Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

Головуючої судді - Бенца К.К.

при секретарі Майор Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , подану в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 до Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок падіння дерева, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок падіння дерева. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 28.06.2019 р гр. ОСОБА_1 припаркувана належний їй транспортний засіб-легковий автомобіль марки Mazda 3 д.н.з. НОМЕР_1 за адресою: вул. Минайська, буд.28., м. Ужгород, Закарпатська область. Цього ж дня, близько 18год. 00 хв. позивачу стало відомо про те, що належній їй автомобіль було пошкоджено внаслідок падіння на нього дерева, яке росте на території двору за вищевказаною адресою.

28.06.2019р. до Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшло звернення гр. ОСОБА_1 , в якому остання просила прийняти міри до осіб, які відповідальні за благоустрій м. Ужгород та повинні зрізати сухі дерева, оскільки 28.06.2019р. на належний гр. ОСОБА_1 транспортний засіб-легковий автомобіль марки Mazda 3 д.н.з. НОМЕР_1 обвалилося дерево, що був припаркований у дворі загального користування за вищевказаною адресою. Дане звернення було зареєстровано в журналі ІТС ІПНП Ужгородського ВП 28.06.2019р. № 13710.

Згідно листа Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області № 13710/106/25/1-2019 від 03.07.2019р. повідомляється, що в ході розгляду звернення гр. ОСОБА_1 та із зібраних матеріалів перевірки не встановлено достатніх даних, які б вказували на наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого КК України, а натомість відносини, які склалися між гр. ОСОБА_1 та уповноваженим органом державної влади, який відповідальний за благоустрій міста Ужгорода, мають цивільно-правовий характер, тому рекомендовано звернутися до відповідного суду. Також, 02.07.2019р. перевірку за зверненням позивача припинено, а матеріали перевірки скеровано до секретаріату Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області. Аналогічна інформація підтверджується листом Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області № 14008 від 03.12.2019р. на адвокатський запит адвоката Семенова Ю.О. № 02/11- Ю/2019.

У результаті падіння дерева автомобілю позивача завдано механічних пошкоджень.

Згідно висновку № 13/45 ЕД від 23.07.2019р. Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України вартість відновлювального ремонту, станом цін на 17.07.2019р., згадуваного вище автомобілю становить 50428,99 (п`ятдесят тисяч чотириста двадцять вісім) гривень 99 копійок. Відповідно до цього ж висновку, то вартість матеріального збитку, завданого позивачу/власнику вказаного вище автомобілю складає 17145,86 грн.

22.08.2019р. гр. ОСОБА_1 звернулася до міського голови Ужгородської міської ради- Андріїва Б.Є. з претензією (Ю-2306 від 22.08.2019р.) про відшкодування завданої їй майнової шкоди, внаслідок падіння 28.06.2019р. дерева по АДРЕСА_1 на належний їй транспортний засіб-легковий автомобіль марки Mazda З д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно листа виконавчого комітету Ужгородської міської ради № Ю-2306 від 19.09.2019 вказано, що для можливості об`єктивності з`ясування обставин, на які гр. ОСОБА_1 посилається у вищевказаній претензії, як на підставу своїх вимог про відшкодування завданої матеріальної шкоди, потрібно надати підтверджуючі документи щодо даної події та розміру завданої шкоди. В подальшому, зазначається, що з наданого для ознайомлення висновку автотоварознавчої експертизи не вбачається, що пошкодження транспортного засобу відбулось з вини Ужгородської міської ради.

Позивач зазначає, що організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень належить до відання виконавчого органу міської ради.

У результаті падіння дерева автомобілю позивача завдано механічних пошкоджень. Відповідно до висновку № 13/45 ЕД від 23.07.2019р. Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України вартість відновлювального ремонту, станом цін на 17.07.2019р., згадуваного вище автомобілю становить 50428,99 (п`ятдесят тисяч чотириста двадцять вісім) гривень 99 копійок. Відповідно до цього ж висновку, то вартість матеріального збитку, завданого позивачу/власнику вказаного вище автомобілю складає 17145,86 грн.

Представник позивача зазначає, що позивачу ОСОБА_1 було завдано майнової (матеріальної) шкоди на загальну суму 67574,85 грн.

Вказує, що крім матеріальної, позивачу була заподіяна і моральна шкода, яка полягає у тому, що було пошкоджено її автомобіль, що позбавило її можливості пересуватися на автомобілі, тобто порушено звичний життєвий уклад , погіршилось загальне самопочуття та стан здоров`я, позивач змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Завдану моральну шкоду оцінює в сумі 30 000,00 грн. Ціна враховує в себе усі страждання, які їй довелося перенести зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з пошкодженням належного їй автомобілю і неможливістю такий використовувати.

Оскільки, на думку позивача відповідальним за зелені насадження в місті є Департамент міського господарства Ужгородської міської ради та який зобов`язаний був здійснювати контроль над станом зелених насаджень , внаслідок бездіяльності відповідача, який не забезпечив належний догляд за зеленими насадженнями, внаслідок чого дерево впало та пошкодило автомобіль, позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди, просить суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідача Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради на користь ОСОБА_1 , завдану їй матеріальну шкоду в розмірі 67 574 (шістдесят сім тисяч п`ятсот сімдесят чотири) гривень 85 копійок, моральну шкоду в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок та сплачений судовий збір.

04.08.2020 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого проти задоволення позову заперечує, зокрема зазначив, що водій транспортного засобу використав житлову зону біля будинку, для тривалої стоянки автомобіля, прицьому не впевнившись, що самому автомобілю не загрожує небезпека у разі залишення його без нагляду на тривалий час. Позивачем не доведено протиправності дій відповідача і причинного зв`язку між такими діями та спричиненою позивачу шкодою. Відповідно відсутні підстави для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності. Що стосується заявленої вимоги позивача про стягнення моральної шкоди зазначає, що в позовній заяві тільки абстрактно згадано про наявність душевних страждань та не вказано які саме наслідки довелось пережити позивачу внаслідок ситуації, що склалася. Просив відмовити у задоволенні позову.

Позиція сторін справи :

Позивач та представник позивача в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомлені про дату час і місце розгляду справи.

Представник позивача надав суду заяву відповідно до якої просить суд провести розгляд без його участі та без участі позивача. Позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав та мотивів викладених у позові, вважає що Департамент міського господарства Ужгородської міської ради є неналежним відповідачем. Земельна ділянка на якій відбулась подія відноситься до земель комунальної власності, вона не передана нікому. Окрім цього зазначив, що заявлена позивачем матеріальна шкода в розмірі 67000,00 грн. є завищена. Згідно висновку експерта вартість матеріального збитку, завданого позивачу/власнику вказаного вище автомобілю складає 17145,86 грн.

В наступне судове зсідання після оголошення перерви в судовому засіданні представник відповідача не зявився.

Заяви, клопотання :

22.06.2020 року представником відповідача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

04.08.2020 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву

19.10.2020 року представником позивача подано до суду клопотання про відкладення судового засідання.

19.10.2020 року представником відповідача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

17.03.2021 року представником відповідача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

19.03.2021 року представником позивача подано до суду клопотання про відкладення судового засідання.

22.06.2021 року представником відповідача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

17.09.2021 року представником відповідача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

20.11.2021 року представником відповідача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

01.02.2022 року представником відповідача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

23.03.2022 року представником відповідача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

30.05.2022 року представником відповідача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

30.05.2022 року представником позивача подано до суду клопотання про проведення розгляду справи без його участі.

30.06.2022 року представником відповідача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

07.02.2023 року представником відповідача подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

27.03.2020 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Бенца К.К. прийнято справу до розгляду та вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

02.09.2020 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті .

Заслухавши вступне слово представника відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власноїініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (актів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Фактичні обставини справи:

В судовому засіданні належними доказами встановлено та сторонами не заперечується, що 28 червня 2019 року близько 18 год. 00 хв. на належний ОСОБА_1 автомобіль марки «Мазда3», д.н.з. НОМЕР_1 , який припаркований за адресою: вул. Минайська, буд.28, м. Ужгород, Закарпатська область, впало дерево , чим автомобілю було завдано механічних пошкоджень.

Відповідно до листа голови правління «ОСББ Минайська 28» , прибудинкова територія за адресою м. Ужгород, вул. Минайська, 28, не належить ОСББ «Минайська 28». ( а.с. 23)

Відповідно до листа № 370/03-23 від 25.07.2019 року заступника міського голови виконавчого комітету Ужгородської міської ради І.Фартушок, вбачається, що оскільки ОСББ «Минайська 28» не оформило за собою право власності або користування прибудинковою територією за адресою АДРЕСА_1 земля загального користування відноситься до земель територіальної громади міста Ужгород та межування прибудинкової території не здійснювалося. ( а.с. 24)

Відповідно до листа начальника Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області від 03.07.2019 за № 13710/106/25/1-2019, в ході розгляду звернення та із зібраних матеріалів перевірки не встановлено достатніх даних, які б вказували на наявність ознак кримінального правопорушення передбаченого кримінальним кодексом України, а натомість відносини, які склались між ОСОБА_1 та уповноваженим органом державної влади, який відповідальний за благоустрій міста Ужгорода, мають цивільно-правовий характер, тому рекомендовано звернутись до відповідного суду. ( а.с. 28)

Відповідно до протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.06.2019 року ОСОБА_1 звернулась до слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області із заявою в якій просить прийняти міри до осіб, які повинні були зрізати сухе дерево, в результаті чого дерево обвалилось на належний ОСОБА_1 автомобіль марки «Мазда 3» д.н.з. НОМЕР_1 .

Факт падіння дерева на автомобіль марки «Мазда3», д.н.з. НОМЕР_1 стверджується листом начальника Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області від 03.07.2019 за № 13710/106/25/1-2019 (а.с.30), протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.06.2019 року ОСОБА_1 (а.с.31)

Отже, факт заподіяння шкоди доведено.

Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автомобіль марки «Мазда 3», д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, належить ОСОБА_1 (а.с.21-22).

Відповідно до висновку експертного дослідження № 13/45ЕД від 23.07.2019 року ринкова вартість автомобіля марки «Мазда 3», р.н.з. НОМЕР_1 станом на 17.07.2019, могла становити 189550,79 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Мазда 3», р.н.з. НОМЕР_1 станом цін на 17 липня 2019 року, становить 50428,99 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Мазда 3», р.н.з. НОМЕР_1 складає 17145,86 грн. ( а.с. 35-54)

Відповідно до акту огляду транспортного засобу марки «Мазда 3» д.н.з. НОМЕР_1 від 17.07.2019 року було виявлено наступні пошкодження: вм`ятина капоту 40х20 см.; пошкодження вітрового скла; пошкодження рами вітрового скла; деформація даху; подряпина переднього лівого крила; тріщина скла передньої лівої фари; вм`ятина переднього лівого та правого стояка; вм`ятина накладок ЗШ даху. ( а.с. 53)

Відповідно до листа претензії від 22.08.2019 року ОСОБА_1 зверталась до міського голови Андріїва Б. із заявою про відшкодування збитків завданих внаслідок падіння дерева на вищезазначений автомобіль у розмірі 84803,03 грн.(а.с.56-59)

Предметом позову у справі є стягнення матеріальних збитків , завданих позивачу пошкодженням автомобіля в результаті падіння дерева.

Відповідно до ст. 50 Конституції України, кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

За змістом підпункту 7 пункту «а» частини 1 статті 30 закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчого органу міської ради належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

За приписами частини першої та другої статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

До повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо (пункт 5 частини другої статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).

Правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади (частина сьома статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).

Пунктом 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року № 105 (далі - Правила), передбачено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою.

Відповідно до пункту 5.5. Правил відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі.

Таким чином, балансоутримувачем зелених насаджень є уповноважене органами місцевого самоврядування підприємство, яке відповідає за утримання та збереження зелених насаджень.

З врахуванням вищенаведеного слідує, що до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної майнової шкоди спричиненої падінням дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень на території двору за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень ч.1ст.21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" елементами (частинами) об`єктів благоустрою є зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях.

Згідно з частиною 7 статті 28 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" Правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади.

Правові та організаційні засади озеленення населених пунктів, спрямовані на забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини визначені Правилами утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово комуналь ного господарства України від 10 квітня 2006 року № 105.

Правила є обов`язковими для виконання всіма установами, підприємствами, організаціями та громадянами, які займаються проектуванням, створенням, ремонтом і утриманням зелених насаджень, розташованих на територіях населених пунктів України (п. 1.3 Правил).

У Правилах утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 р. №105 закріплено визначення зелених насаджень . Зелені насадження - деревна, чагарникова, квіткова та трав`яна рослинність природного і штучного походження на визначеній території населеного пункту.

Зелені насадження загального користування - зелені насадження, які розташовані на території загальноміських і районних парків, спеціалізованих парків, парків культури та відпочинку; на територіях зоопарків та ботанічних садів, міських садів і садів житлових районів, міжквартальних або при групі житлових будинків; скверів, бульварів, насадження на схилах, набережних, лісопарків, лугопарків, гідропарків і інших, які мають вільний доступ для відпочинку.

Також, у відповідності до Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 р. №105, зокрема п.5.2, балансоутримувач забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або може на конкурсних засадах залучати інші підприємства, установи, організації, використовуючи для цього кошти, передбачені власником об`єкта.

Відповідно у п.3.2 визначено, що до елементів благоустрою віднесено зелені насадження, зокрема зелені насадження уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях.

Відповідно до п.5.5. вказаних Правил, відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності є балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянках, які відведені під будівництво - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах іприлеглих ділянках - їх власники або користувачі.

Пунктом 6.2 розділу 6 Правил утримання зелених насаджень, встановлений обов`язок балансоутримувачів проводити інвентаризацію та паспортизацію об`єктів благоустрою, брати участь у роботі комісії з обстеження зелених насаджень з метою їх знесення, тощо.

Відповідно до п.9.1. Правил для встановлення ступеня життєздатності деревних рослин балансоутримувачу необхідно провести діагностику стану зелених насаджень і на основі діагностичних ознак планувати агротехніку догляду за зеленими насадженнями.

Відповідно до п. 9.1.11 Правил під час догляду за деревами застосовують три види обрізання: формувальне, санітарне й омолоджувальне.

Відповідно до п. 9.1.11.2. Правил санітарне обрізання крони виконують, щоб позбутися старих, хворих, сухих і пошкоджених гілок, а також гілок, спрямованих всередину крони або зближених одна з одною. Обрізанню підлягають також пагони, що відходять від центрального стовбура вгору під гострим кутом, щоб уникнути їхнього обламування. Санітарне обрізання потрібно проводити щороку протягом вегетаційного періоду.

Відповідно до п. 9.1.11.3. Правил, під час проведення щорічних обстежень зелених насаджень потрібно виявляти аварійні дерева.

Пунктом 9.1.12. Правил визначено, що аварійне дерево - це дерево, яке може становити загрозу для життя і здоров`я пішоходів, транспортних засобів, пошкодити лінії електропередач, будівлі і споруди або перебуває у пошкодженому стані внаслідок снігопадів, вітролому, урагану та інших стихійних природних явищ чи за наявності гнилої серцевини стовбура, значної суховершинності, досягнення вікової межі.

Відповідно до розділу 12 Правил, з метою контролю за станом міських зелених насаджень здійснюють їх загальні, часткові та позачергові огляди. Загальні огляди проводяться двічі на рік навесні та восени. При загальному огляді обстежують усі елементи об`єктів благоустрою, а при частковому лише окремі елементи. Позачергові огляди проводять після злив, ураганів, сильних вітрів, снігопадів, паводків тощо.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що відповідальним за зелені насадження в місті є балансоутримувач вказаних об"єктів благоустрою, який зобов"язаний здійснювати інвентаризацію та паспортизацію зелених насаджень. Також балансоутримувач, зобов"язаний двічі на рік (навесні та восени) проводити загальний огляд усіх зелених насаджень. Виявивши аварійне дерево, балансоутримувач повідомляє виконавчий орган місцевого самоврядування, який в свою чергу приймає рішення про видалення на підставі ордера. Безпосереднє видалення зелених насаджень проводить балансоутримувач.

Стаття 5 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначає органи управління у сфері благоустрою населених пунктів. Управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

Як встановлено судом, міська рада не передало дерево на баланс жодному підприємству, установі чи організації.

