Справа № 296/8000/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючої - судді Маслак В.П.,

при секретарі судового засідання Репіковій З.А.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Житомирського медичного інституту Житомирської обласної ради про визнання протиправною відмову у переведенні на дистанційну форму роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом та просила:

- скасувати наказ Житомирського медичного інституту Житомирської обласної ради №122-к/тр від 29.08.2022р. про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_3 з 30.08.2022р.;

- визнати протиправною відмову Житомирського медичного інституту Житомирської обласної ради задовольнити заяву ОСОБА_3 про переведення її на дистанційну форму роботи;

- стягнути з Житомирського медичного інституту Житомирської обласної ради на користь ОСОБА_3 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним призупиненням дії трудового договору на підставі наказу №122-к/тр від 29.08.2022р.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 з 28.08.2007р. працює на посаді викладача іноземних мов Житомирського медичного інституту Житомирської обласної ради. Після введення в Україні воєнного стану позивач була вимушена виїхати на тимчасове проживання до Республіки Польща та продовжувала проводити заняття виключно за дистанційною формою навчання здобувачів вищої освіти, з використанням комунікаційних платформ. В подальшому на підставі доповідної записки в.о. ректора, з якої вбачається, що в навчально-методичному відділі відсутні можливості забезпечити роботу в дистанційному режимі на повну ставку ОСОБА_3 , а остання з 26.08.2022р. до виконання посадових обов`язків не приступила, наказом Житомирського медичного інституту Житомирської обласної ради №122-к/тр від 29.08.2022р. призупинено дію трудового договору з ОСОБА_3 з 30.08.2022р. до відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану.

Відповідач повідомив позивача про необхідність бути присутньою в навчальному закладі безпосередньо або взяти відпустку без збереження заробітної плати. ОСОБА_3 неодноразово намагалась вирішити питання про продовження трудових відносин у шляхом проведення занять дистанційно з використанням комунікаційних платформ, на що отримала відмову відповідача. З огляду на вищезазначене, ОСОБА_3 просить задовольнити вимоги викладені у позовній заяві.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 21.11.2022р. у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Від представника позивача ОСОБА_1 21.12.2022р. надійшла заява про відмову від частини позовних вимог, а саме вимоги про скасування наказу Житомирського медичного інституту Житомирської обласної ради № 122-к/тр від 29.08.2022р. про призупинення трудового договору з ОСОБА_3 з 30.08.2022р (а.с.58-59).

Увалою Корольовського районного суду м. Житомира від 11.04.2023р. прийнято відмову представника позивача ОСОБА_1 від позовних вимог в частині скасування наказу Житомирського медичного інституту Житомирської обласної ради № 122-к/тр від 29.08.2022р., провадження у цій частині закрито.

Від Житомирського медичного інституту Житомирської обласної ради 22.12.2023р. надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Житомирського медичного інституту Житомирської обласної ради з тих підстав, що видання наказу про призупинення трудових відносин було зумовлено відсутністю можливості забезпечити роботу в дистанційному режимі та відмовою заявника працювати в звичайному режимі. Окрім того наказ про призупинення трудових відносин з ОСОБА_3 12.12.2022р. скасований закладом освіти самостійно, у зв`язку з наявністю можливостей забезпечити позивача роботою. На думку представника відповідача, оскільки ОСОБА_3 з 29.08.2022 року роботу не виконувала, правові підстави для нарахування та виплати заробітної плати відсутні (а.с.67-83).

На адресу Короловського районного суду м. Житомира 03.01.2023 року від адвоката Благодир С.М. надійшла відповідь на відзив у якій зазначено, що відповідач скасував наказ №122-к/тр від 29 серпня 2022 року, оскільки на момент його прийняття, була наявною можливість забезпечити позивача роботою. Таким чином, трудовий договір між позивачем та відповідачем поновлено з 30.08.2022 року і, відповідно, з цієї дати поновлені права позивача. Тому починаючи з 30.08.2022 року по 12.12.2022 року позивач перебувала у вимушеному прогулі, який мав місце не з вини працівника, а у зв`язку з призупиненням дії трудового договору, яке відбулося за неіснуючих обставин (а.с.116-122).

Представник позивача Благодир С.М. в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, оскільки ОСОБА_3 неодноразово зверталась до Житомирського медичного інституту Житомирської обласної ради про можливість працювати в дистанційному режимі тим більше, що така можливість у відповідача була.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 вказала, що є підстави вважати, що ОСОБА_3 працює за кордоном, та не може виконувати свої обов`язки в Житомирському медичному інституті Житомирської обласної ради. На запитання представника позивача, вказала, що технічна можливість надати роботу в дистанційному режимі ОСОБА_3 була тільки на 0,53 ставки (тобто студенти 1 курсу), оскільки всі інші навчаються очно. На запитання головуючого судді повідомила, що заробітна плата не виплачена, оскільки ОСОБА_3 фактично роботу не виконувала, а отже підстави для нарахування та збереження заробітної плати відсутні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 03.09.2018р. перебуває у трудових відносинах з Житомирським медичним інститутом Житомирської обласної ради на посаді викладача іноземної мови на 0,7 ставки (а.с. 10-12).

Відповідно до заяви від 19.08.2022р., ОСОБА_3 повідомила в.о. ректора Житомирського медичного інституту Житомирської обласної ради про те що вона перебуває за кордоном з двома неповнолітніми дітьми та просить перевести її на дистанційну роботу в умовах військового часу (а.с. 35).

Листом №279/09.00 від 26.08.2022 Житомирський медичний інститут повідомив ОСОБА_3 , що має можливість забезпечити останній дистанційну роботу на 0,53 ставки викладача, що становить 380 годин, у разі подання заяви про переведення на 0,53 ставки (а.с.39).

У відповідь на лист інституту №279/09.00 від 26.08.2022, позивач направила заяву від 27.08.2022 з якого вбачається, що остання не прийняла пропозицію відповідача перейти на дистанційну роботу за умови написання заяви про переведення на 0,53 ставки викладача, та наполягала на умовах роботи в дистанційному режимі (а.с.36,37).

Наказом в.о. ректора Житомирського медичного інституту Житомирської обласної ради Гордійчук С. №148/у від 23.08.2022 наказано розпочати навчальний рік за погодженням з Житомирською обласною військовою адміністрацією за змішаною (змінною) формою навчання та забезпечити присутність на робочих місцях керівництва, адміністративно-управлінського персоналу, науково-педагогічних та педагогічних працівників закладу (а.с. 15).

Згідно доповідної записки начальника навчально-методичного відділу ОСОБА_4 від 29.08.2020р., викладач іноземних мов ОСОБА_3 не приступила до виконання посадових обов`язків з 26.08.2022р. після основної відпустки. Також повідомила, що в навчально-методичному відділі відсутні можливості забезпечити роботу в дистанційному режимі на повну ставку ОСОБА_3 (а.с. 17).

Також з матеріалів справи вбачається, що 29.08.2022р. комісією у складі працівників Житомирського медичного інституту Житомирської обласної ради складено акт згідно якого, у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 перебуває за кордоном та не може прибути на роботу в м.Житомир (згідно заяви), відмовляється від роботи в дистанційному режимі на 0,53 ставки, пропонується призупинити трудові відносини відповідно до ст. 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15.03.2022 року №2136-ІХ (а.с. 18).

Наказом в.о. ректора Житомирського медичного інституту Житомирської обласної ради Гордійчук С. №122-к/тр від 29.08.2022 "Про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_5 " на підставі ст.13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15.03.2022 №2136-ІХ, призупинено дію трудового договору з ОСОБА_3 викладачем іноземної мови, з 30 серпня 2022 року до відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше для припинення або скасування воєнного стану (а.с.16).

В подальшому, наказом в.о. ректора Житомирського медичного інституту Житомирської обласної ради Гордійчук С. №225/к/тр від 12.12.2022, скасовано з 30.08.2022 наказ №122/к/тр від 29.08.2022 "Про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_5 "(а.с. 85).

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю передбачені статтями 43-46 Конституції України.

Разом з тим, відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі па життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні", із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався та триває станом на час розгляду судом даної справи. Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Закон України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15 березня 2022 року №2136-ІХ (далі Закон №2136-ХІ) вступив в дію з 24.03.2022 року до закінчення воєнного стану.

Згідно ст. 1 Закону №2136-ІХ, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України "Про державну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до ст. 13 Закону №2136-ІХ, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору не може бути прихованим покаранням і не застосовується до керівників та заступників керівників державних органів, а також посадових осіб місцевого самоврядування, які обіймають виборні посади. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.

Згідно з пунктом 2 розділу "Прикінцеві положення" Закону № 2136-ІХ главу XIX "Прикінцеві положення" Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: "2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану".

З огляду на вищевикладене, положення Закону № 2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону № 2136-ІХ також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Суд зазначає, що наказ №122-к/тр від 29.08.2022 "Про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_6 " скасовано відповідачем самостійно наказом №225/к/тр від 12.12.2022, позивач відмовилась від позовних вимог щодо скасування наказу №122-к/тр від 29.08.2022 року. При цьому суд звертає увагу, що наказ №122-к/тр від 29.08.2022 було видано саме на підставі ст. 13 Закону №2136-ІХ, якою також врегульовано питання відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору, зокрема такі виплати в повному обсязі покладаються на державу, що здійснює збройну агресію проти України.

Таким чином, покладання на Житомирський медичний інститут Житомирської обласної ради обов`язку зі сплати середнього заробітку за період чинності наказу №122-к/тр від 29.08.2022 про призупинення дії трудового договору, є необґрунтованим.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", заява №63566/00).

З урахуванням вищезазначеного, позивачем не доведено обґрунтованість вимоги про стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним призупиненням дії трудового договору на підставі наказу №122-к/тр від 29.08.2022р.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправної відмови Житомирського медичного інституту Житомирської обласної ради задовольнити заяву ОСОБА_3 про переведення її на дистанційну форму роботи, суд зазначає наступне.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 в справі № 925/1265/16).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Близькі за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Враховуючи характер спірних правовідносин та встановлені судом обставини, суд приходить до переконання, що обраний позивачем спосіб захисту в частині визнання протиправною відмови відповідача перевести позивача на дистанційну форму роботи є неналежним, оскільки не вбачається, що у такий спосіб буде припинено порушення прав, й у випадку задоволенні позову це матиме будь-які правові наслідки для ефективного захисту прав та інтересів позивача, зокрема, отримання можливості для відшкодування.

З урахуванням вищезазначеного, в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", Законом України "Про судовий збір", суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення в порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя В. П. Маслак