Провадження № 22-ц/801/944/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Сопруна В. В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Держава Україна в особі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції у Вінницькій області,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Борисюк І. Е. в м. Вінниця у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін,

у цивільній справі № 127/30024/22 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Савчук Інна Василівна, до Держави Україна в особі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та Управління патрульної поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу,

встановив:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Савчук Інна Василівна, звернувся до суду із позовом до Держави Україна в особі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та Управління патрульної поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.12.2021 посадовими особами взводу № 2 роти № 4 БУПП у Вінницькій області ДПП щодо позивача неправомірно було складено протокол серії ДПР18 № 009370 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та винесено постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП (ЕАО 5184323). У зв`язку із неправомірними діями працівників поліції ОСОБА_1 звернувся до КНП «ЦТЗ «Соціотерапія», де о 01 год. 55 хв. пройшов огляд на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння, за результатами якого встановлено, що останній тверезий, аналіз на мультитест - негативний. Таким чином, позивач поніс додаткові витрати на проведення тесту за самозверненням у розмірі 485,06 гривень. Позивач був вимушений звернутись до УПП у Вінницькій області із скаргою на неправомірні дії його працівників. Однак, скаргу було залишено без задоволення. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.01.2022 по справі № 127/35866/21 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у зв`язку із чим поніс витрати на правову допомогу у розмірі 8 000,00 гривень. Постановою Вінницького апеляційного суду від 14.02.2022 у справі № 127/35866/21 постанову суду першої інстанції від 18.01.2022 було скасовано, а провадження у справі закрито у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.03.2022 по справі № 127/2564/22 постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАО № 5184323 від 25.12.2021 також було скасовано.

Указує, що внаслідок неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності йому завдано моральну шкоду.

Із урахуванням наведеного, ОСОБА_1 звернувшись в суд із даним позовом, просив стягнути на свою користь в рахунок компенсації моральної шкоди в розмірі 10 000,00 гривень, інших витрат (витрат на медичний огляд та аналізи) в сумі 485,06 гривень та витрат на правову допомогу в сумі 16 000,00 гривень.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 березня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 000,00 гривень компенсації моральної шкоди і 485,06 гривень компенсації витрат на проведення медичного огляду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000,00 гривень.

Судовий збір в розмірі 992,40 гривень компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що здійснення провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, які в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративних правопорушень, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказані провадження. При цьому належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, відповідні судові рішення, що набрали законної сили.

Врахувавши обставини спричинення шкоди, вимоги розумності і справедливості, а також положення статті 16 ЦК України, місцевий суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 5 000,00 гривень в рахунок компенсації моральної шкоди та 485,06 гривень компенсації витрат на проведення медичного огляду.

Стягуючи на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 гривень, суд першої інстанції керувався положеннями статей 133, 137, 141 ЦПК України, врахувавши, що законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги у справі про адміністративне правопорушення у порядку цивільного судочинства.

У квітні 2023 року Департамент патрульної поліції Національної поліції України подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2023 року відкрито провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 квітня 2023 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач зазначає, що притягнення його до адміністративної відповідальності спричинило йому моральну шкоду, однак у чому саме виразилась моральна шкода, позивач не зазначає, при цьому жодного причинно-наслідкового зв`язку не наводить. На думку скаржника, скасування постанови ЕАО № 5184323 від 25.12.2021 рішенням у справі № 127/2564/22 не встановлює протиправність дій поліцейських, які виносили дану постанову, а фіксує лише факт скасування постанови. До того ж протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 009370 від 26 грудня 2021 року по справі № 127/35866/21 не є рішенням по справі, а лише фіксацією події, яка надалі направляється до суду для прийняття рішення, тому він не є підставою для заявленої моральної шкоди та не встановлює протиправність дій працівників поліції. Звертає увагу, що Управління патрульної поліції у Вінницькій області та Департамент патрульної поліції Національної поліції України, а також їх працівники не наділені правом та не здійснюють оперативно-розшукову діяльність, тому до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». При цьому будь-яких доказів на підтвердження обставин щодо заподіяння моральної шкоди неправомірними діями відповідача позивач не надав. Крім того, суд першої інстанції не залучив до участі у справі Державну казначейську службу України, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.

Вказаний відзив судом апеляційної інстанції не беруться до уваги, оскільки в порушення вимог статті 360 ЦПК України до нього не додано доказів надсилання його копій іншим учасникам справи.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ураховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності, згідно з частинами четвертою, шостою статті 19, частиною першою статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване відповідачем рішення суду першої інстанції відповідає вказаним критеріям.

У справі мають місце наступні фактичні обставини.

25.12.2021 у м. Вінниці по вул. С. Зулинського поліцейськими УПП у Вінницькій області ДПП НПУ було зупинено транспортний засіб Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 і виявлено ознаки вчинення останнім правопорушень за ч. 1 ст. 126 КУпАП і ч. 1 ст. 130 КУпАП.

25.12.2021 інспектором поліції винесено постанову серії ЕАО № 5184323 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1

26.12.2021 капралом поліції складено протокол серії ДПР18 № 009370 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.01.2022 по справі № 127/35866/21 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік (а.с.19).

14.02.2022 постановою Вінницького апеляційного суду вищевказане судове рішення було скасоване, а провадження у справі закрите на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення (а.с.20-25).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.03.2022 по справі № 127/2564/22, яке набрало законної сили 08.04.2022, постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАО № 5184323 від 25.12.2021 скасовано (а.с.26-29).

У зв`язку із неправомірними, на думку ОСОБА_1 , діями працівників поліції, він звернувся до КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» з метою спростування його перебування у стані сп`яніння, внаслідок чого поніс витрати в сумі 485,06 гривень. (а.с.16).

Згідно з повідомленням КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» № 1931 від 26.12.2021, за самозверненням ОСОБА_1 , в присутності працівника поліції, 26.12.2021 о 01 год. 55 хв. було проведено медичний огляд останнього на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння; згідно з висновком медичного огляду: алкотест 6280 - 0,00 %0, аналіз сечі на мультитест - негативний (а.с.15).

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку із протиправністю дій посадових осіб УПП у Вінницькій області ДПП НПУ, незабезпечення у встановленому законом порядку проведення медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, як те встановлено судовим рішенням у справі № 127/35866/21, позивач вимушений був пройти відповідний огляд в порядку самозвернення, в результаті чого поніс вимушені витрати в сумі 485,06 гривень, що підтверджується повідомленням на запит, наданим КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР» від 26.12.2021 за № 1931 і фіскальним чеком. І саме ці події стали підставою для звернення до суду із даним позовом, оскільки самостійне звернення позивача в медичний заклад було вимушеним, адже як встановлено постановою Вінницького апеляційного суду від 14.02.2022 у справі № 127/35866/21, працівниками поліції не було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі.

Як встановлено із відповіді Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП у Вінницькій області від 08.02.2022 № 25/Д-3зі-2022 на запит ОСОБА_1 , 26.12.2022 о 01 год. 55 хв. на номер «102» надійшло повідомлення від заявника, який назвався ОСОБА_1 і просив направити наряд поліції до наркодиспансера, що у АДРЕСА_1 , для проходження ним освідування на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння в присутності поліцейських. Такі дії позивача були наслідком відповідних дій (бездіяльності) працівників поліції.

Отже місцевий суд дійшов висновку, що встановлені обставини призвели до спричинення позивачу моральної шкоди, яка виразилася в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із притягненням його до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, які він не вчиняв. Внаслідок ініціювання проваджень у справах про адміністративні правопорушення було порушено звичний розклад життя позивача, він змушений був звертатись за допомогою до фахівців у галузі права, переживати страждання доводячи свою невинуватість.

