Номер провадження: 22-ц/813/4393/23
Справа № 496/3177/21
Головуючий у першій інстанції Галич О. П.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк», відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Акціонерного Товариства комерційного банку «Приватбанк»

на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2022 року, ухваленого Біляївським районним судом Одеської області у складі: судді Галич О.П. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, який мотивувало тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 09 вересня 2011 року.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua., складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито кредитний рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 19 000,00 гривень, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Позивач зазначає, що в редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01 березня 2019 року, згідно до п. 2.1.1.2.12 Сторони дійшли згоди, що в разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язаний сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми повернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна голд».

Проте, відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання умов зазначеного кредитного договору і не погашає заборгованість, у зв`язку з чим, станом на 14 червня 2021 року перед Банком виникла заборгованість у розмірі 24 093,11 грн, з яких 19 485,83 грн заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 19 485,83 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4 607,28 грн заборгованість за простроченими відсотками, яка до теперішнього часу не погашена та яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати у розмірі 2270 грн.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2022 року позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 09 вересня 2011 року у розмірі 1 552,56 гривень та судовий збір у розмірі 146,28 гривень, а всього 1 698,84 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги Банку в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції неправильно застосовано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року №342/180/17, оскільки відповідач до суду не з`являвся, заперечень на позов не подавав, частково погашав заборгованість, тобто погоджувався із умовами договору, в т.ч. і нарахованими відсотками; відповідачу було відкрито картковий рахунок 09.09.2011 та видано кредитну картку, на яку встановлено кредитний ліміт в розмірі 19000 грн; відповідачем було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», заперечень щодо підпису указаної довідки відповідачем не надано, тобто сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору.

Банк до апеляційної скарги долучає довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та на підтвердження обізнаності позичальником з умовами кредитування посилається на постанови Верховного Суду від 12.04.2022 року у справі № 628/3327/15, від 04.11.2020 року у справі № 534/1072/18-ц.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.10.2020 по справі № 456/3643/17, від 04.12.2019 по справі № 750/6058/17-ц, від 23.12.2019 по справі № 572/1169/17, від 12.02.2020 по справі № 382/327/18-ц, від 26.02.2020 по справі № 355/1091/17.

Банк зазначає, що суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду , викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно з наданою позивачем копією анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 09.09.2011, ОСОБА_1 погодився отримувати послуги АТ КБ «ПриватБанк», при цьому розміри процентної ставки у заяві не визначені, анкета-заява підписана ОСОБА_1 .

В анкеті-заяві ОСОБА_1 зазначив, що він згодний з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті (www.privatbank.ua), складають договір про надання банківських послуг.

До позовної заяви долучено Умови та Правила надання банківських послуг, на яких відсутній підпис сторін договору.

Встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк», на виконання умов кредитного договору від 09 вересня 2011 року, надало ОСОБА_1 кредитні картки: НОМЕР_1 , відкрита 09 вересня 2011 року, термін дії: 05/15; НОМЕР_2 , відкрита 31 січня 2015 року, термін дії: 01/19; НОМЕР_2 , відкрита 31 січня 2015 року, термін дії: 01/19; НОМЕР_3 , відкрита 21 січня 2019 року, термін дії: 10/22 (а.с. 18).

У довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 за кредитною карткою НОМЕР_1 були змінені кредитні ліміти, а саме: 09 вересня 2011 року страт карткового рахунку; 09 вересня 2011 року 8 000,00 гривень (встановлення кредитного ліміту); 09 вересня 2011 року 300,00 гривень (зменшення кредитного ліміту); 11 липня 2016 року 12 000,00 гривень (збільшення кредитного ліміту); 27 жовтня 2016 року 17 000,00 гривень (збільшення кредитного ліміту); 07 червня 2019 року 19 000,00 гривень (збільшення кредитного ліміту); 14 липня 2020 року 19 000,00 гривень (зменшення кредитного ліміту); 31 липня 2020 року 19 000,00 гривень (зменшення кредитного ліміту); 11 серпня 2020 року 19 000,00 гривень (зменшення кредитного ліміту); 25 серпня 2020 року 19 000,00 гривень (зменшення кредитного ліміту); 07 вересня 2020 року 19 000,00 гривень (зменшення кредитного ліміту); 23 вересня 2020 року 19 000,00 гривень (зменшення кредитного ліміту); 07 жовтня 2020 року 19 000,00 гривень (зменшення кредитного ліміту); 04 грудня 2020 року 0,00 гривень (зменшення кредитного ліміту) (а.с. 17)

З виписки за договором № б/н станом на 16 червня 2021 року вбачається, що відповідач систематично користувався картками та відповідно грошовими коштами, зазначеними у довідці про надання кредитних карток на підставі кредитного договору № б/н укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , які він отримав в межах зазначеного кредитного договору, періодично здійснював поповнення картки (а.с. 56-66).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за договором № б/н від 09 вересня 2011 року вбачається, що загальний розмір заборгованості відповідача станом на 14 червня 2021 року становить 24 093,11 грн, з яких заборгованість за простроченим тілом кредиту 19 485,83 грн, заборгованість за простроченими відсотками 4 607,28 грн (а.с. 15-16).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особина захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом,що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченими відсотками, що утворились станом на 14.06.2021.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг у ПриватБанку, які розміщені на сайті (https://www.privatbank.ua), як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (09 вересня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (14 липня 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

З урахуванням наведеного суди правильно виходили з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які надав банк, відповідач розуміла та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Проте апеляційний суд не може погодитись з іншим висновком суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи.

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частин п`ятої-сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»,у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Підписавши заяву (міститься підпис позичальника), яка є складовою частиною кредитного договору, позичальник ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Спростовуючи доводи позивача щодо розмірів заборгованості ОСОБА_1 за кредитом та частково задовольняючи позов АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення непогашеного кредиту (заборгованості за простроченим тілом кредиту), суд першої інстанції, з наданого суду розрахунку встановив, що така заборгованість розрахована позивачем як 19485,83 грн за умови відсутності доказів збільшення кредитного ліміту, а також вказана заборгованість включає в себе фактично використані кошти та комісію за обслуговування (членський внесок) у розмірі 1552,56 грн, та не надано обґрунтувань щодо регулярних списань з кредитного карткового рахунку відповідача з 22 вересня 2019 року до 19 квітня 2020 року, тому наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку 1552,56 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Однак, спростовуючи доводи позивача в цій частині, суд першої інстанції вийшов за межі вимог частин першої, другої, п`ятої статті 12, частин першої, сьомої статті 81 ЦПК, оскільки відповідач участі у справі не брав і будь-яких заперечень щодо вимог позивача про стягнення суми боргу у наведеному позивачем розмірі не подавав.

Ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 суми непогашення тіла кредиту, проте з урахуванням відсутності погодженої між сторонами в належний спосіб процентної ставки за користування кредитними коштами та утримання з відповідача комісії за обслуговування (членських внесків).

Так, сам позивач у своєму розрахунку заборгованості посилається на погашення відповідачем заборгованості по нарахованим відсоткам у сумі 1523,85 грн та по простроченим відсоткам у сумі 1425,44 грн, загалом 2949,29 грн, та про утримання з відповідача комісії за обслуговування (членських внесків) за період з січня 2019 року по грудень 2020 року у розмірі 480 грн, тому на вказані суми підлягає зменшенню прострочене тіло кредиту, та загальний розмір заборгованості по простроченому тілу кредиту становить: 19485,83 2949,29 480 грн = 16056,54 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк».

Що стосується наданих заявником до апеляційної скарги нових доказів Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN2982, ІПН , ОСОБА_1 від 09.09.2011, то вказаний доказ не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції, оскільки доказів неможливості його надання до суду першої інстанції разом із першою заявою по суті справи, якою є позовна заява, Банком не надано. Такий доказ був в розпорядження останнього, і ніщо не перешкоджало надати його суду на підтвердження своїх позовних вимог. Натомість після ухвалення рішення про часткове задоволення позову таке надання доказу можна розцінювати як підсилення власної позиції та спростування висновків суду, зроблених на підставі вже наданих сторонами доказів.

Таке ґрунтується на вимогах ч. 3 статті 367, ч. 1 ст. 81, ч. 2 ст. 83 ЦПК України та цілком узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду щодо стадій надання доказів щодо врегулювання загального порядку подання доказів, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Вказане заявником не виконано.

Відповідно до п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 09 вересня 2011 року у розмірі 1552,56 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 16056,54 грн.

В іншій частині рішення суду як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання до суду першої інстанції позовної заяви, позивач сплатив судовий збір в розмірі 2270 грн (а.с. 55). За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3405 грн (а.с. 103).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача на загальну суму у розмірі 16056,54 грн, що становить 66,64 % від заявленої позивачем суми у розмірі 24093,11 грн, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути частину сплаченого судового збору у розмірі 1512,73 грн (2270 грн. х 66,64%) за подачу позову до суду першої інстанції та 2269 грн за подачу апеляційної скарги (3405 х 66,64).

Керуючись ст. 367, 374, 375, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 09 вересня 2011 року у розмірі 1552,56 грн та в частині судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вулиця Грушевського, буд. 1-Д, ) заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 09 вересня 2011 року у розмірі 16056,54 грн та судові витрати у розмірі 1512,73 грн.

В іншій частині заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вулиця Грушевського, буд. 1-Д, ) судові витрати у розмірі 2269 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 25 квітня 2023 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко