Справа № 367/8253/21
Провадження №2/367/1994/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

13 грудня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Карабаза Н.Ф.,

при секретарі Шемігон В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна,

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майнав якій зазначено, що з 30.04.2021 року він є власником виробничо-складських приміщень загальною площею 1217,7кв.м., опис майна: склад, площею 330кв.м., цех, площею 557,7кв.м., склад площею 330кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109, які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :01:015:0005 загальною площею 1,6221 га по АДРЕСА_1 . Після 30.04.2021 року дізнався про те, що земельна ділянка, якій присвоєно кадастровий номер :01:015:0005 загальною площею 1,6221кв.м. перебуває у власності відповідача ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки, укладеного з ОСОБА_2 та посвідченого 12.05.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко В.В. та зареєстрованим за номером 803. При цьому, ОСОБА_2 набув права власності на підставі договору купівлі-продажу від 04.05.2017 року, укладеного з ПАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» та посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Іщук І.В. зареєстрованого в реєстрі за № 414, копія якого була отримана позивачем у продавця ПрАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція», що підтверджено листом від 06.09.2021 року № 77. В наслідок набуття ним права власності на нерухоме майно, яке розташоване на земельній ділянці, яка наразі належить ОСОБА_3 він став власником частини земельної ділянки площею 1692,0кв.м. Площа частини земельної ділянки визначена на підставі відомостей про об`єкт нерухомого майна, які були внесені до Реєстру прав власності на нерухоме майно 13.12.2012 року, а саме: реєстраційний номер майна 17852772; тип майна; будівлі; адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1 ; загальна площа (кв.м): 1217,7; площа земельної ділянки (кв.м): 1692; технічний опис майна: будівлі вартістю балансовою; номер запису; 180 в книзі: 3-106. Але станом на сьогоднішній день не має можливості оформити право власності на належну йому згідно з приписами ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України земельну ділянку, оскільки, для цього необхідно здійснити поділ земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3 та присвоїти земельній ділянці на якій розташоване його нерухоме майно окремий кадастровий номер, в подальшому здійснити державну реєстрацію права власності, а ОСОБА_3 замість того щоб здійснити поділ земельної ділянки чинить йому перешкоди у доступі до належного майна. 25 травня 2021 року близько 11-ї години він разом з техніком інвентаризатором об`єктів нерухомого майна КП КОР «Київське обласне БТІ», юристом, яка надає йому правову допомогу та двома своїми знайомими прибув за адресою АДРЕСА_1 для проведення огляду належного йому нерухомого майна та здійснення його технічної інвентаризації, оскільки прохід до нерухомого майна пролягає через металеві ворота, які встановлені за адресою АДРЕСА_1 , він повідомив охоронця, який контролює прохід через металеві ворота, які встановлені за адресою АДРЕСА_1 , відмовив у задоволенні прохання у доступі до належного йому нерухомого майна посилаючись на те, що власники майна не дозволяють їх пропустити, що підтверджено Актом про недопущення техніка з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна КП КОР «Київське обласне БТІ» до об`єкта нерухомого майна від 25.05.2021 року. Вони мали провести огляд належного йому нерухомого майна та здійснити його технічну інвентаризацію. Було звернення до правоохоронних органів. Крім того, він звертався до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вимогою про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном від 26 травня 2021 року № 1/21, шляхом направлення поштового відправлення, яка залишилася без задоволення. Порушення його прав відповідачами полягає у тому, що при здійсненні продажу частини нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці від ПрАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» до ОСОБА_2 , а в подальшому від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 не було здійснено поділ земельної ділянки на який знаходиться його нерухоме майно, що в подальшому унеможливлює набуття у власність ним частини земельної ділянки на якій розташовані належні йому будівлі згідно з вимогами ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України. Вважає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 04.05.2017 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук І.В., зареєстрований в реєстрі за № 414 має бути визнаний недійсним з наступних підстав. Звертає увагу суду, що відповідного умов п. 5 спірного договору розрахунок відбувся між сторонами в безготівковій формі на розрахунковий рахунок продавця до нотаріального посвідчення даного договору відповідно до умов плану санації, схваленого зборами кредиторів Протокол зборів кредиторів від 26.08.2014року № б/н, затвердженого Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.11.2014 року по справі № Б8/180-10 зі змінами та доповненнями, затвердженими Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.04.2015 року по справі № Б8/180-10, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 18.11.2015 року по справі № Б8/180-10. Вважаючи на те, що аукціон з продажу земельної ділянки не був проведений керуючий санацією боржника (відповідача-1) ОСОБА_4 не був наділений достатніми повноваженнями на укладання спірного договору від 04.05.2017, адже він мав право укласти договір виключно на підставі протоколу прилюдних торгів за ціною вказаною у ньому. Отже, Господарський суд Київської області встановив обставину (а суди вищих інстанцій підтвердили законність його рішення) відповідно до якої ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку у не встановлений ч. 1 ст. 