Вирішуючи спір у справі, суд першої інстанції, взявши до уваги характер моральних страждань, які переніс позивач, враховуючи певні його турботи і хвилювання, пов`язані з наслідками неправомірних дій посадових осіб УПП у Вінницькій області ДПП НПУ, необхідність звернення до суду за захистом своїх прав, відношення Департаменту патрульної поліції НПУ до даних правовідносин, а також виходячи із принципів розумності та справедливості при встановлених обставинах, дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди на його користь підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 5 000,00 гривень, що буде справедливою сатисфакцією потерпілої сторони внаслідок дій неправомірного характеру з боку службових осіб органу державної влади.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими, такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, обставинам та доказам зібраним у справі.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Частиною третьою статті 19 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя стаття 23 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема закриття справи про адміністративне правопорушення.

Стаття 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) передбачає перелік випадків, коли громадянинові відшкодовуються (повертаються), у тому числі, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Вказані правові висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19) та від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21).

Верховним Судом у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21) зазначено, що у справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Матеріалами справи встановлено, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.01.2022 по справі № 127/35866/21 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 14 лютого 2022 року вищевказане судове рішення скасоване, а провадження у справі закрите на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня 2022 року у справі № 127/2564/22, яке набрало законної сили 08 квітня 2022 року, постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАО № 5184323 від 25.12.2021 скасовано.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Відтак такими діями працівників поліції позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, у цьому випадку застосуванню підлягає Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 532/1243/16-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 640/5211/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 142/143/17, від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17, від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18, від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20, від 18 травня2022 року у справі № 158/272/21 (провадження № 61-12280св21), від 31 серпня2022 року у справі № 289/865/21 (провадження № 61-18784св21), від 07 вересня 2022 року у справі № 289/2110/21 (провадження № 61-5136св22), від 15 березня 2023 року у справі № 754/204/21 (провадження № 61-1246св23), від 06 березня 2023 року у справі № 607/22802/21 (провадження № 61-343св23).

Отже розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму № 4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справ про адміністративні правопорушення, у зв`язку із відсутністю складу адміністративних правопорушень. При цьому судом враховано, що виходячи з рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.03.2022 по справі № 127/2564/22, яким було скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАО № 5184323 від 25.12.2021, винесену уповноваженою на те посадовою особою органів Національної поліції, і приймаючи до уваги положення ч. 3 ст. 286 КАС, наслідком розгляду цієї справи стало скасування рішення суб`єкта владних повноважень, що в свою чергу, мало наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення.

Факт закриття справ про адміністративні правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративних правопорушень не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справ про адміністративні правопорушення через відсутність складу інкримінованих правопорушень, свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Провадження в адміністративних справах призвело до зміни звичного укладу життя позивача, необхідності докладання додаткових зусиль для поновлення своїх прав, що на думку суду, викликало у позивача відповідний психоемоційний дискомфорт та спричинило душевні переживання.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у цій справі суд першої інстанції дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності, надав їм належну оцінку, визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, правильно встановив підстави, розмір та порядок відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову у цій частині.

Колегія суддів погоджується із розміром стягнутої моральної шкоди, оскільки суд першої інстанції, з`ясувавши чинники, які враховуються під час визначення розміру відшкодування моральної шкоди, а саме обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, взявши до уваги засади розумності, виваженості й справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не підтверджено належним чином завдання йому моральної шкоди, та те, що поліція діяла в межах наданих повноважень є безпідставним, оскільки притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, у тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Ненадання суду працівниками поліції допустимих доказів для притягнення особи до адміністративної відповідальності, як і сам по собі факт закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, свідчать про те, що особу притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, до того ж, відшкодування здійснюється незалежно від вини заподіювача шкоди.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги з приводу того, що суд не залучив до участі у справі в якості співвідповідача Державну казначейську службу України з огляду на таке.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави Україна, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), зазначено, що залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Отже відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Таким чином, незалучення до участі у справі Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не може бути самостійною підставою для відмови в позові про відшкодування шкоди, заподіяної державою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Вказане дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін із підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

В. В. Сопрун