Ухвала

31 травня 2023 року

місто Київ

справа № 344/7140/16-ц

провадження № 61-5213ск23

Верховний Суд, який діє у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 березня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_2 у січні 2003 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , у якому просила:

- усунути перешкоди у здійснені її права власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_3 не чинити їй перешкоди у користуванні вказаною квартирою;

- виселити ОСОБА_1 та інших осіб, що проживають у квартирі АДРЕСА_1 без належного на те дозволу без надання їм іншого жилого приміщення.

Відповідач ОСОБА_3 у вересні 2003 року звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , у якому просив в порядку спільного майна подружжя визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 з виплатою ОСОБА_2 компенсації в розмірі вартості належної їй частини вказаної квартири.

Рішенням від 16 листопада 2006 року Івано-Франківський міський суд

Івано-Франківської області відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 та задовольнив зустрічний позов ОСОБА_3 .

Суд визнав за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 29 295, 00 грн.

Ухвалою від 21 грудня 2015 року Апеляційний суд Івано-Франківської області залишив без змін рішення Івано-Франківського міського суду

Івано-Франківської області від 16 листопада 2006 року.

Ухвалою від 11 травня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасував рішення

Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2015 року, справу передав на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 у березні 2018 року звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у якому просила визнати її право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням від 20 жовтня 2022 року Івано-Франківський міський суд

Івано-Франківської області відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 , зустрічного позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_1 .

Постановою від 07 березня 2023 року Івано-Франківський апеляційний суд частково задовольнив апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2022 року в оскаржуваній частині змінив, виклав мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 07 квітня 2023 року із використанням засобів поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 березня 2023 року, залишити в силі рішення

Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2006 року.

Ухвалою від 26 квітня 2023 року Верховний Суд залишив без руху касаційну скаргу та надав заявнику строк для усунення її недоліків.

Верховний Суд, залишаючи касаційну скаргу без руху, встановив заявнику обов`язок надати Суду виправлену касаційну скаргу, в якій уточнити процесуальну вимогу касаційної скарги, виклавши її відповідно до вимог статей 392, 409 ЦПК України.

Заявник 16 травня 2023 року із використанням засобів поштового зв`язку направила до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги разом із виправленою касаційною скаргою на рішення

Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 березня 2023 року.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, вивчивши касаційну скаргу, заяву про усунення недоліків та виправлену касаційну скаргу з доданими документами, зробив висновок, що касаційну скаргу ОСОБА_1 потрібно вважати неподаною та повернути заявнику, оскільки недоліки касаційної скарги не усунуто.

Залишаючи без руху касаційну скаргу, Верховний Суд зазначив, що така подана без дотримання вимог процесуального закону: у касаційній скарзі ОСОБА_1 просила залишити в силі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2006 року, яке не підлягає оскарженню, оскільки було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2015 року, проте скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2016 року.

Тож Суд визначив ОСОБА_1 обов`язок подати виправлену касаційну скаргу, в якій уточнити процесуальну вимогу касаційної скарги, викласти її відповідно до вимог статей 392, 409 ЦПК України.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Згідно зі статтею 409 ЦПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право:

- залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення;

- скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду;

- скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд;

- скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині;

-- скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині;

- у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині;

- у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-6 частини першої цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Усуваючи недоліки касаційної скарги та направляючи до суду виправлену касаційну скаргу, ОСОБА_1 у прохальній частині сформулювала таку процесуальну вимогу: скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 березня 2023 року, апеляційне та касаційне провадження, що були відкриті після ухвалення рішення

Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2006 року, закрити.

Верховний Суд врахував, що таке формулювання прохальної частини скарги фактично зводиться до вимоги залишити в силі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2006 року. Тобто прохальна частина, сформульована у виправленій касаційній скарзі, є тотожною тій, яка була зазначена у первинно поданій ОСОБА_1 касаційній скарзі.

Оскільки заявник повторно зазначила одну і ту ж саму процесуальну вимогу касаційної скарги, правова мета звернення залишилася незмінною та її вирішення є процесуально неможливим, Верховний Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 під час подання касаційної скарги до Суду порушила визначені процесуальним законом вимоги згідно зі статтями 392, 409 ЦПК України.

Загальні висновки

Верховний Суд встановив, що заявник не усунула недоліки касаційної скарги, визначені ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2023 року, належно не сформулювала процесуальну вимогу касаційної скарги.

Викладене дає підстави для висновку, що станом на 31 травня 2023 року вимоги ухвали Верховного Суду від 26 квітня 2023 року ОСОБА_1 повністю не виконала.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

За змістом статті 185 ЦПК України якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

Оскільки у встановлений Верховним Судом строк, станом на 31 травня 2023 року, недоліки касаційної скарги заявник не усунула, підстав для продовження строку усунення недоліків немає, тому касаційна скарга підлягає поверненню заявникові.

Суд роз`яснює, що повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 березня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру, вважати неподаною та повернути заявникові.

Роз`яснити заявникові право повторного звернення з касаційною скаргою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний