Справа № 129/1221/22
Провадження № 22-ц/801/1014/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Нікандрова С. О.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 рокуСправа № 129/1221/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Медвецького С. К., Оніщука В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 22 березня 2023 року, під головуванням судді Нікандрової С. О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, посилаючись на те, що ОСОБА_3 співпрацювали з викладачем студії розвитку «Розумашка» ОСОБА_2 , яка запропонувала вести на базі її студії майстер-класи по виготовленню різних виробів.

У подальшому ОСОБА_2 запропонувала зробити спільний проект з нетрадиційного малювання та відкрити нетрадиційне малювання для дітей з інклюзією.

Оскільки у позивачки не було приміщення для проведення відповідних занять, ОСОБА_2 запропонувала їй свій кабінет та обрала час і день проведення занять.

Проте, за 3 дні до початку занять чоловік відповідача заборонив проводити заняття. Оскільки група дітей була сформована, позивач почала проводити заняття в своєму кабінеті.

З цього приводу відповідач ОСОБА_2 влаштувала їй сварку, а чоловік відповідача телефонував з погрозами і вимогами припинити свою діяльність. Після цього позивач не змогла працювати поруч з відповідачем, і знайшла інший кабінет.

20 червня 2020 року ОСОБА_2 опубліковано допис у соціальних мережах «Фейсбук» та «Інстаграм» із заголовком: «Застереження! Дорогі батьки, будьте уважні при виборі спеціаліста! У нас на поверсі з`явився кабінет психолога та типу логопеда, які до нас не мають жодного відношення!» та наступного змісту: «Будьте дбайливими батьками і не довіряйте своїх дітей дилетантам і непрофесіоналам, які можуть лише нашкодити вашій дитині! Розумашка працює уже 10 років і всі спеціалісти ретельно підбираються, без досвіду у нас нікого немає і не було з самого початку! Не ведіться на рекламу! Обирайте якість! Ще раз нагадую, той кабінет, що на поверсі разом з нашою студією до нас не має відношення! Якщо хочете, щоб на ваших дітях тренувались, то ваш вибір!».

В березні 2022 року, коли студія розвитку «Розумашка» виїхала з приміщення будинку побуту, позивач за пропозицією власника, уклала договір оренди зазначеного приміщення. 07 квітня 2022 року ОСОБА_2 на сторінках групи « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у соціальних мережах «Фейсбук» та «Інстаграм» опубліковано допис із назвою: «Обережно шахраї!» із наступним змістом: «Коли в країні війна, у декого відібрало мізки і совість! Всі знають в місті студію «Розумашку». Ми працюємо 11 років. Орендували в будинку побуту у Товариства Скіф майже 1/3 поверху. Прийшла війна. Ніхто не поведе дитину кудись, а тим більше в небезпечний будинок побуту без підвального приміщення, без бомбосховища! Аби зберегти матеріали, ми їх вивезли. Говорили про тимчасове припинення роботи. Орендодавці ОСОБА_4 не хотіли слухати про те, що в країні війна, що наші проблеми це наші проблеми. Ми не розривали з ними договір. У нас був не проплачений лише березень. Сьогодні виявили, що наші кімнати вже здані. Це як? Невже гроші цінні за все? За 11 років у нас не було жодних питань, жодних не проплат. Якщо хтось думає, що на чужій праці, на чужих сльозах можна далеко заїхати, то глибоко помиляється. Нам 11 років жодного разу не врахували ремонт в оплату оренди. Все ми робили за свої гроші, щоб не було так страшно в той будинок побуту йти. Невже зараз стали неважливими людські стосунки? Ми говоримо про нечисть, яка лізе на нашу землю, а в самих тека ж нечисть під боком. На тепленьке місце заїхала недопсихолог, який самій треба психолог, ОСОБА_5 з своєю недостудією ОСОБА_6 . Прохання ігнорити послуги цієї недолюдини і непрофесіонала. Застерігаю не мати справ з недобросовісними орендодавцями, які й без того щороку без попереджень підвищували нам орендну плату, не докладаючи ні копійки для наведення порядку в будівлі. Люди втратили совість!».

12 квітня 2022 року ОСОБА_2 на сторінках групи « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у соціальних мережах «Фейсбук» та «Інстаграм» опубліковано допис із назвою « ОСОБА_6 загарбники окупанти» із наступними змістом «Студія Розумашка повідомляє, що над нами було вчинено рейдерське захоплення. Ми не працюємо на колишньому місці!! Змушені працювати онлайн та по домівках. Все тому, що нас витіснили незаконно з орендованої площі. Угоду оренди ми не розривали. Рейдерське захоплення здійснила людина, яка називає себе психологом, ОСОБА_7 , з допомогою орендарів, в особі ОСОБА_8 . Скориставшись тим, що ми вивезли цінні речі в перші дні війни, щоб вберегти майно, адже ніхто не знав і не знає досі, як розгортатимуться події, орендодавець заселив туди окупантів, які тепер мріють стати такою ж студією, розраховуючи на нашу репутацію і наших клієнтів. Ця недопсихолог, яка насилу вивчилась на психолога 9 років!, бо не знала, хто вона, чи стоматолог, чи гінеколог, чи педіатр, чи сексолог, не змогла заробити собі клієнтської бази за роки в місті, вирішила зайнятися захопленням чужого бізнесу! Зірвала наші вивіски з дверей і почепило свою! Навіть малюнки наші зі стін не стерло, прийшло на тепле місце! Але на чужій праці не побудуєш щасливого завтра! На сльозах чужих щасливим не будеш! Та якби ця людина була справжнім психологом, то розуміла б! Ганьба тим вчителям (імена оприлюднимо пізніше), які погодились на ганебну співпрацю з цією недолюдиною, яка у військовий час скористалася чужим! Закликаю ігнорувати послуги цих псевдо професіоналів, бо вони лише мізерна тінь нашої студії, яка працює понад 11 років! Не ведіться на їхню рекламу, бо вони все копіюють в нас. Навіть розклад. Ігноруйте загарбників і окупантів в середині громади! Бо не так страшні чужі воші, як свої гниди. Воші ми виб`єм! А гниди залишаться, їх треба знати в лице, щоб минати!».

Позивач вважає, що поширення такої інформації, розміщеної ОСОБА_2 у соціальних мережах «Фейсбук» та «Інстаграм» на сторінках групи «ROZUMASHKA_STUDY», порушує її немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію, зокрема, носить негативний, образливий характер, зачіпає морально-етичні якості, професійно-ділові якості позивача, що негативно впливає на її репутацію серед клієнтів. Поширенням вказаної інформації відповідач створила негативну соціальну характеристику особи позивача в очах оточуючих.

Зважаючи на вищенаведене, позивачка просила суд визнати інформацію, яка розміщена 07.04.2022 року ОСОБА_2 на сторінках її групи « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у соціальних мережах «Фейсбук» та «Інстаграм» під назвою «Обережно шахраї!» недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права, принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача ОСОБА_9 та зобов`язати спростувати недостовірну інформацію шляхом опублікування у соціальних мережах «Фейсбук» та «Інстаграм» вступної та резолютивної частини рішення суду у цій справі під заголовком «Спростування»; визнати інформацію, яка розміщена 12.04.2022 року ОСОБА_2 на сторінках її групи « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у соціальних мережах «Фейсбук» та «Інстаграм» під назвою «Альбус загарбники окупанти!» недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права, принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача ОСОБА_9 та зобов`язати спростувати недостовірну інформацію шляхом опублікування у соціальних мережах «Фейсбук» та «Інстаграм» вступної та резолютивної частини рішення суду у цій справі під заголовком «Спростування»; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 у відшкодування моральної шкоди 100 000 гривень та судові витрати по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 22 березня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що власником сторінок у соціальних мережах «Фейсбук» та «Інстаграм» є саме ОСОБА_2 .

Крім цього, суд не врахував правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 26 лютого 2020 року по справі №742/3812/18, та від 09 квітня 2020 року по справі № 742/3715/17.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши, рішення суду та доводи апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що оспорювана позивачкою інформація розміщена у соціальних мережах «Фейсбук» та «Інстаграм» із назвою: «Обережно шахраї!», без зазначення автора із наступним змістом: «Коли в країні війна, у декого відібрало мізки і совість! Всі знають в місті студію «Розумашку». Ми працюємо 11 років. Орендували в будинку побуту у Товариства Скіф майже 1/3 поверху. Прийшла війна. Ніхто не поведе дитину кудись, а тим більше в небезпечний будинок побуту без підвального приміщення, без бомбосховища! Аби зберегти матеріали, ми їх вивезли. Говорили про тимчасове припинення роботи. Орендодавці ОСОБА_4 не хотіли слухати про те, що в країні війна, що наші проблеми це наші проблеми. Ми не розривали з ними договір. У нас був не проплачений лише березень. Сьогодні виявили, що наші кімнати вже здані. Це як? Невже гроші цінні за все? За 11 років у нас не було жодних питань, жодних не проплат. Якщо хтось думає, що на чужій праці, на чужих сльозах можна далеко заїхати, то глибоко помиляється. Нам 11 років жодного разу не врахували ремонт в оплату оренди. Все ми робили за свої гроші, щоб не було так страшно в той будинок побуту йти. Невже зараз стали неважливими людські стосунки? Ми говоримо про нечисть, яка лізе на нашу землю, а в самих тека ж нечисть під боком. На тепленьке місце заїхала недопсихолог, який самій треба психолог, ОСОБА_5 з своєю недостудією ОСОБА_6 . Прохання ігнорити послуги цієї недолюдини і непрофесіонала. Застерігаю не мати справ з недобросовісними орендодавцями, які й без того щороку без попереджень підвищували нам орендну плату, не докладаючи ні копійки для наведення порядку в будівлі. Люди втратили совість!»

ІНФОРМАЦІЯ_2 на сторінках групи « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у соціальних мережах «Фейсбук» та «Інстаграм» опубліковано допис із назвою « ОСОБА_6 загарбники окупанти» із наступними змістом «Студія Розумашка повідомляє, що над нами було вчинено рейдерське захоплення. Ми не працюємо на колишньому місці!! Змушені працювати онлайн та по домівках. Все тому, що нас витіснили незаконно з орендованої площі. Угоду оренди ми не розривали. Рейдерське захоплення здійснила людина, яка називає себе психологом, ОСОБА_7 , з допомогою орендарів, в особі ОСОБА_8 . Скориставшись тим, що ми вивезли цінні речі в перші дні війни, щоб вберегти майно, адже ніхто не знав і не знає досі, як розгортатимуться події, орендодавець заселив туди окупантів, які тепер мріють стати такою ж студією, розраховуючи на нашу репутацію і наших клієнтів. Ця недопсихолог, яка насилу вивчилась на психолога 9 років!, бо не знала, хто вона, чи стоматолог, чи гінеколог, чи педіатр, чи сексолог, не змогла заробити собі клієнтської бази за роки в місті, вирішила зайнятися захопленням чужого бізнесу! Зірвала наші вивіски з дверей і почепило свою! Навіть малюнки наші зі стін не стерло, прийшло на тепле місце! Але на чужій праці не побудуєш щасливого завтра! На сльозах чужих щасливим не будеш! Та якби ця людина була справжнім психологом, то розуміла б! Ганьба тим вчителям (імена оприлюднимо пізніше), які погодились на ганебну співпрацю з цією недолюдиною, яка у військовий час скористалася чужим! Закликаю ігнорувати послуги цих псевдо професіоналів, бо вони лише мізерна тінь нашої студії, яка працює понад 11 років! Не ведіться на їхню рекламу, бо вони все копіюють в нас. Навіть розклад. Ігноруйте загарбників і окупантів в середині громади! Бо не так страшні чужі воші, як свої гниди. Воші ми виб`єм! А гниди залишаться, їх треба знати в лице, щоб минати!».

Автор інформації не вказаний.

На час розгляду справи в суді першої інстанції всі спірні дописи у вказаних соціальних мережах були видалені.

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Положенням статті 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

У пунктах 9, 12 та 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Верховний Суд у постанові від 01 червня 2022 року у справі №607/19370/20 зробив висновок про те, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, її недостовірність, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, повно та всебічно встановивши обставини справи, перевіривши та надавши правову оцінку наданим сторонами доказам та заявленим доводам, і правильно застосувавши норми права дійшов обґрунтованого висновку, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що саме ОСОБА_2 є автором публікацій та коментарів, викладених у соціальних мережах «Фейсбук» та «Інстаграм», зі змістом яких не погоджується позивачка, нею не надано.

Не доведено, що саме ОСОБА_2 поширювала оспорювану позивачем інформацію в мережі Інтернет з огляду на те, що мережі «Фейсбук» та «Інстаграм» є соціальними, загальнодоступними, де будь-хто, без ідентифікації особи може створити будь-яку кількість сторінок, під будь-яким (в тому числі вигаданим) іменем, публікувати тексти, коментарі, копіювати і зберігати на власних пристроях фото осіб з інших сторінок.

Оскільки, інтернет-мережі «Фейсбук» та «Інстаграм» при реєстрації сторінки не вимагають ідентифікацію особи згідно особистих документів (паспорта, свідоцтва про народження), то ідентифікувати особу, яка публікує, поширює певну інформацію неможливо за винятком сторінок, які створені і інформацію про які поширюють офіційно державні органи, офіційні особи.

Згідно зі статтею 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 711/9146/16-ц (провадження № 61-20453св18) зазначив про таке: «Посилаючись у спростування доводів апеляційних скарги на те, що факт здійснення публікації відповідного змісту підтверджується роздруківкою із веб-сайту, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що згідно з положеннями глави 5 «Докази» розділу І «Загальні положення» ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, роздруківки Інтернет-сторінок (веб-сторінок), які є паперовим відображенням електронного документа, самі по собі не можуть бути доказом у справі. Такі роздруківки визнаються доказом у разі, якщо вони виготовлені, видані і засвідчені власником відповідного Інтернет-ресурсу або провайдером, тобто набувають статусу письмового доказу. Веб-сторінки є електронними документами, які фізично не можуть надаватися суду, однак вони можуть містити відомості про обставини, які мають значення для справи, тому суд може провести огляд і дослідження таких документів у місці їх знаходження (на відповідному Інтернет-ресурсі за вказаним стороною справи посиланням) з фіксацією таких процесуальних дій у протоколі. Суди першої і апеляційної інстанцій не перевіряли наявність за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 статті із назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5», тобто не встановили з належних і допустимих доказів факт поширення ОСОБА_2 оспорюваної інформації, що є обов`язковим при вирішенні справи про захист честі, гідності і ділової репутації».

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Отже, відповідно до наведених положень Закону оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора, проте у справі, що переглядається, наведені докази позивачем до суду не надані.

Скріншот опублікованих матеріалів у соціальних мережах «Фейсбук» та «Інстаграм» є належним доказом в разі, якщо буде доведено, що під акаунтом групи « ІНФОРМАЦІЯ_1 » поширила оспорену інформацію саме ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не заперечує, що вона є автором оспорюваної інформації, спростовується встановленими судом фактичними обставинами справи та тим, що остання вказане заперечує, як і те, що вона її поширювала.

Посилання апеляційної скарги на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду не заслуговують на увагу, оскільки у справах були встановлені різні фактичні обставини, а різного тлумачення норм матеріального чи процесуального права колегією суддів не вбачається.

Посилання апелянта на довідки Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Коснсорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 21 жовтня 2022 року, оскільки вказані довідки не підтверджують, що ОСОБА_2 є власником сторінок у соціальних мережах та автором поширеної інформації.

Європейський суд з прав людини також вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може надати до суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 22 березня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С. Г. Копаничук

судді: С. К. Медвецький

В. В. Оніщук