Справа № 460/3241/18
Провадження №2/944/103/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2023 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.,

за участю секретаря судового засідання Климейко Л.Г.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Яворові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Яворівської міської ради Львівської області, ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго», Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», про скасування рішення органу місцевого самоврядування та реєстрації права власності на земельну ділянку,

встановив:

23 липня 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до Свидницької сільської ради Яворівського району Львівської області, ОСОБА_4 , в якому просить визнати недійсним рішення Свидницької сільської ради Яворівського району Львівської області від 12 грудня 2016 року за № 295, згідно з яким у ОСОБА_4 виникло право власності на земельну ділянку, що внесено до Державного реєстру речових прав 22 грудня 2016 року за № 18293155, та скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_4 .

Позовні вимоги мотивує тим, що 09 вересня 2016 року вона подала позов до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності (справа № 460/4290/16-ц, суддя Швед Н.П.). Не врегулювавши даний спір, Свидницька сільська рада Яворівського району Львівської області 12 грудня 2016 року прийняла рішення № 295, яким надала ОСОБА_4 у власність земельну ділянку, на підставі чого до Державного реєстру речових прав 22 грудня 2016 року за № 18293155 були внесені відповідні відомості. Ухвалою від 23 листопада 2016 року у даній справі суд зобов`язав відповідача у строк до 28 березня 2017 року подати суду письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються. Таке заперечення відповідачем подано не було. Дане рішення сільської ради є протиправним. Так, 23 жовтня 2017 року вона звернулася до Яворівської районної державної адміністрації Львівської області та 08 лютого 2018 року до Сидницької сільської ради Яворівського району Львівської області із заявами, в яких просила надати копії документації із землеустрою с. Руда-Краковецька, на основі яких прийняте зазначене рішення. Із інформації, яку вона отримала, вбачається, що генеральний план села Руда Краковецька Яворівського району Львівської області був затверджений у 2017 році, тобто після дати прийняття оскаржуваного рішення. Також 27 вересня 2017 року вона звернулася до Яворівського відділення ПАТ «Львівгаз» із заявою про надання інформації, щодо забудови ОСОБА_4 на газопроводі. Листом № LV-ЯВ-9787-1017 від 19 жовтня 2017 року Яворівське відділення ПАТ «Львівгаз» повідомило, що організація проводила роботи у 2017 році по виносу газопроводу в зв`язку із пошкодженням та самовільною забудовою ОСОБА_4 на газопроводі. Також із проекту газопостачання с. Руда Краковецька, розробленого Львівською філією «УКРКОЛХОЗПРОЕКТ» 03 травня 1974 року, газова труба прокладалася за межами огорожі ОСОБА_4 , тобто на землях загального користування (вулиці, проїзній частині). Передаючи вищезазначену земельну ділянку у власність ОСОБА_4 , Свидницькою сільською радою Яворівського району Львівської області не було враховано той факт, що на даній землі прокладено газову трубу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 липня 2018 року головуючим суддею визначено Швед Н.П.

Ухвалою судді від 20 серпня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 26 листопада 2018 року продовжено строк проведення підготовчого судового засідання на 30 днів.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 березня 2019 року справа передана судді Карпин І.М.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 01 березня 2019 року матеріали справи прийнято до свого провадження.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2019 року призначено підготовче судове засідання у справі.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 13 січня 2021 року до участі в розгляді справи в якості відповідача залучено Яворівську міську раду Львівської області (правонаступник Свидницької сільської ради Яворівського району Львівської області).

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 26 квітня 2021 року закрито підготовче судове засідання у справі та призначено справу до судового розгляду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 листопада 2021 року головуючим суддею визначено Поворозника Д.Б.

Судом призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2022 року до участі в розгляді справи в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору залучено АТ «Львівгаз» та ПАТ «Львівобленерго».

01 листопада 2022 року представник третьої особи ПрАТ «Львіввобленерго» подав письмові пояснення, в яких зазначив таке.

Західним РЕМ ПрАТ «Львівобленерго» із споживачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договори споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії по об`єктах житлові будинки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_1 . Приєднання до електромереж західного РЕМ здійснено відповідно до договору про приєднання до електричних мереж Західного РЕМ. Житлові будинки споживачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за даними адресами підключені від опори № 30 Л-2 КТП-158-13. Лінія КТП 158-13 Л-2 побудована та введена в експлуатацію у 1967 році. ПрАТ "Львівобленерго" не проводило жодних робіт по зміні місця знаходження опори № 30 Л-20 КТП-158-13 із моменту її встановлення. Також ПрАТ "Львівобленерго" безпосередньо відношення до вирішення даного спору не має.

05 січня 2023 року представник АТ «Львівгаз» подала письмові пояснення, в яких зазначила таке.

ОСОБА_3 при обґрунтуванні позовних вимог покликалася на те, що Свидницькою сільською радою Яворівського району Львівської області при передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки не було враховано того, що на даній земельній ділянці прокладено газову трубу. Передумовою передачі у власність земельної ділянки є надання дозволу на розробку проекту землеустрою та розробка відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність чи користування. Передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. Під час розробки проекту, серед іншого, визначаються (узгоджуються) її межі та з`ясовується наявність правових та фактичних перешкод для надання її у власність, зокрема спірність прав щодо ділянки. Ці обставини повинні враховуватися органом, що розпоряджається землями, під час затвердження проекту та надання земельної ділянки у власність. Крім того, на етапі розроблення проекту землеустрою з відведення земельної ділянки можуть бути визначені, у разі потреби, обмеження у використанні земельної ділянки. Факт розміщення на території газопроводу, за рахунок якої планується відведення земельної ділянки, сам по собі не є безумовною підставою для відмови у передачі у власність земельної ділянки.

09 лютого 2023 року представник позивача подав додаткові письмові пояснення, в яких зазначив таке.

ОСОБА_3 звернулася з позовом до суду, в якому оскаржує рішення відповідача про оформлення права власності ОСОБА_4 та відповідно просить скасувати таке право. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує порушенням відповідачем норм земельного законодавства при затвердженні земельної документації та прийняття рішення про передачу земельної ділянки у власність відповідачу ОСОБА_4 . Так, згідно з актом обстеження меж домогосподарства ОСОБА_4 , від 05 серпня 2008 року, підписаним сільським головою ОСОБА_5 та членами виконкому В.Родич і М.Твердохліб, встановлено, що ОСОБА_4 порушила старі межі огорожі свого двору і самовільно захопила проїжджу частину вулиці. В подальшому нею збудована огорожа та захоплену частину вулиці не відновлено. Позивач неодноразово зверталася із скаргами на дії відповідача та просила усунути наявні порушення. Натомість сільська рада передала захоплену земельну ділянку у власність ОСОБА_4 чим порушила права територіальної громади, адже частина вулиці опинилася у приватній власності. На підтвердження цього також надано відповідь з AT «Львівгаз» з якої вбачається, що основний газопровід в селі проходить через земельну ділянку ОСОБА_4 , хоча до цього він проходив в межах вулиці. Крім того, AT «Львівгаз» підтвердив що ним здійснювалися роботи по виносу частини газопроводу у зв`язку із здійсненою забудовою над таким ОСОБА_4 , проте основний газопровід за межі не винесений. Також з матеріалів земельної документації вбачається, що електрична опора, через яку ідуть лінії електропередачі знаходиться посередині дороги, хоча вона повинна була б знаходитись збоку. Така обставина стала можлива саме через захоплення частини дороги ОСОБА_4 , через що машини змушені були проїжджати фактично оминаючи електричну опору. Ці обставини є суттєвими та мали бути враховані Свидницькою сільською радою при прийнятті оскаржуваного рішення, оскільки саме на орган місцевого самоврядування покладено обов`язок щодо дотримання прав та інтересів всієї територіальної громади. Землі загального користування вулиці не можуть передаватися у приватну власність, що і є підставою позову. Надані докази щодо AT «Львівгаз» та ПАТ «Львівобленерго» спрямовані саме на те, щоб довести захоплення відповідачем ОСОБА_4 , частини вулиці, а не визначати як підставу позову факт знаходження на земельній ділянці газопроводу, що неправильно враховано третіми особами. Крім того, невід`ємною частиною технічної документації на щодо земельних ділянок є наявність переліку обмежень у використанні земельної ділянки, де зокрема зазначаються обмеження щодо використання земельної ділянки у зв`язку із проходженням через неї газопроводу, встановлення охоронних зон. Із долученої технічної документації ОСОБА_4 , така не містить жодної інформації щодо проходження через неї газопроводу та доведення такої інформації до відома органу місцевого самоврядування та для прийняття законного рішення. У відповідача були підстави для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою та прийняте ним рішення про передачу земельної ділянки у власність є таким, що порушує вимоги Конституції України та земельного законодавства, зачіпає права та інтереси значної кількості громадян мешканців села Руда-Краковецька Яворівського району Львівської області.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги своєї довірительки підтримав, надав пояснення, аналогічні наведеним у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях, просив позов задовольнити.

Додатково та відповідаючи на запитання суду і представника відповідача, пояснив, що відповідач ОСОБА_4 захопила частину дороги загального користування. Тому позивач оскаржує рішення, яке стало підставою для оформлення за позивачем права власності та саме право власності. Також дана земельна ділянка не могла бути передана відповідачу, оскільки по ній проходить газова труба та знаходиться електроопора. Підтвердженням захоплення земельної ділянки є, зокрема, акт сільської ради та відповідь АТ «Львівгаз». При розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки цих обставин протиправно не було враховано, а сільська рада, затверджуючи цей проект, також не перевірила його на відповідність вимогам законодавства. При цьому, в технічній документації не відображено обмежень щодо газопроводу. Сільська рада, передаючи земельну ділянку відповідачці порушила права та інтереси позивача, оскільки було захоплено частину дороги загального користування. На даний час ОСОБА_3 проживає в м. Львові, однак вирішила позов і надалі підтримувати. При цьому, після скасування права власності відповідач зможе оформити знову право власності з додержанням вимог закону. В свою чергу, внесення змін в технічну документацію не є ефективним способом захисту права.

В судовому засіданні представник відповідача Яворівської міської ради Львівської області Кудрявцев О.О. позов заперечив, просив відмовити у його задоволенні.

Пояснив, що при прийнятті рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_4 були дотримані усі норми закону, зокрема, був виготовлений проект землеустрою, в якому були враховані всі обмеження і перешкоди. Наявність на території земельної ділянки мереж, на його думку, не є перешкодою передачі її у власність, а лише накладає лише певні обмеження. Йому невідомо, чому в проекті землеустрою є обмеження щодо користування земельною ділянкою з врахуванням наявних мереж. Мотиви прийняття рішення Свидницькою радою йому не відомі. Також не знає, чи було захоплення частини дороги, якщо було в проекті, то дане питання було досліджене. Водночас, саме на етапі розроблення проекту землеустрою з відведення земельної ділянки можуть бути визначені, у разі потреби, обмеження у використанні земельної ділянки.

Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Суд встановив, що рішенням Свидницької сільської ради Яворівського району Львівської області від 23 червня 2016 року № 175 ОСОБА_4 було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1531 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в с. Руда-Краковецька Яворівського району Львівської області.

На підставі цього рішення, на замовлення відповідача, ліцензована землепорядна організація ТзОВ «Гео Буд» виготовило відповідний проект.

Рішенням Свидницької сільської ради Яворівського району Львівської області від 12 грудня 2016 року № 295 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Руда Краковецька Яворівського району ОСОБА_4 » було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд в с. Руда-Краковецька Яворівського району Львівської області, площею 0,1531 га, кадастровий номер ділянки :001:0162, та дану земельну ділянку передано у власність ОСОБА_4 .

Згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 грудня 2016 року № 76970258 та від 01 лютого 2017 року № 79329874, житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,1531 га, кадастровий номер :06:001:0162, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за цією адресою, належить відповідачу у справі ОСОБА_4 .

Відповідно до інформаційної довідки Сидницької сільської ради Яворівського району Львівської області, будинок ОСОБА_4 має присвоєну адресу: АДРЕСА_1 , на підставі рішення сесії Свидницької сільської ради Яворівського району Львівської області № 91 від 22 вересня 2011 року «Про затвердження назв вулиць на території сільської ради».

Житловий будинок АДРЕСА_1 (дану адресу в позовній заяві вказує позивач) згідно з погосподарських обліком рахується за ОСОБА_6 .

Позивачу у справі ОСОБА_3 на час подання позову на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,1724 га, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :001:0179, де вона проживала.

Пунктом «а» ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на день винесення оскаржуваного рішення) було встановлено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Нормами ст. 116 Земельного кодексу України (в цій же редакції) були визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Статтею 118 Земельного кодексу України (в цій же редакції) було передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України (в цій же редакції) сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Враховуючи писані вище обставини, норми законодавства, оцінивши та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що ОСОБА_4 дотримано порядку держання у власність зазначеної земельної ділянки, а також оскаржуване рішення Свидницької сільської ради Яворівського району Львівської області прийняте в межах повноважень, на підставі, в порядку та у спосіб, встановлені наведеними вище положеннями Земельного кодексу України.

Щодо доводів позивача та її представника про те, що оскаржуване рішення сільської ради є протиправним і, як наслідок, набуття ОСОБА_4 у власність зазначеної вище земельної ділянки не відповідає вимогам законодавства, суд зазначає таке.

Як описано вище, позивач просить скасувати рішенням Свидницької сільської ради Яворівського району Львівської області від 12 грудня 2016 року № 295 та державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер :06:001:0162 за ОСОБА_4 , з підстав, що даним рішенням узаконено захоплення відповідачем частини дороги загального користування, на земельній ділянці проведено трубопровід, внаслідок захоплення частини вулиці відповідачем електроопора знаходиться посередині проїжджої частини, а не на узбіччі.

З акту обстеження комісією Свидницької сільської ради Яворівського району Львівської області меж господарства двору ОСОБА_4 від 11 серпня 2008 року, на який посилається позивач та її представник на обґрунтування своїх вимог, вбачається що ОСОБА_4 порушила старі межі огорожі свого двору і самовільно захопила проїжджу частину вулиці, розпочала будувати огорожу. Стара межа проходила біля калини вздовж пеньків зрізаних дерев. Для оптимального вирішення цього питання комісія вирішила зобов`язати ОСОБА_4 розібрати два прольоти нової огорожі і надалі продовжити монтаж огорожі по старій межі біля калини (на відстані 0,5 м) вздовж осі зрізаних дерев до своєї стайні, а далі зрізати кут заїзду до ОСОБА_7 , продовжити огорожу поза своєю господарською будівлею на відстані до 80 см від стіни будинку. Надалі комісія рекомендувала всім сусідам виготовити державні акти на право власності на земельні ділянки, на яких розміщені їхні будівлі, з чітким розмежуванням їхніх земельних територій (з погодженням меж з кожним сусідом).

Водночас, суд зазначає, що дане обстеження було проведено та складено відповідний акт ще в серпні 2008 року, а приватизація ОСОБА_4 земельної ділянки та, зокрема, виготовлення проекту землеустрою щодо її відведення було здійснено у 2016 році, тобто більше, ніж через 8 років після складення цього акту. Тому відомості цього акта, на думку суду, на даний час є неактуальними.

Також суд враховує, що в даному акті відсутнє посилання на будь-яку земельну, технічну, містобудівну чи іншу документацію, на підставі якої комісією було зроблено відповідні висновки.

Крім того, як вбачається із зазначеного вище проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд в с. Руда-Краковецька Яворівського району Львівської області, площею 0,1531 га, кадастровий номер ділянки :001:0162, виготовленого ліцензованою землевпорядною організацією ТзОВ «Гео Буд», було: проведено геодезичні виміри, здійснено винос ділянки в натуру, складено кадастровий план і план території земельної ділянки, визначено зовнішні кути меж землекористування, складено абрис встановлених меж ділянки, встановлено межові знаки, встановлено та узгоджено межі ділянки, отримано позитивні висновки (погодження) і висновки про обмеження (обтяження) земельної ділянки Відділу містобудування та архітектури Яворівської районної державної адміністрації Львівської області та Відділу Держгеокадастру в Яворівському районі Львівської області.

Тобто в процесі виготовлення цього проекту був виконаний весь комплекс дій та заходів, передбачених законодавством, і не було встановлено, зокрема, що до складу земельної ділянки входить (захоплена) частина вулиці загального користування чи наявні наявність правові та фактичні перешкоди чи інші обставини, які були б перешкодою для виготовлення проекту або перешкоджали передачі ОСОБА_4 у власність цієї земельної ділянки із визначеною площею та у встановлених межах, зокрема спірність прав щодо ділянки.

Оцінюючи сукупно акт обстеження комісією Свидницької сільської ради меж господарства двору ОСОБА_4 від 11 серпня 2008 року та проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виготовлений ТзОВ «Гео Буд», суд, з врахуванням наведеного вище, надає перевагу зазначеному проекту та вважає зазначений акт обстеження неналежним і недостовірним доказом, відповідно, ним не підтверджується факту захоплення ОСОБА_4 частини вулиці загального користування.

Згідно з листом РГК «Львівгаз» від 19 жовтня 2017 року, на який також посилається позивач, на ділянці, вказаній на карті, наданій позивачем, проводилися роботи по виносу газопроводу у зв`язку в з тим, що було виявлено порушення газопроводу, а також були виявлені порушення ПБСГ (забудова на газопроводі).

Також в письмових поясненнях, наданих суду, АТ «Львівгаз» вказало, зокрема, що факт розміщення на території газопроводу, за рахунок якої планується відведення земельної ділянки, сам по собі не є безумовною підставою для відмови у передачі у власність земельної ділянки.

Із зазначених пояснень АТ «Львівгаз» та документів вбачається, що на час оформлення ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку, в тому числі на час виготовлення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки, на території даної ділянки був відсутній газопровід, оскільки такий був винесений за її межі.

Також суд враховує, що можлива наявність газопроводу на території земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_4 , стосується прав та інтересів АТ «Львівгаз», а не ОСОБА_3 , тому саме АТ «Львівгаз» має право оспорювати передачу у власність відповідачу даної земельної ділянки із цих підстав, за наявності таких.

Доводи представника позивача про те, що доказом захоплення ОСОБА_4 частини вулиці є те, електроопора на даний час знаходиться посередині проїжджої частини, а не на узбіччі, суд відхиляє, оскільки вони не підтверджені будь-якими належними, допустимими та достовірними доказами.

Зокрема, залучене до участі у справі за клопотанням представника позивача в якості третьої особи ПрАТ «Львівобленерго», як власник відповідного об`єкта (електроопори), не наводить будь-яких відомостей з цього приводу.

Також, як і у випадку з газопроводом, суд зазначає, що така обставина стосується прав та інтересів ПрАТ «Львівобленерго», а не ОСОБА_3 , тому саме АТ «Львівгаз» має право оспорювати передачу у власність відповідачу даної земельної ділянки із цих підстав, за наявності таких.

Крім того, суд наголошує, що саме під час розробки проекту, серед іншого, визначаються (узгоджуються) її межі та з`ясовується наявність правових та фактичних перешкод для надання її у власність, зокрема спірність прав щодо ділянки. Ці обставини повинні враховуватися органом, що розпоряджається землями, під час затвердження проекту та надання земельної ділянки у власність. Також на етапі розроблення проекту землеустрою з відведення земельної ділянки можуть бути визначені, у разі потреби, обмеження у використанні земельної ділянки.

Проте відповідно до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 в с. Руда-Краковецька Яворівського району Львівської області, який був розроблений ліцензованою організацією ТзОВ «Гео Буд», жодних обмежень та обтяжень дана земельна ділянка не має, а також був складний акт встановлення і узгодження меж даної земельної ділянки без зауважень суміжних землекористувачів.

Зі свого боку, ОСОБА_3 та її представник на підтвердження своїх доводів, якими вони обґрунтовують протиправність оскаржуваного рішення Свидницької сільської ради Яворівського району Львівської області від 12 грудня 2016 року № 295 та державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_4 , які описано вище (захоплення відповідачем частини дороги загального користування, розміщення на земельній ділянці трубопроводу, зміщення електроопори на середину проїжджої частини вулиці), не надали суду належних, допустимих та достовірних доказів, зокрема, відповідної земельної, технічної, містобудівної чи іншої документації, актів обстеження щодо фактичного місця розташування газопроводу і електроопори тощо.

Також слід зазначити, що такі обставини зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста, однак із клопотанням про призначення експертизи та/чи залучення спеціаліста (спеціалістів) у справі для підтвердження своїх позовних вимог позивач до суду не зверталася.

При цьому, суд наголошує, що відповідно до норм ст. ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

А відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечення.

Крім того, відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так само, відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Також у рішенні № 18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року Конституційний суд України визначив основні ознаки охоронюваного законом інтересу, як правового феномену, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Верховний Суд України у своїй постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 2а-2885/12/1470 висловив правову позицію, що право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується. Позивачі оскаржили рішення, яке є правовим актом індивідуальної дії. Такі правові акти породжують права й обов`язки тільки для тих суб`єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб`єктів), яким його адресовано. Право на захист це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оскарження останнього. Таким чином, відсутність у будь-кого, в тому числі і позивачів, прав чи обов`язків у зв`язку із оскаржуваним рішенням не породжує для останніх і права на захист, тобто, права на звернення із адміністративним позовом. Посилання позивачів на їхнє право звернення до суду з цим позовом не доведено, отже є безпідставними, оскільки позивач не навів доказів, що оскаржене рішення стосується безпосередньо його прав або прав його учасників.

Законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач вважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду: порушено (щодо протиправних діянь, які мали місце і припинилися); або порушується (щодо протиправних діянь, які тривають); або створюються перешкоди для його реалізації (щодо протиправних діянь, які тривають і є перешкодами для реалізації права в теперішньому або в майбутньому часі); або мають місце інші ущемлення законних інтересів.

З наведеного слідує необхідність з`ясування судом обставин, що свідчать про порушення інтересу, а позивач повинен довести, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу з боку суб`єкта владних повноважень.

При з`ясуванні статусу позивача як «потерпілого», слід керуватися практикою Європейського суду з прав людини.

Так, поняття «потерпілий» має автономне значення (не залежить від національного законодавства) і має значення лише для цілей застосування Конвенції. Водночас, підходи Європейського суду з прав людини мають важливе методологічне значення для розвитку практики національних судів.

Відповідно до ст. 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає: що ця заява несумісна з положеннями Конвенції або протоколів до неї, явно необґрунтована або є зловживанням правом на подання заяви; що заявник не зазнав суттєвої шкоди, якщо тільки повага до прав людини, гарантованих Конвенцією і протоколами до неї, не вимагає розгляду заяви по суті, а також за умови, що на цій підставі не може бути відхилена жодна справа, яку національний суд не розглянув належним чином.

Отже, право особи на звернення до Європейського суду з прав людини пов`язане з наявністю у неї статусу жертви (потерпілого). Слово «жертва» в контексті ст. 34 Конвенції означає особу або осіб, яких прямо або опосередковано торкнулося стверджуване порушення. Отже, стаття 34 стосується не тільки безпосередньої жертви або жертви стверджуваного порушення, але також непрямих жертв, яким порушення заподіяло б шкоду або які б мали дійсну і особисту зацікавленість в тому, щоб воно припинилося («Валліанатос та інші проти Греції»).

Щоб мати можливість подати скаргу відповідно до статті 34, заявник повинен бути здатним довести, що оскаржуваний захід «зачіпає його безпосередньо» («Тенасє проти Молдови»).

З наведеного випливають такі ознаки «потерпілого» від порушення законного інтересу: безпосередньо йому належить законний інтерес, на захист якого подано позов; має місце безпосередній негативний вплив порушення на позивача або обґрунтована ймовірність негативного впливу на позивача у майбутньому, зокрема, якщо позивач змушений змінити свою поведінку або існує ризик бути притягнутим до відповідальності; негативний вплив є суттєвим, зокрема, позивачеві завдано шкоду; існує причинно-наслідковий взаємозв`язок між законним інтересом, оскаржуваним актом та стверджуваним порушенням.

Зазначені критерії не мають застосовуватись механічно та негнучким способом. Суд повинен захищати усе розмаїття законних інтересів особи, а тому у кожній конкретній справі дослідження інтересу особи через призму наведених критеріїв буде слугувати гарантією захисту таких інтересів.

На думку суду, ОСОБА_3 не навела обґрунтованих та вмотивованих пояснень і не надала доказів порушення її прав, свобод чи законних інтересів внаслідок прийняття Свидницькою сільською радою Яворівського району Львівської області оскаржуваного рішення та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_4 .

Так, згідно з поясненнями позивача і її представника та дослідженими матеріалами справи, земельні ділянка, передана у власність ОСОБА_4 , не межувала із земельною ділянкою кадастровий номер :001:0179 по АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на час подання позову, між ними був відсутній спір щодо права власності на земельну ділянку (її частину), спір щодо межі ділянки тощо.

Також ОСОБА_3 не мотивувала, який саме її законний інтерес порушено, який негативний вплив безпосередньо їй спричинило оскаржуване рішення сільської ради та передача зазначеної вище земельної ділянки у власність ОСОБА_4 або що існує обґрунтована ймовірність такого впливу у майбутньому, що їй завдано шкоду, а також, що існує причинно-наслідковий взаємозв`язок між законним інтересом, оскаржуваним актом та стверджуваним порушенням.

Більше того, відповідно до договору купівлі-продажу від 16 січня 2019 року, укладеного між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_8 (покупець), позивач продала останньому житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1724 га, пригашену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :001:0179.

Також згідно з поясненнями представника позивача, після продажу зазначеного будинку і земельної ділянки ОСОБА_3 з початку 2019 року, тобто більше чотирьох років, не проживає в с. Руда-Краковецька Яворівського району Львівської області, а переїхала в м. Львів, де постійно проживає і на даний час.

Твердження представника позивача про те, що ОСОБА_3 була змушена здійснити продаж будинку через неприязні відносини з ОСОБА_4 та неправомірні дії останньої, зокрема, й щодо захоплення частини вулиці загального користування, суд не бере до уваги, оскільки такі є голослівними, необґрунтованими та не підтверджені жодними доказами.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що доводи ОСОБА_3 є абстрактними, не містять жодного обґрунтування негативного впливу оскаржуваного рішення Свидницької сільської ради Яворівського району Львівської області та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_4 на конкретні реальні індивідуально виражені її права, свободи чи інтереси позивача, що свідчить про відсутність предмету захисту у суді, адже позивачем не визначено права, свободи чи інтересу, які мають бути захищені (поновлені) у судовому порядку, що фактично вказує на безпредметність заявленого позову.

Отже, ОСОБА_3 не визначила, з яким конкретним матеріальним або нематеріальним благом пов`язаний її інтерес та що цей інтерес належить саме їй. Також позивач не обґрунтувала свій особистий, безпосередній, індивідуальний інтерес, а фактично покликається на порушення інтересу територіальної громади, частиною якої вона була на час подання позову і для якої цей інтерес міг мати значення.

Водночас, на думку суду, відсутні підстави вважати, що безпосередньо ОСОБА_3 є потерпілим від оскаржуваного рішення та дій відповідачів (за умови доведення їх протиправності), оскільки вони не спричинили суттєвого негативного впливу саме на позивача і вона не зазнала жодної реальної шкоди.

А встановлення відсутності матеріально-правової заінтересованості позивача є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені Верховний Суд в постанові від 28 травня 2020 року у справі № 640/11643/19.

Враховуючи наведені вище обставини справи, суть спірних правовідносин, норми законодавства, практику Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_3 в зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 137, 141, 259, 263-265, 268, 279, 280-282 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду або через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 07 квітня 2023 року.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач Яворівська міська рада Яворівського району Львівської області, , юридична адреса: Львівська область, м. Яворів, вул. Львівська, 15;

відповідач ОСОБА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

третя особа Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго», , юридична адреса: м. Львів, вул. Козельницька, 3;

третя особа Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз»,, юридична адреса: м. Львів, вул. Золота, 42.

Суддя Д.Б. Поворозник