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» спосіб, а саме: без проведення торгів у формі аукціону, що свідчить про порушення при укладанні спірного договору вимог ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, що є підставою для визнання його недійсним. Також, порушення вимог ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України при укладанні спірного договору полягає і у тому, що при продажу частини, а не всього нерухомого майна, яке знаходилось на земельній ділянці не було сформовано окремі земельні ділянки під кожним з цих об`єктів, що суперечить вимогами ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла станом на момент укладання спірних договорів) та ст. 638 Цивільного кодексу України (в редакції, яка діяла станом на момент укладання спірних договорів). Станом на момент оформлення права власності ПАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» на власне нерухоме майно, яке знаходилось за адресою АДРЕСА_1 до його складу входили виробничо-складські приміщення «літера Д» загальною площею 1217,7кв.м., але в подальшому це майно зі складу цілісного майнового комплексу було виділене в окремий об`єкт цивільно-правових відносин, а саме: виробничо-складські приміщення, загальною площею 1217,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 . Водночас, в наслідок виокремлення вищевказаних будівель з цілісного майнового комплексу та присвоєння окремої адреси не відбувається переміщення цих будівель з земельної ділянки, якій присвоєно кадастровий номер :01:015:0005 загальною площею 1,6221 га по АДРЕСА_1 , а тому станом на момент укладання спірного договору зареєстрованого в реєстрі за № 414 04.05.2017 року на частині земельної ділянки площею 1692 кв.м., було розташоване майно загальною площею 1217,7кв.м, яке не було відчужене ПАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» ОСОБА_2 . Отже, відповідно до вимог ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України та ч.ч. 1, 6 ст. 120 Земельного кодексу України ПАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» на підставі договору зареєстрованого в реєстрі за № 414 від 04.05.2017 року повинен був передати у власність ОСОБА_2 лише частину земельної ділянки на якій розташовані об`єкти нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , здійснивши попередньо її поділ (виділ частини), а передавати у власність ОСОБА_2 , всю земельну ділянку, якій присвоєно кадастровий номер :01:015:0005 загальною площею 1,6221 га по АДРЕСА_1 він не мав правових підстав, оскільки, на цій земельній ділянці розташовані будівлі, які не були продані ОСОБА_2 . Вважаючи на вищевказані норми права ПАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» продаючи лише частину будівель розташованих на земельній ділянці спочатку повинен був укласти договір з землевпорядною організацією для розроблення технічної документації на поділ (виділ частини) земельної ділянки площею 1692,0кв.м, яка повинна залишитися під виробничо-складськими приміщеннями загальною площею 1217,7кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в подальшому, на підставі розробленої технічної документації сформувати дві земельні ділянки відповідної площі шляхом присвоєння їм кадастрових номерів, а лише після цього здійснити продаж будівель, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_2 . Вважає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 12.05.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко В.В. та зареєстрованим за номером 803 має бути визнаний недійсним, оскільки він є похідним від договору зареєстрованого в реєстрі за № 414 від 04.05.2017 року, адже згідно його змісту ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 ту саму земельну ділянку, яку він, як було встановлено Господарським судом Київської області при розгляді справи Б8/180-10, неправомірно (без достатніх правових підстав) придбав у ПрАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція». Просить суд визнати недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки від 04.05.2017 року, кадастровий номер :01:015:0005, яка розташована у АДРЕСА_1 , укладений між Приватним акціонерним товариством «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» та ОСОБА_2 , посвідчений 04.05.2017 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук І. В., зареєстрований в реєстрі за № 414 та визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер :01:015:0005, яка розташована у АДРЕСА_1 ), укладений між ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), посвідчений 12.05.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко В.В., зареєстрований за номером 803. Покласти на відповідачів судові витрати у розмірі 3964,26грн.

Відповідач ПрАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» через канцелярію суду подав відзив на позов по справі, в якому зазначає, що 30.04.2021 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» було укладено договір купівлі-продажу виробничо-складських приміщень за яким підприємство продало виробничо-складські приміщення загальною площею 1217,7кв.м., а саме: цех, площею 557,7кв.м,; склад, площею 330кв.м.; склад, площею 330кв.м,, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що розташовані на земельній ділянці кадастровий номер :01:015:0005, яка у власності ПрАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція», на момент укладання договору, не перебувала. 30.11.2010 року Господарським судом Київської області було порушено провадження у справі Б8/180-10 про банкрутство ПрАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» в наслідок якого від керування підприємством було відсторонено осіб, які були добре обізнані з матеріальними активами, що перебували у власності та на балансі підприємства, а функції керівників виконували арбітражні керуючи, які неодноразово змінювалися протягом строку розгляду цієї судової справи. Так, протягом 11 років розгляду справи Б8/180-10 про банкрутство ПрАТ «Білицький завод Теплозвукоізоляція» арбітражними керуючими та керуючими санацією боржника були: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , які виконували функції керівників також і у інших, крім ПрАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція», боржників, що могло призвести до неналежного з`ясування обставин виділення з цілісного майнового комплексу по АДРЕСА_1 , частини приміщень, яким було надано окрему адресу - АДРЕСА_2 , що спричинило неправильне розпорядження об`єктами нерухомого майна підприємства. ПрАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» не заперечує того, що 04.05.2017 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу будівель і споруд та договір купівлі-продажу земельної ділянки, копії яких ОСОБА_1 подав разом з позовною заявою. При укладанні цих договорів не здійснювався поділ земельної ділянки кадастровий номер :01:015:0005 у зв`язку з тим, що на ній знаходяться виробничо-складські приміщення, що мають адресу АДРЕСА_1 з причин, які не залежать від нинішнього керівництва підприємством. При продажі 30.04.2021 року ОСОБА_9 складських приміщень, які знаходяться за адресою; АДРЕСА_1 ПрАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» не міг виділити пропорційну частку з земельної ділянки кадастровий номер :01:015:0005 загальною площею 1,6221га по АДРЕСА_1 на якій знаходиться це нерухоме майно так, як вона ще у 2017 році вибула з його приватної власності згідно Плану санації ПрАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція», затвердженого ухвалою Господарського суду Київської області від 28.11.2014 року у справі № Б8/180-10 на виконання якого було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, від 04.05.2017 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук І.В. Просить суд постановити рішення у відповідності до вимог законодавства на підставі наявних у неї матеріалах доказів.

Відповідач ОСОБА_3 через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву, в якому просить в позові відмовити повністю, посилаючись на те, що відсутнє порушення прав позивача ОСОБА_1 внаслідок укладення між відповідачами оспорюваних ним договорів купівлі - продажу земельної ділянки від 04.05.2017 року та 12.05.2017 року, оскільки станом на момент їх укладення позивач не був власником виробничо-складських приміщень загальною площею 1217,7кв.м., опис майна: склад, площею 330кв.м., цех, площею 557,7кв.м., склад площею 330кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які були набуті ним у власність тільки 30.04.2021 року на підставі договору купівлі - продажу виробничо-складських приміщень. Посилаючись на безпідставність вимог позовної заяви вказує на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 30.04.2021 року позивачем ОСОБА_1 придбано виключно виробничо-складські приміщення загальною площею 1217,7кв.м., а не земельну ділянку, на якій вони розташовані, причому належні позивачеві приміщення розташовувались на земельній ділянці площею 0,1692 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , а куплена відповідачем ОСОБА_3 земельна ділянка з кадастровим номером :01:015:0005 має іншу загальну площу 1,6221 га та розташовується за іншою адресою: АДРЕСА_1 . Посилаючись на те, що позивач не надав до суду договір купівлі - продажу від 30.04.2021 року виробничо-складських приміщень загальною площею 1217,7кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а також не надав доказів, яким чином порушено право чи законний інтерес позивача станом на момент укладення договору купівлі - продажу від 12.05.2017 року, ОСОБА_3 просить суд в позові відмовити повністю.

Позивач подав до суду відповідь на відзив ОСОБА_3 у справі. У відповіді зазначає, що відзив не містить обґрунтованих заперечень щодо наведених ним обставин справи та не спростовує правових підстав позову. Згідно відомостей інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 298894931 від 10.02.2022 року, 28.12.2006 року ПАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» набув у власність об`єкти нерухомого майна розташовані за адресою АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, б/н, 28.12.2006, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради № 132/12 від 28.11.2006р. Керуючись вимогами підпункту 10 п. «б» ст. 30 та ст. 40 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Коцюбинська селищна рада 11.01.2007 року ухвалила рішення «Про виділення в окремий об`єкт власності виробничо-складських приміщень ЗАТ «Білицький завод Теплозвукоізоляція» на підставі якого виробничо-складські приміщення Д, Д-1, Д-2 загальною площею 1217,7кв.м., які розташовані на земельній ділянці площею 1692кв.м, що належить ЗАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» були виділені в окремий об`єкт нерухомого майна, якому була присвоєна адреса АДРЕСА_2 . Відповідно до вимог ч. 5 ст. Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. 25.04.2018 року державний реєстратор Броварської районної державної адміністрації Київської області Кисіль Ганна Василівна зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності ПАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» на виробничо-складські приміщення загальною площею 1217,7кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , додаткові відомості: склад 330кв.м., цех 557,7кв.м., склад 330кв.м. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109. Також, 03.04.2007 року приватним нотаріусом Петровою С.М. було зареєстровано обтяження (реєстраційний номер обтяження -4748743 об`єктом якого є нежитлова будівля, в літерах «А», «А1», «А2», загальною площею 1217,7кв.м., адреса: АДРЕСА_1 та земельна ділянка загальною площею 1,6221, адреса: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:015:0005 на підставі одного Іпотечного договору № у-219 від 03.04.2007 року, що підтверджує розміщення його майна на спірній земельній ділянці. Таким чином, такий об`єкт нерухомого майна, як приміщення загальною площею 1217,7кв.м. розташовані за адресою: АДРЕСА_1 насправді існує та існував, станом на момент укладання ОСОБА_3 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.05.2017 року № 803, який намагається він визнати недійсним. Також, факт розташування його нерухомого майна на земельній ділянці кадастровий номер :01:015:0005 підтверджує інформація зазначена у Звіті про оцінку майна від 17.07.2014 року, який був долучений до позовної заяви, як додаток №7, Схемою генерального плану виробничо-складських будівель «Д», «Д1», «Д2» виділених в окремий об`єкт нерухомості ріш. виконкому Коцюбинської селищної ради від 11.01.2007 за № 201/8-5, яка погоджена гол. архитектором міста Ірпінь В.Цибко 10.01.2007 р. та Планом земельної ділянки по АДРЕСА_1 , з яких вбачається, що його майно розміщене на земельній ділянці кадастровий номер; :01:015:0005. Підстави для визнання правочину недійсним врегульовані статтями 203 та 215 Цивільного кодексу України, які не містять норм згідно з якими належним позивачем у спорі визнання правочину не дійсним може бути виключно особа права, якої були порушені саме в момент укладання договору та такі позовні вимоги можуть бути задоволені лише у випадку, якщо права особи були порушені саме на момент укладання оспорюваного правочину. Порушення його права на безперешкодне користування та володіння нерухомим майном відбувалося станом на момент його звернення до суду та продовжує існувати станом на сьогодні і саме ця обставина є підставою для звернення до суду за захистом порушеного права згідно з вимогами ч. 5 ст. 55 Конституції України та ст. 4 Цивільного Процесуального кодексу України. Просить суд задовольнити повністю його позов.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Поліщук М.Д., підтримав позовні вимоги, додатково суду пояснив, що позивач 30.04.2021 року придбав виробничо-складські приміщення в ПрАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109. Тим самим вважав, що в рамках купівлі він отримав і земельну ділянку у власність. Однак, ще 04.05.2017 року на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» та ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:015:0005 площею 1,6221 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 . В подальшому 12.05.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки. Цільовим призначенням земельної ділянки вказано розміщення та експлуатація основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, для обслуговування виробничої бази. Відповідно відповідач ОСОБА_3 12.05.2017 року набула та зареєструвала право власності на будівлі та споруди, які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :01:015:0005 площею 1,6221 га, наданої для обслуговування виробничої бази, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.10.2018 року встановлено, що договір було вчинено неправомірно, адже в рамках плану санації слід було проводити торги у вигляді аукціону, що заводом вчинено не було. Просить визнати договори купівлі-продажу від 04.05.2017 року та12.05.2017 року недійсними, задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Столяр О.І. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, так як позивач просить визнати недійними договори, що були укладені ще в 2017 році, а власником майна, а саме: виробничо-складських приміщень загальною площею 1217,7кв.м., опис майна: склад, площею 330кв.м., цех, площею 557,7кв.м., склад площею 330кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , став лише 30.04.2021 року на підставі договору купівлі-продажу виробничо-складських приміщень. В 2017 році спірними договорами не були порушені його майнові права. Позивачу при купівлі виробничо-складських приміщень в 2021 році було відомо, що об`єкт знаходиться на земельній ділянці, що не виділена. Адреси земельних ділянок у позивача і відповідача є різними. В 2018 році завод відокремив земельну ділянку та зареєстрував її згідно чинного законодавства. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог так як права позивача при укладанні спірних договорів порушені не були.

Відповідач ПАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» в судове засідання не забезпечив явку свого представника, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у відсутності представника заводу, по наявним у матеріалах справи доказах.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Крестьянінова Л.В. в судовому засіданні суду додатково зазначила, що на час укладання спірного договору клієнту не було відомо про порушення законодавства, тому просить суд прийняти рішення згідно чинного законодавства.

Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30.04.2021 року між Приватним акціонерним товариством «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» та ОСОБА_10 укладено договір купівлі-продажу виробничо-складських приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1217,7кв.м. Виробничо-складські приміщення складаються з: склад, площею 330кв.м., цех, площею 557,7кв.м., склад площею 330кв.м. Виробничо-складські приміщення розташовані на земельній ділянці площею 0,16920га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Відкладальною обставиною за даним договором є присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці площею 0,16920га, на якій розташовані вищевказані виробничо-складські приміщення, що знаходяться по АДРЕСА_1 . Настання відкладальної обставини підтверджується Витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку, або іншим документом, що підтверджує внесення даних про земельну ділянку до державного земельного кадастру. Станом на сьогоднішній день, будівля розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :01:015:0005, площею 1,6221га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , яка перебуває у приватній власності. Договір посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіним М.С. за реєстровим № 1896.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.02.2022 № 298894931вбачається, що об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер: 109, а саме: виробничо-складські приміщення, загальною площею 1217,7кв.м., додаткові відомості: склад, площею 330кв.м., цех, площею 557,7кв.м., склад площею 330кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 належать на праві приватної власності ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 30.04.2021 року.

04.05.2017 року на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук І.В. за реєстровим № 414, ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:015:0005 площею 1,6221га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано за ОСОБА_2 04.05.2017 року, номер запису про право власності 20252263, що вбачається з п. 2.1. договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.травня 2017 року укладеного між ОСОБА_2 (продавцем) та ОСОБА_3 (покупцем), посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Авдієнком В.В. за реєстровим № 803.

Згідно договору купівлі-продажу будівель і споруд від 04.05.2017 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» (продавцем) та ОСОБА_2 (покупцем), посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук І.В. за реєстровим № 413, ОСОБА_2 , купив (прийняв) у власність будівлі та споруди, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (п`ятдесят чотири), та сплатив за них грошову суму у порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2. договору будівлі та споруди, належать продавцю на праві приватної власності, на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради 13.12.2012 року на підставі рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради від 30.10.2012 за №160.

Згідно п. 3. договору до складу будівель і споруд, що відчужуються за даним договором належать: гаражні бокси-прохідна «А», загальною площею 378,7кв.м.; цех «Б», загальною площею 1343,1кв.м.; офісно-складські приміщення «Г», загальною площею 565,3кв.м.; побутові приміщення «Ж», загальною площею 167,3кв.м.; трансформаторна підстанція «В», загальною площею 34,1кв.м.; котельня «З», загальною площею 215,3кв.м.; водонапірна вежа «И», загальною площею 95,2кв.м.; артезіанська свердловина «К», загальною площею 25,8кв.м.; сарай «Л»; сарай «М»; вбиральня «С»; альтанка «Т»; гараж «Ч»; огорожа №1-3; пожежний резервуар №4.

Згідно п. 4. Договору будівлі та споруди, розташовані на земельній ділянці площею 1,6221 (одна ціла шість тисяч двісті двадцять одна десятитисячна) га, наданої для обслуговування виробничої бази, кадастровий номер - :01:015:0005, що належить продавцеві на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ №439179, виданого Коцюбинською селищною радою 18.12.2012 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00070 від 18.12.2012.

Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.05.2017 року, укладеного між ОСОБА_2 (продавцем) та ОСОБА_3 (покупцем), посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Авдієнком В.В. за реєстровим № 807, вбачається, що продавець продає та передає у власність, а покупець купує та приймає у власність належне продавцю наступне нерухоме майно: будівлю та споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 1.3. договору опис нерухомого майна: гаражні бокси-прохідна «А», загальною площею 378,7кв.м.; цех «Б», загальною площею 1343,1кв.м.; офісно-складські приміщення «Г», загальною площею 565,3кв.м.; побутові приміщення «Ж», загальною площею 167,3кв.м.; трансформаторна підстанція «В», загальною площею 34,1кв.м.; котельня «З», загальною площею 215,3кв.м.; водонапірна вежа «И», загальною площею 95,2кв.м.; артезіанська свердловина «К», загальною площею 25,8кв.м.; сарай «Л»; сарай «М»; вбиральня «С»; альтанка «Т»; гараж «Ч»; огорожа №1-3; пожежний резервуар №4.

Згідно п. 1.11. відчужуване нерухоме майно розташоване на земельній ділянці, площею 1,6221га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (п`ятдесят чотири), кадастровий номер: :01:015:0005, цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, для обслуговування виробничої бази, договір купівлі-продажу якої посвідчується одночасно з посвідченням цього договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені. на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину,на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

В силу ч. 6 ст. 120 Земельного кодексу України істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки. здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Суд звертає увагу, що при укладенні договору купівлі - продажу виробничо-складських приміщень від 30.04.2021 року позивачем ОСОБА_1 істотною умовою даного договору відповідно до ч. 6 ст. 120 Земельного кодексу України є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, однак як слідує з договору від 30.04.2021 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» та ОСОБА_1 , станом на момент укладення даного договору присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці загальною площею 0,16920 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 а не здійснено, а було визначено відкладальною обставиною по даному договору.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Таким чином, при укладенні договору купівлі - продажу виробничо - складських приміщень від 30.04.2021 року ОСОБА_1 було достеменно відомо, що вся виробнича база (будівля) розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :01:015:0005 площею 1,6221 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 та перебуває в приватній власності абз.7 п. 1 договору купівлі - продажу від 30.04.2021 року), однак позивачем укладено даний договір з відкладальною обставиною, тому посилання позивача на порушення при укладенні оспорюваних договорів купівлі - продажу земельних ділянок вимог ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України є безпідставними.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачені підстави недійсності правочину, а саме: недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, п`ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою (правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) статті 203 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Аналіз змісту ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу свідчить про те, що договір може бут визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст. ст. 3,15,16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права чи інтересу.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно ч. 1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин.

За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до роз`яснень п. п. 2, 4-7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові і не потребує перевірки обраного позивачем способу захисту і правової оцінки по суті спору. Відповідна правова позиція міститься в постанові КГС ВС від 29 серпня 2023 року у справі № 910/5958/20. У розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину суд повинен вирішувати питання про спростування презумпції правомірності правочину та має встановити не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення. Колегія суддів КГС ВС врахувала те, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

При цьому, ВС констатував відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові.

Разом з тим, судом не встановлено порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача ОСОБА_1 при укладенні оспорюваних договорів купівлі - продажу земельних ділянок 2017 року та не надано належних доказів цього, суд не бере до уваги посилання позивача на те, що Господарським судом Київської області було встановлено, що ОСОБА_2 набув право власності на нерухоме майно згідно спірного договору у не встановлений законом спосіб, а саме без проведення торгів у вигляді аукціону, що підтверджено ухвалою Господарського суду Київської області від 10 жовтня 2018 року у справі Б8/180-10, оскільки, зі змісту ухвали Господарського суду Київської області від 10.10.2018 року по справі № Б8/180-10 встановлено що відповідний спосіб набуття інвестором права власності в порядку санації, зокрема, планом санації ПрАТ "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" встановлено обраний сторонами спосіб набуття прав власності на майно боржника після виконання інвестором взятих на себе зобов`язань - "Передача майна у власність здійснюється шляхом укладання Договору купівлі-продажу нерухомого майна між Боржником та Інвестором" (арк. плану санації 14). Крім того, відповідно до ухвали Господарського суду Київської області від 10.10.2018 року по справі № Б8/180-10, тим більше що вказаною ухвалою безпосередньо не встановлено факту незаконного набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку відповідно до договору від 04.05.2017 року та в подальшому керуючим санацією не здійснено витребування вказаної земельної ділянки чи визнання недійсним відповідного договору.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. З дослідження наданих правовстановлюючих документів суд не вбачає правових підстав для визнання недійсними договорів купівлі - продажу земельних ділянок від 04.05.2017 року та від 12.05.2017 року.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин.

За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягає задоволенню в повному обсязі, як такі, що необґрунтовані та недоведені, оскільки, позивачем не надано жодних доказів того, що відповідачами при укладанні спірних договорів купівлі продажу в 2017 році було порушено норми чинного законодавства.

Частиною 1, пунктом 2 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст. 203, 209, 215, 220 ЦК України, ст. 4, 10, 76, 133, 141, 259, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення буде складено протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Н.Ф. Карабаза