Відповідно до листа № 370/03-23 від 25.07.2019 року заступника міського голови виконавчого комітету Ужгородської міської ради І.Фартушок, вбачається, що оскільки ОСББ «Минайська 28» не оформило за собою право власності або користування прибудинковою територією за адресою АДРЕСА_1 земля загального користування відноситься до земель територіальної громади міста Ужгород та межування прибудинкової території не здійснювалося. ( а.с. 24)

Отже, покладаючи на Департамент обов`язок по відшкодуванню заподіяної гр. ОСОБА_1 майнової шкоди, суд враховує, що дерево, частина якого впала на належний позивачу автомобіль, росло на землі комунальної власності та відповідно до вимог частини п`ятої статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» перебувало на обліку Департаменту, так як останній є відповідальним за утримання та збереження зелених насаджень та є їх балансоутримувачем.

Зазначені висновки узгоджуються із правовими висновками Верховного Суду, що викладені у постановах від 04 вересня 2019 року по справі № 200/22129/16-ц та від 25 січня 2023 року по справі № 522/2891/20.

Згідно з пунктом 1.1. Положення про Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, затвердженого рішенням ХІ сесії міської ради VI скликання від 16 грудня 2011 року № 386, департамент міського господарства Ужгородської міської ради (колишня назва управління майном міста Ужгородської міської ради) є виконавчим органом Ужгородської міської ради і діє як самостійний структурний підрозділ Ужгородської міської ради, що утворюється Ужгородською міською радою, підпорядкований і підзвітний міському голові та міській раді.

Пунктом 2.4. Положення про Департамент міського господарства Ужгородської міської ради визначено, що метою та завданням Департаменту у сфері керівництва житлово-комунальним господарством міста зокрема є: забезпечення належної експлуатації доріг, мостів, зелених зон, зовнішнього освітлення малих архітектурних форм, житлового фонду, який відноситься до комунальної власності міста, а також міських інженерних мереж та споруд водо-, теплозабезпечення і водовідведення; підвищення рівня благоустрою житлового фонду, об`єктів шляхового та зеленого господарства, покращення водо-, газо-, тепло забезпечення та культури обслуговування населення; розробляє систему заходів для забезпечення сталої роботи інфраструктури житлово-комунального господарства міста в умовах стихійного лиха, аварій, катастроф і ліквідації їх наслідків; здійснює в межах компетенції контроль за станом експлуатації та утримання житлового фонду і об`єктів комунального господарства незалежно від форм власності; реалізує разом з відповідними органами державну політику у сфері охорони природи і раціонального використання природних ресурсів та екологічної безпеки, а також з питань забезпечення належного санітарного стану міста, технічного та санітарного стану системи водовідведення та очищення стічних вод, запобігання підтопленню міста, усунення його наслідків. Готує і подає в установленому порядку на розгляд міській раді, виконавчому комітету та міському голові пропозиції, зокрема щодо проведення інвестиційної політики у сфері реконструкції і капітального ремонту об`єктів житлово-комунального господарства та інженерного захисту території населених пунктів.

Відповідно до пункту 3.2. Положення про Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, Департамент, відповідно до покладених на нього цим Положенням завдань, самостійно здійснює поточне оперативне управління майном об`єктів комунальної власності територіальної громади міста, зокрема: здійснює контроль за ефективністю використання та збереженням-майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, закріпленого за суб`єктами господарювання різних форм власності; здійснює контроль за додержанням вимог нормативно-правових актів питань житлово-комунального господарства та станом експлуатації і утримання житлового фонду, об`єктів комунального господарства; бере участь у реалізації державної політики у сфері охорони-навколишнього природного середовища та раціонального використання природних ресурсів, екологічної безпеки, поліпшення санітарного стану міста, якості питної води, технічного і технологічного стану систем тепло-, водопостачання та водовідведення, запобігання підтопленню населених пунктів, ліквідації його наслідків; організовує і контролює роботу з обстеження територій, де спостерігаються небезпечні природні та техногенні процеси, розроблення схем інженерного захисту цих територій, проводить моніторинг надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру у житлово-комунальній сфері і дає оцінку їх соціально-економічних наслідків; організація озеленення, охорони зелених насаджень і водойм; з метою організації благоустрою міста подання пропозицій щодо залучення на договірних засадах коштів підприємств, установ та організацій, незалежно від форм власності, а також коштів населення.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що Департамент міського господарства здійснювало належний догляд за зеленими насадженнями. Наведене свідчить про те, що бездіяльність Департаменту міського господарства призвела до таких наслідків, як падіння дерева на автомобіль позивача, у результаті чого йому заподіяна шкода.

Суд не погоджується з доводами представника відповідача Департаменту міського господарства щодо того, що позивач сам обрав місце, для стоянки автомобіля та вибираючи це місце, не узгоджував його з відповідачем та не питав його дозволу на стоянку транспортного засобу в цьому місці, а отже не може нести відповідальність за шкоду, заподіяну майну позивача, оскільки судом встановлено, що балансоутримувачем зелених насаджень є Департамент міського господарства, а відтак відповідач зобов`язаний був здійснювати контроль над станом зелених насаджень та у разі необхідності, скласти акт на зрізання і передати його до виконавчого органу міської ради для вирішення питання про зрізку дерева.

Відповідач в силу виконання своїх обов`язків мав виявити, що це дерево, може становити загрозу для життя і здоров`я пішоходів, транспортних засобів, пошкодити лінії електропередач, будівлі і споруди, та що в нього є наявна гнила серцевина стовбура, або значна суховершинність, чи що воно досягло вікової межі.

Відсутні будь які докази на підтвердження того, що синоптична ситуація в м. Ужгороді 28.06.2019 року могла бути безпосередньою причиною падіння дерева 28.06.2019р. на автомобіль, що стверджується листом Закарпатського обласного центру з гідрометеорології від 09.12.2019 року за № 25-05-50/1521 відповідно до якого за даними спостережень авіа метеорології станції Ужгород (цивільна), яка є підрозділом Закарпатського ЦГМ та репрезентативна для м. Ужгорода в період з 13:00 год. по 19:00 год. за к.ч. 28 червня 2019 року опади та небезпечні чи стихійні метеорологічні явища не спостерігались (а.с.76).

Відповідач не надав жодних доказів, що падіння дерева на автомобіль і його пошкодження сталося внаслідок непереборної сили, небезпечних гідрометеорологічних явищ , що в свою чергу згідно ст. 617 ЦК України звільняє відповідача від відповідальності.

Частиною 1 пунктом 7 статті 17 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" передбачено право громадян звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Згідно зі статтею 25 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" Утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території.

Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди. Разом з тим потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Вказа-на стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення

Тобто цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в про-цесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-183цс14 від 3 грудня 2014 року.

З огляду на наведене, та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради не подано доказів того, що шкоди завдано не з їхньої вини.

При цьому позивачем доведено наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Факт падіння дерева на атомобіль марки «Мазда 3», державний номерний знак НОМЕР_1 та завдання в зв`язку з цим транспортному засобу механічних пошкоджень , а також розмір заподіяної шкоди підтверджується наданими позивачем - довідкою Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області про результати розгляду звернення гр. ОСОБА_1 від 28.06.20219 року (а.с. 30), протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 28.06.2019 року (а.с.31-32), висновком Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 23.07.2019 року за № 13/45ЕД (а.с.35-45).

Причинно-наслідковий зв`язок між заподіяною шкодою падінням ч дерева на автомобіль позивача та бездіяльністю Департаменту, як балансоутримувачем об`єктів благоустрою - зелених насаджень на прибудинковій території багатоквартирного будинку , встановлено судом на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та не спростовано відповідачем під час розгляду справи .

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги (Постанова Верховного Суду від 27.03.2019 року справа № 643/19078/15-ц, провадження № 61-17962св18). Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

За таких обставин суд вважає, що у відповідності до вимог ст. 1166 ЦК України заподіяна майнова шкода підлягає стягненню саме з Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради.

З огляду на наведене, та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, зокрема, у постанові від 04.09.2019 р. у справі № 200/22129/16-ц провадження № 61-43478св18 , відповідно до якого покладаючи на міську раду обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачу майнової шкоди, суд враховує, що дерево, яке впало на належний позивачу автомобіль, було розташовано на землі комунальної власності, його власником є територіальна громада міста та виходить із відсутності даних, що дане дерево відповідно до вимог частини п`ятої статті 28 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" перебуває на балансовому обліку будь-якої організації, в той час як організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування.

На підтвердження розміру завданої шкоди позивачем надано висновок експертного дослідження № 13/45ЕД від 23.07.2019 року. На проведення дослідження було поставлено питання: " Яка ринкова вартість автомобіля марки «Мазда 3», р.н.з. НОМЕР_1 станом на 17.07.2019 ?";" Яка вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Мазда 3», р.н.з. НОМЕР_1 станом на 17.07.2019 ?"; "Яка вартість матеріального збитку, заподіяна власнику автомобіля марки «Мазда 3», р.н.з. НОМЕР_1 ?"

