Справа № 161/8277/22 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В.
Провадження № 22-ц/802/434/23 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Дячука Р. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації та сертифікації» про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом.

Покликалася на те, що 10 січня 2006 року вона була прийнята на посаду інженера з підготовки кадрів відділу кадрів та адміністративно-господарської роботи у ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації та сертифікації».

Позивач вказувала, що згідно нових редакцій штатних розписів та організаційної стрктури підприємства, упродовж 2006 - 2021 років, неодноразово була переведена на різні посади, а з 05 липня 2021 року працювала у підприємстві на посаді старшого інспектора з кадрів відділу економіки маркетингу, закупівель та кадрового забезпечення. Крім того, з лютого 2018 року виконувала обов`язки відповідальної за архів.

Також ОСОБА_1 зазначала, що 25 березня 2022 року відповідачем-роботодавцем було видано наказ № 5-к «Про призупинення дії трудового договору» в частині призупинення трудового договору зі старшим інспектором з кадрів відділу економіки, маркетингу, закупівель та кадрового забезпечення на період з 28 березня 2022 року до 24 квітня 2022 року без виплати заробітної плати. 22 квітня 2022 року ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації та сертифікації» було видано наказ № 7-к «Про призупинення дії трудового договору» в частині призупинення трудового договору зі старшим інспектором з кадрів відділу економіки, маркетингу, закупівель та кадрового забезпечення ОСОБА_1 з 25 квітня 2022 року до відновлення можливості виконувати роботу через відсутність замовлень та неможливості виконання роботи, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану.

Вважаючи зазначені накази таким, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та порушують її трудові права, позивач ОСОБА_1 просила суд: визнати незаконними та скасувати накази №5-к від 25 березня 2022 року та від 22 квітня 2022 року №7-к видані генеральним директором ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації та сертифікації» «Про призупинення дії трудового договору» з нею і стягнути на свою користь середній заробіток за час відсторонення від роботи з 28 березня 2022 року по 31 травня 2022 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дії відповідача ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації та сертифікації» щодо призупинення трудових відносин з нею є неправомірними і суперечать вимогам чинного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації та сертифікації», вважаючи оскаржуване позивачем рішення суду першої інстанції законним і обгрунтованим, просило у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що звернення до суду ОСОБА_1 з даним позовом є передчасним, оскільки остання не оскаржувала дії роботодавця ні до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, а ні до його територіального органу, як це передбачено Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 , як убачається із копії трудової книжки НОМЕР_1 приєднаної до матеріалів справи, з 10 січня 2006 року працювала у відповідача на різних посадах, а з 01 липня 2021 року була переведена на посаду старшого інпектора з кадрів відділу економіки, маркетингу, закупівель та кадрового забезпечення ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації та сертифікації».

Крім того, згідно наказу генерального директора підприємства від 28 лютого 2018 року позивач призначена відповідальною за архів цього підприємства із покладенням на неї відповідних обов`язків.

Також встановлено, що 25 березня 2022 року адміністрація роботодавця видала наказ №5-к про призупинення дії трудового договору з позивачем ОСОБА_1 з 28 березня 2022 року до 24 квітня 2022 року без виплати заробітної плати.

22 квітня 2022 року відповідачем повторно було видано наказ № 7-к «Про призупинення дії трудового договору» в частині призупинення трудового договору зі старшим інспектором з кадрів відділу економіки, маркетингу, закупівель та кадрового забезпечення ОСОБА_1 з 25 квітня 2022 року до відновлення можливості виконувати роботу через відсутність замовлень та неможливості виконання роботи, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану.

Згідно наказу № 9-к від 16 травня 2022 року ОСОБА_1 старшого інспектора з кадрів відділу економіки, маркетингу, закупівель та кадрового забезпечення, на підставі поданої нею заяви, з 31 травня 2022 року звільнено з роботи за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Як убачається з наданої на вимогу апеляційного суду і приєднаної до матеріалів справи довідки-розрахунку від 19 травня 2023 року середньоденна заробітна плата позивача ОСОБА_1 , на час відсторонення від роботи, становить 1 123 грн. 84 коп.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.

Разом з тим відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

У пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004 вказано, що «згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (частина перша); держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності (частина друга). Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Реалізація права громадянина на працю здійснюється шляхом укладення ним трудового договору і виконання кола обов`язків за своєю спеціальністю, кваліфікацією або посадою, яка передбачається структурою і штатним розписом підприємства, установи чи організації. Конституційний принцип рівності не виключає можливості законодавця при регулюванні трудових відносин встановлювати певні відмінності у правовому статусі осіб, які належать до різних за родом і умовами діяльності категорій, у тому числі вводити особливі правила, що стосуються підстав і умов заміщення окремих посад, якщо цього вимагає характер професійної діяльності».

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Указами Президента України продовжено строк дії воєнного стану в Україні. Згідно Указами Президента України, воєнний стан введено на всій території України.

Статтею 1 Закону України від 15 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на вищевикладене положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

За змістом статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»(в редакції, яка діяла станом на 25 березня та 22 квітня 2022 року), призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.

Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Таким чином,Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам.

Разом з тим, як вбачається з аналізу положень частини 1 статті 13 Закону, таке право роботодавця настає за певних умов. Такими умовами призупинення трудового договору з працівником є абсолютна неможливість через збройну агресію: роботодавцем надати роботу, а працівником - виконувати її. До того ж побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив одночасне настання як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником.

Отже, спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. При цьому, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, а працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права.

Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник - не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Аналіз наведених правових норм та підзаконних нормативних актів дає підстави для висновку, що за умови, якщо працівник має можливість виконувати роботу, а роботодавець в результаті бойових дій не позбавлений можливості забезпечити працівника роботою та належними умовами праці, то відсутні правові підстави для призупинення дії трудового договору з працівником.

Щодо порядку оскарження наказів про призупинення дії трудового договору, колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 1 липня 2022 року, який набув чинності 19 липня 2022 року, було викладено текст статті 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" в новій редакції.

Зокрема, відповідно до п. 2 прикінцевих та перехідних положень цього Закону передбачено, що у разі незгоди працівника (працівників) із наказом (розпорядженням) роботодавця про призупинення дії трудового договору, виданим до набрання чинності цим Законом, таким працівником (працівниками) відповідний наказ (розпорядження) може бути оскаржений до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіального органу, який, вивчивши зміст наказу (розпорядження) та підстави для його видання, за погодженням з військовою адміністрацією може внести роботодавцеві припис про визнання відповідного наказу (розпорядження) таким, що втратив чинність.

У наведених прикінцевих та перехідних положеннях не передбачено, що судові справи, які були відкриті за такими позовами до набрання чинності даним законом, мають бути закриті, тощо.

Позовну заяву ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції 29 червня 2022 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», тому, враховуючи відсутність будь-яких застережень у вказаному законі, підлягала продовженню розгляду в суді.

Крім того, варто зазначити, що як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» з урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст. 124 Конституції), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку.

Статтею 55 Конституції кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, а тому суд не повинен відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує.

Отже, беручи до уваги зазначені норми матеріального права та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно і необґрунтовано ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи і як наслідок неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, в силу вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

З огляду на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування оспорюваних нею наказів про призупинення трудових договорів підлягають до задоволення, то наявні підстави для стягнення на її користь з відповідача середнього заробітку за час відсторонення від роботи з 28 березня 2022 року по 31 травн 2022 року, що становить 52 820 грн. 48 коп. (1 123 грн. 84 коп. * 47 днів).

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації та сертифікації» про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Волиньстандартметрологія» від 25 березня 2022 року № 5-к «Про призупинення дії трудового договору» в частині призупинення трудового договору зі старшим інспектором з кадрів відділу економіки, маркетингу, закупівель та кадрового забезпечення ОСОБА_1 .

Визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Волиньстандартметрологія» від 22 квітня 2022 року № 7-к «Про призупинення дії трудового договору» в частині призупинення трудового договору зі старшим інспектором з кадрів відділу економіки, маркетингу, закупівель та кадрового забезпечення ОСОБА_1 .

Стягнути з Державного підприємства «Волиньстандартметрологія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час відсторонення від роботи з 28 березня 2022 року по 31 травня 2022 року включно в розмірі 52 820 (п`ятдесят дві тисячі вісімсот двадцять) грн. 48 коп., з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді