1094 га для продажу її на торгах аукціоні не погоджувала межі із гр. ОСОБА_1 , як із суміжним землекористувачем, так як дана ділянка не є суміжною з земельною ділянкою громадянки ОСОБА_1 .
У відповіді на відзив позивачка зазначила, що твердження відповідача про те, що вона не мала права приступати до використання земельної ділянки, оскільки межі земельної ділянки не встановлювалися внатурі не відповідають обставинам справи, оскільки її батьки позивача користувалися спірною земельною ділянкою орієнтовно з 1975 року. У 1977 році земельна ділянка була огороджена, в 1987 році паркан був зруйнований. У 1994 році спірна земельна ділянка була огороджена вдруге, але у 2010 році паркан був спалений. Також у 1996 році ОСОБА_8 землевпорядником органів місцевого самоврядування був складений план земельної ділянки. Окрім цього, згідно з наданим нею проекту землеустрою уповноважені особи органу місцевого самоврядування підписали акт погодження меж земельної ділянки. Твердження відповідача про те, що вона не мала права приступати до використання земельної ділянки є помилковим, оскільки не отримала документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою є помилковим з огляду на те, що саме орган місцевого самоврядування повинен був видати і оформити відповідні документи. Рішення, яким їй надано у користування спірну земельну ділянку не скасоване (не визнане недійсним) та є дійсним, земельна ділянка в законний спосіб не вилучалася.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги, в обґрунтування яких зіслались на доводи, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи провести у його відсутності, а у задоволенні позовних вимог відмовити.
Представники Дубівської сільської ради Глинка П.П., ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на свою позицію викладену у відзиві на позов, після чого просили закінчувати розгляд справи у їх відсутності.
Державний реєстратор Центру надання адміністративних послуг Рожнятівської селищної ради Казимирович О.А. подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи провести у її відсутності.
Представник Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області в судове засідання не прибув, однак подав до суду письмові пояснення (том 1, а.с. 190-192), у яких просив розгляд даної справи провести без участі уповноваженої особи.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що позивачка після своєї матері користувалася земельною ділянкою в урочищі «Біля цвинтаря». Однак вона не знає площі та не може вказати конфігурації земельної ділянки позивачки.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що з 1994 по 2007 ріоки працював на посаді землевпорядника Цінівської сільської ради. По роду своєї діяльності він декілька разів виходив на спірну земельну ділянку. Перед судовим засіданням він виходив на спірну земельну ділянку, але жодних межових знаків там не побачив. Також вказав на те, що земельна ділянка була неправильної форми, але якої площі і конфігурації сказати не може.
Суд заслухавши пояснення позивачки, відповідачів, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, прийшов до таких висновків.
Відповідно до змісту ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Положення статей 317, 319 ЦК України визначають, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Частиною першою ст.321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Водночас, згідно із вимогами ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень порушень його права власності від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми, є наявність у позивача права власності та встановлених судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.
Згідно із вимогами ч.1 ст.91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.
Частиною 2 ст.91 ЗК України визначено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч.2, 3 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Згідно із ч.2 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Судом встановлено, що рішенням вісімнадцятої сесії третього демократичного скликання Цінівської сільської ради від 28 грудня 2001 року (том 1, а.с.23) сільська рада виділила позивачці ОСОБА_1 в постійне користування земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства в урочищі «Клини» площею 0,10 га, в урочищі «Прун» площею 0,13 га, а також спірну земельну ділянку в урочищі «Біля цвинтаря» площею 0,28 га, в тому числі сінокіс площею 0,20 га.
Вищезазначені земельні ділянки рішенням п`ятнадцятої сесії двадцять першого скликання Цінівської сільської ради від 30 грудня 1993 року (том 1, а.с.36) також виділялись матері позивачки ОСОБА_4 , однак на підставі заяв позивачки та її матері (том 1, а.с.21-22) вищезазначені земельні ділянки були виділенні позивачці, як про це суд зазначив вище.
У позовній заяві та в судовому засіданні позивачка стверджує, що земельна ділянка в урочищі «Біля цвинтаря» площею 0,28 га була частково захоплена відповідачем ОСОБА_2 .
Рішенням сьомого демократичного скликання Цінівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області №105-13/2018 від 22 червня 2018 року (том 1, а.с.51) ОСОБА_1 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в урочищі «Біля кладовища» орієнтовною площею 0,2800 га для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту с.Цінева.

З метою виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в урочищі «Біля кладовища» орієнтовною площею 0,2800 га позивачкою було укладено договір з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 №241/1-2018 від 13.08.2018 на виконання землевпорядних робіт (том 1, а.с.42).

У повідомленні від 18.09.2019 (том 1, а.с.66), адресованому позивачці ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_6 зазначила, що в термін виконання робіт, що передбачений п. 4.1. Договору №241/1-2018 від 13.08.2018, було проведено геодезичну зйомку згаданої земельної ділянки та складено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки який у подальшому було передано позивачці як замовнику для погодження Акту приймання-передачі межових знаків на зберігання з суміжними землекористувачами та сільською радою. В процесі погодження проекту землеустрою в сільській раді, виконавця було проінформовано про те, що в межах земельної ділянки, на яку розроблено проект землеустрою, знаходиться частина іншої земельної ділянки. Оскільки, однією з підстав для відмови в здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини, що передбачено приписами ч. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ОСОБА_6 повідомила ОСОБА_1 про неможливість завершити роботи з незалежних від виконавця причин.

Також до матеріалів справи позивачка долучила Акт прийому-передачі межових знаків на зберігання від 2018 року (без зазначення числа та місяця) (том 1, а.с.69) з якого вбачається, що голова Цінівської сільської ради Ткачів Б., спеціаліст-землевпорядник Цінівської сільської ради Сенів М.Б., виконавець робіт ФОП ОСОБА_6 , власник земельної ділянки ОСОБА_1 склали та підписали зазначений акт про таке: межі земельної ділянки, площею 0,2800 га за кадастровим №:01:004: яка знаходиться в урочищі «Біля кладовища», в межах с.Цінева, Рожнятівського району, Івано-Франківської області, та надається у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка (закопаними дерев?яними стовпами) у кількості 6 шт., список яких додається. Власник земельної ділянки претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не має. Власниками/користувачами суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено. Межові знаки пред?явлені та передані на зберігання ОСОБА_1 , яка про адміністративну відповідальність за знищення межових знаків згідно з пунктом "е" частини першої статті 211 ЗК України та ст.56 КУпАП ознайомлена. Цей акт складений у 3 примірниках, один з яких додається до документації із землеустрою, другий залишається у виконавця робіт, інший(і) передається власнику/користувачу земельної ділянки.

Згідно з ч.1 ст.79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Як визначено положеннями ст.79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до частини другої ст.90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Частинами першою, другою ст.152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст.55 ЗУ «Про землеустрій»(в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) установлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно зі ст.198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Дослідивши та проаналізувавши всі наявні у матеріалах справи докази, суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 правомірно, у встановленому законом порядку придбав 29.06.2016 на земельних торгах земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0133, площею 0,1094 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, для обслуговування автозаправки.

До матеріалів справи не долучено доказів, на підставі яких суд міг би встановити обставини неправомірності набуття відповідачем ОСОБА_2 належної йому земельної ділянки, в тому числі щодо розміру земельної ділянки, а також обставини неправомірного захоплення ним суміжних земельних ділянок.

На дату набуття відповідачем у власність вищезазначеної земельної ділянки, на території земельної ділянки в урочищі «Біля цвинтаря» площею 0,28 га, яка рішенням вісімнадцятої сесії третього демократичного скликання Цінівської сільської ради від 28 грудня 2001 року була надана в користування позивачці ОСОБА_1 , не були встановлені межові знаки у встановленому законом порядку.

Тобто матеріалами справи не підтверджено, що на час набуття відповідачем ОСОБА_2 належної йому земельної ділянки, позивачка ОСОБА_12 правомірно користувалася виділеною їй рішенням сесії земельною ділянкою у відповідному розмірі, оскільки доказів про встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, до матеріалів справи не долучено.

У підсумку, в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивачки про те, що відповідач ОСОБА_2 неправомірно придбав, а Цінівська сільська рада відчужила йому у власність частину належної позивачці на праві користування спірної земельної ділянки.

Суд зазначає, що всі заявлені позивачкою позовні вимоги пов`язані одним предметом та залежать від доведеності обставин неправомірності набуття відповідачем у власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0133, площею 0,1094 га. Однак, оскільки такі доводи позивачки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду цивільної справи, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі у зв`язку з їх безпідставністю.

На підставі та керуючись ст.ст.10, 12, 13, 81, 89, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дубівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, треті особи - Державний реєстратор прав на нерухоме майно Рожнятівської селищної ради, Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про витребування земельної ділянки, скасування рішень та стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 04.08.2023.

Суддя А.М.Бейко