Пунктом 2Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України,з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 2 ст.22ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки`при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Відповідно до висновку експертного дослідження № 13/45ЕД від 23.07.2019 року ринкова вартість автомобіля марки «Мазда 3», р.н.з. НОМЕР_1 станом на 17.07.2019, могла становити 189550,79 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Мазда 3», р.н.з. НОМЕР_1 станом цін на 17 липня 2019 року, становить 50428,99 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Мазда 3», р.н.з. НОМЕР_1 складає 17145,86 грн. ( а.с. 35-54)

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом не встановлено, а позивач не надав суду належних та допустимих доказів, що нею здійснено ремонт пошкодженого автомобіля і тому для відновлення пошкодженого автомобіля необхідно відповідачу відшкодувати їй 67 574,85 грн, як вартість відновлювального ремонту і без урахування коефіцієнту фізичного зносу, тому позовні вимоги ОСОБА_1 , в цій частині, підлягають задоволенню частково у розмірі 17145,86 грн., як вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки Mazda 3 д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження, враховуючи пошкодження зазначені в акті огляду транспортного засобу від 17.07.2019 року, станом на 17 липня 2019 року.

За таких обставин суд вважає, що у відповідності до вимог ст. 1166 ЦК України заподіяна майнова шкода в розмірі 17145,86 грн. підлягає стягненню з Департаменту міського господарства.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 30 000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з пунктами 3,9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно п.17-1 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» потерпілий, тобто особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред`явити позов про її відшкодування.

Суд вважає, що у зв`язку із стражданнями, яких позивач зазнав у зв`язку з пошкодженням майна позивача йому спричинена і моральна шкода. Враховуючи суть позовних вимог, тривалість моральних страждань позивача , час та зусилля, витрачені для відновлення порушених прав позивача, необхідність змін звичного способу життя позивачем після пошкодження автомобіля, суд виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості визначає розмір моральної шкоди в сумі 20 000, 00грн. , частково задовольняючи позовні вимоги в цій частині.

Виходячи з характеру, глибини та тривалості фізичних та душевних страждань позивача, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд вважає що заявлений позивачем розмір заподіяної моральної шкоди до задоволення до часткового задоволення, а саме на суму 20 000,00 грн. моральної шкоди, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради на користь ОСОБА_1 завданої матеріальної шкоди та моральної шкоди підлягають до часткового задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог .

Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір в розмірі 2942,80 грн. (за подання позовної заяви).

Предметом позову є стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди яка у загальному розмірі складає 97574,85 грн.

Разом з тим, суд дійшов висновку про обґрунтованість стягнення з відповідача 17145,86 грн. матеріальної шкоди та 20000,00 грн. моральної шкоди, разом 37 145,86 грн.

За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 1 120,29 грн. (2942,80грн. *37 145,86 / 97574,85 ).

Керуючись Конституцією України, ст.ст.16, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 21, 25 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 р. №105, Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1045 від 01.08.2006 року, суд ,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 , подану в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 до Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок падіння дерева задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради (місцезнаходження: 88000, м. Ужгород, пл. Поштова, 3) на користь ОСОБА_1 (міце проживання: АДРЕСА_2 ) завдану матеріальну шкоду в сумі 17145,86 грн.(сімнадцять тисяч сто сорок пять) 86 коп.

Стягнути з Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради (місцезнаходження: 88000, м. Ужгород, пл. Поштова, 3) на користь ОСОБА_1 (міце проживання: АДРЕСА_2 ) завдану моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн. (двадцять тисяч) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради (місцезнаходження: 88000, м. Ужгород, пл. Поштова, 3) на користь ОСОБА_1 (міце проживання: АДРЕСА_2 ) сплаченого нею суму судового збору в розмірі 1 120,29 грн.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (міце проживання: АДРЕСА_2 )

Відповідач Департамент міського господарства Ужгородської міської ради (місце знаходження : 88000, м. Ужгород, пл. Поштова, 3, )

Дата складання повного тексту судового рішення - 17.02.2023.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца