МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 482/374/21
Провадження № 22-ц/812/543/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Крамаренко Т.В., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Микульшиної Г.А. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя і визнання права власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2023 року задоволено первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя і визнання права власності.

Визнано об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 :

- приміщення магазину промислових товарів, загальна площа: 82,7 кв.м., на першому поверсі житлового будинку літ А-2, адреса: АДРЕСА_1 ;

- магазин промислових товарів, загальна площа: 121,6 кв.м., на першому поверсі житлового будинку літ А-2, адреса: АДРЕСА_2 ;

- нежитлові приміщення, загальна площа: 30/100 частин приміщень підвалу, загальна площа 367 кв.м. (110,5 кв.м. припадає на відповідну частку у спільному сумісному майні), яке складається з нежитлових приміщень підвалу та сходинкових клітин 1 - го та 2 - го поверху в житловому будинку літ. А-2, адреса: АДРЕСА_3 ;

- житловий будинок, загальна площа: 294,7 кв.м., житлова площа 129,7 кв.м., житловий будинок літ А-2, адреса: АДРЕСА_4 .

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна колишнього подружжя право власності на :

- частку приміщення магазину промислових товарів, загальна площа: 82,7 кв.м., на першому поверсі житлового будинку літ А-2, адреса: АДРЕСА_1 ;

- частку магазину промислових товарів, загальна площа: 121,6 кв.м., на першому поверсі житлового будинку літ А-2, адреса: АДРЕСА_2 ;

- частку нежитлових приміщень, загальна площа: 30/100 частин приміщень підвалу, загальна площа 367 кв.м. (110,5 кв.м. припадає на відповідну частку у спільному сумісному майні), яке складається з нежитлових приміщень підвалу та сходинкових клітин 1 - го та 2 - го поверху в житловому будинку літ. А-2, адреса: АДРЕСА_3 ;

- частку житлового будинку, загальна площа: 294,7 кв.м., житлова площа 129,7 кв.м., житловий будинок літ А-2, адреса: АДРЕСА_4 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 4 301, 54 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя - відмовлено.

Одночасно з поданням позовної заяви представником позивача за первісним позовом адвокатом Михайловим Г.В. було подано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат та відповідно до положень ст. 246 ЦПК України заявлено про розподіл судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до розрахунку, на час подання позовної заяви понесені судові витрати, передбачені ст. 133 ЦПК України, а саме : витрати на професійну правничу допомогу у відповідності до укладених договорів у сумі 25000 грн (вивчення матеріалів, надання усної консультації, копіювання документів, підготовка позовної заяви, подання позову та інших заяв до суду); складання чотирьох звітів експертів про вартість майна 6000 грн (4х1500 грн); 4 витяги з ЄДРПВ 1400 грн (4х350). Загальна сума витрат на час подання позову складає 36701,54 грн.

23 березня 2023 року представником позивача адвокатом Родіоновою В.Є. подано клопотання про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу розмірі 10 000,00 грн.

24 березня 2023 року представником позивача адвокатом Михайловим Г.В. подано клопотання про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу. В розрахунку винагороди зазначено, що враховуючи обсяг наданих юридичних послуг (правової допомоги), узгоджена винагорода за надання юридичних послуг (правової допомоги) у відповідності до Додаткової угоди №1 від 23 березня 2021 року за Договором про надання правової допомоги б/н від 23 березня 2021 року складає 57129,54 грн, а понесені додаткові витрати - 10301,54 грн, разом 67 431,08 грн.

Представник відповідачки - адвокат Бараненко Д.В. подав до суду клопотання про зменшення суми судових витрат, відповідно до якого, просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу понесених ОСОБА_2 та наданих його представником адвокатом Родіоновою В.Є. до розміру 2000 грн.

В клопотанні зазначає, що заявлена сума адвокатом Родіоновою В.Є. у розмірі 10 000 грн до стягнення з ОСОБА_1 , є необґрунтованою та неспівмірною з даною справою, а отже такою, що не може бути задоволена судом, оскільки позивач від самого початку розгляду справ, за власним бажанням збільшував кількість своїх представників. Під час розгляду даної справи в Новоодеському районному суді Миколаївської області в нього вже було два адвоката - Михайлов Г.В. та Кузьміних І.М. Пізніше, вже під час розгляду справи в Ленінському районному суді м. Миколаєва, було залучено нового представника, адвоката Родіонову В.Є. Вважає, що розгляд даної справи, не потребує такої кількості спеціалістів. Якщо один адвокат не має можливості виконувати свою роботу належним чином, то його треба змінити, а не залучати додаткового. Відповідачка не повинна сплачувати судові витрати за кожну надану позивачу професійну правничу допомогу, оскільки участь адвоката Радіонової В.Є. є примхою позивача, а не необхідністю.

Також представник відповідачки - адвокат Бараненко Д.В. подав клопотання про зменшення суми і судових витрат, заявлених адвокатом Михайловим Г.В.

В клопотанні вказує, що заявлені до стягнення з ОСОБА_1 суми, є необґрунтованими, неспівмірними та такими, що не можуть бути задоволені судом.

Так, сторона позивача в п. 5 розрахунку розміру винагороди, вказує, що підготовка відзиву на зустрічну позовну заяву коштує 574 грн 25 коп. На складання такого відзиву адвокат витратив 6 годин, за що ОСОБА_2 було сплачено 3 243 грн 50 коп. Однак, відзиву на зустрічну позовну заяву ні представник, ні його клієнт не отримували, жодних згадок щодо відзиву в матеріалах справи також немає.

В п. 6 розрахунку вказано, що за участь в одному судовому засіданні в Новоодеському районному суді Миколаївської області коштує 2000 грн, згідно протоколів судових засідань їх відбулося 12. У зв`язку з чим, ОСОБА_2 сплатив Михайлову Г.В. 24 000 грн.

Проте, сума за судові засідання, які відбувалися в приміщенні Новоодеського районного суду Миколаївської області, не підлягає стягненню взагалі, оскільки саме сторона позивача подала первісну позовну заяву до суду, у територіальну юрисдикцію якого не входить розгляд справи з приводу спірного нерухомого майна.

Враховуючи положення ч.1 ст. 30 ЦПК України, а також те, що спір у вищевказаній справі стосується поділу нерухомого майна, основна частина якого за вартістю знаходиться на території, на яку розповсюджується територіальна юрисдикція Ленінського районного суду м. Миколаєва, справа була передана за підсудністю до вказаного суду.

Таким чином, той час, який було витрачено представником позивача на судові засідання, які відбулися в Новоодеському районному суді Миколаївської області витрачений з вини адвоката, а тому не підлягають стягненню в повному обсязі.

Пунктами 8, 10, 11 відображається загальна кількість судових засідань в яких адвокат прийняв участь підчас розгляду справи в Ленінському районному судді м. Миколаєва. Загальна кількість таких засідань - 7, присутність на кожному з них коштує - 2000 грн таким чином, загальна вартість за вказані послуги складає 14 000 грн. Однак, вказана кількість судових засідань не відповідає дійсності, так як за участю представника позивача їх відбулося менше, ніж вказано у розрахунку.

В п. 13 розрахунку вказано сплата судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3 847 грн 54 коп. Вказана сума була сплачена виходячи з 1/2 частки від загальної вартості об`єктів. Згідно звітів товарознавчих експертиз, які долучено до матеріалів справи позивачем, загальна вартість об`єктів становить - 769508 грн, 1/2 частка складає - 384754 грн.

Вважаючи, що вказана товарознавча експертиза, є необ`єктивною, а сума в яку оцінено спірне майно - значно заниженою, адвокатом Нікітченко М.О., було заявлено клопотання про призначення судової оціночно-будівельної експертизи

У зв`язку з тим, що у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено, дійсна вартість спірного майна не визначена, що унеможливлює здійснення правильного розподілу судових витрат, які складаються з судового збору визначеного відповідно до ціни позову, виходячи з оцінки вказаного майна.

З урахуванням викладеного, вважає, що п. 15 також, не повинен враховуватися судом, оскільки звіти товарознавчих експертиз є необ`єктивними.

На підставі викладеного, просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу та додаткових витрат понесених ОСОБА_2 , які підлягають розподілу між сторонами до 10 000 грн.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 39 886,04 грн. В задоволенні іншої частини вимог про стягнення судових витрат відмовлено.

Ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції виходив із положень частин першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137, частини восьмої статті 141 ЦПК України, правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Родіоновою В.Є. надано суду: копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 1123/22-1/Д від 23.11.2022, укладеного між адвокатом Родіоновою В.Є. та Веселовим О.О.; копію рахунку № 1123/22-1-Р від 23.11.2022; копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 1123/22-1-ор від 23.11.2022; ордер на надання правничої (правової) допомоги.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було встановлено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката Родіонової В.Є. у даній справі становить 10 000,00 грн, що підтверджується наявними доказами. Такий розмір витрат на правничу допомогу суд вважав співмірним розміру витраченого часу на надання правової допомоги та складності справи, тому дійшов висновку, що в цій частині вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню.

Приймаючи рішення у справі, суд виходив також з того, що представником позивача ОСОБА_2 адвокатом Михайловим Г.В. заявлено клопотання про розподіл судових витрат, а саме: сплаченого судового збору в розмірі 3 847,54 грн та 454,00 грн; вартості виготовлення звітів про вартість спірного майна - 6 000,00 грн; витрат на професійну правничу допомогу 57 129,54 грн.

Щодо вимог про стягнення сплаченого судового збору, суд вважав необхідним відмовити у їх задоволенні, оскільки при постановленні рішення 20.03.2023 судом вже було вирішено питання про розподіл судових витрат в цій частині та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір в розмірі 4 301,54 грн (3 847,54 грн + 454,00 грн).

Відмовив суд і у задоволенні вимог про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме 6 000,00 грн на оплату вартості виготовлення звітів про вартість майна (1 500,00 грн. х 4), так як в матеріалах справи не міститься доказів фактичного понесення (оплати) таких витрат - рахунків, квитанцій, платіжних доручень тощо.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Михайловим Г.В. надано суду: попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат; ордер на надання правничої (правової) допомоги; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; копію договору про надання правової допомоги від 25.03.2021, укладеного між адвокатом Михайловим Г.В. та Веселовим О.О.; копію розрахунку винагороди до договору про надання правової допомоги б/н від 23.03.2021; копію додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги від 23.03.2021; копію акту приймання-передачі наданих послуг до додаткової угоди № 1 від 23.03.2021.

У наданому розрахунку винагороди представник ОСОБА_3 посилається на те, що він приймав участь у 12 судових засіданнях в Новоодеському районному суді Миколаївської області та у 7 судових засіданнях у Ленінському районному суді м. Миколаєва. Однак такі твердження представника позивача спростовуються матеріалами цивільної справи, так як з матеріалів справи вбачається, що представник позивача ОСОБА_3 приймав участь у судових засіданнях в Новоодеському районному суді Миколаївської області 17.01.2022, 21.01.2022, 10.06.022 тобто всього три рази, та в Ленінському районному суді м. Миколаєва 10.11.2022, 21.02.2023, 02.03.2023, 20.03.2023 тобто всього чотири рази.

Також судом було встановлено, що в матеріалах справи відсутній відзив на зустрічну позовну заяву, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідачки вартості наданих послуг за підготовку відзиву на зустрічну позовну заяв в сумі 3 243,50 грн

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги тривалість розгляду справи, складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання адвокатських робіт (наданих послуг), фактичну участь представника позивача ОСОБА_3 у судових засіданнях при розгляді даної справи, приймаючи до уваги заперечення представника відповідача ОСОБА_4 проти заявленого розміру судових витрат, суд вважав, що вимоги про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката Михайлова Г.В. у даній справи підлягають частковому задоволенню, в розмірі 29 886,04 грн.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що всього з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 39 886,04 грн. (29 886,04 грн на оплату професійної правничої допомоги адвоката Михайлова Г.В. + 10 000,00 грн на оплату професійної правничої допомоги адвоката Родіонової В.Є.).

Не погодившись із додатковим рішенням суду, відповідачка через свого представника звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення суду від 04.04.2023 скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000грн.

В апеляційній скарзі звертає увагу на те, що суд першої інстанції, оцінив роботу адвоката Михайлова Г.В., участь якого у даній справі продовжується з березня 2021 року, тобто більш ніж 2 роки, у 29 886 грн. 04 коп., а адвоката Родіонової В.Є., яка вступила у справу, як представник позивача вже під час розгляду справи в Ленінському районному суді м. Миколаєва, у 10 000грн, хоча вона не надала суду жодних доказів, які б підтверджували, за які саме послуги було сплачено 10 000 грн. (наприклад, які саме процесуальні документи було складено саме нею).

Залишається незрозумілим на думку апелянта, яким чином суд першої інстанції оцінює об`єм роботи представників позивача та з чого саме робить висновок про співмірність сум, які підлягають стягненню за обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Крім того, вказує, що не дивлячись на те, що суд першої інстанції, зменшив кількість судових засідань, які відбулися в приміщенні Новоодеського районного суд Миколаївської області, в яких приймав участь ОСОБА_3 , сума за таку участь не повинна бути стягнута з ОСОБА_1 взагалі, оскільки саме сторона позивача подала первісну позовну заяву до суду, до територіальної юрисдикції якого не входить розгляд справи з приводу спірного нерухомого майна. Таким чином, той час який було витрачено представником позивача на судові засідання, які відбулися в Новоодеському районному суді Миколаївської області витрачений з вини адвоката, а тому не підлягає стягненню в повному обсязі.

Що стосується оплати за судові засідання, які відбулися за участю ОСОБА_3 в приміщенні Ленінського районного суду м. Миколаєва, така вимога є надмірною, оскільки інший адвокат Родіонова В.Є. також просить стягнути з ОСОБА_1 10 000 грн за оплату її роботи під час судових засідань, які відбулися в Ленінському районному суді м. Миколаєва.

Також звертає увагу, що обидва представника позивача під час перебування справи в провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва, склали лише по одному процесуальному документу, а саме апеляційної скарги на ухвалу суду про зупинення провадження у справі. За такого, стороні відповідачки незрозуміло, що саме вони називають послугами з професійної правничої допомоги.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Родіонової В.Є. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що у відповідності до ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 серпня 2019 року у справі №908/1654/18. ВП ВС у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 також вказала, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не має права втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України.

Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати, форми відрізняються порядком обчислення - в разі зазначення фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) годи того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорар адвоката іншою стороною, суди мають зважати на встановлений в самому договорі розмір та/або порядок обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Одночасно, саме лише не зазначення учасником справи в детальному описі роботи (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Позивач має право на отримання правової допомоги як одним, так і двома фахівцями в області права. Норми діючого законодавства не забороняють йому мати декілька представників.

Тому вважає, що в даному випадку, заперечення сторони відповідача є необґрунтованими та безпідставними.

На підставі викладеного, просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

Учасники процесу до судового засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Висновки суду, викладені в додатковому рішення відповідають обставинам справи та законодавству, яке регулює спірні правовідносини, в тому числі і зазначеному в тексті додаткового рішення.

Так, положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 зазначеної норми права встановлено, що представництво це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час ( ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Згідно змісту позовної заяви, позивач зазначив в ній, що на час подання позовної заяви ним понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у відповідності до укладених договорів у сумі 25000 грн (вивчення матеріалів, надання усної консультації, копіювання документів, підготовка позовної заяви, подання позову та інших заяв до суду); складання чотирьох звітів експертів про вартість майна 6000 грн (4х1500 грн); 4 витяги з ЄДРПВ 1400 грн (4х350). Загальна сума витрат на час подання позову складає 36701,54 грн.

23 березня 2023 року, тобто протягом 5 днів після ухвалення рішення у справі, представником позивача адвокатом Родіоновою В.Є. подано клопотання про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу розмірі 10 000,00 грн.

24 березня 2023 року, тобто також протягом 5 днів після ухвалення рішення у справі, представником позивача адвокатом Михайловим Г.В. подано клопотання про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 67 431,08 грн, з яких узгоджена винагорода за надання юридичних послуг (правової допомоги) у відповідності до Додаткової угоди №1 від 23 березня 2021 року за Договором про надання правової допомоги б/н від 23 березня 2021 року складає 57129,54 грн, а понесені додаткові витрати - 10301,54 грн.

Аналіз зазначених обставин свідчить про своєчасність звернення позивача до суду з заявою про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та надання ним доказів на підтвердження своїх вимог в цій частині.

Згідно з положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідачкою під час розгляду справи судом першої інстанції було заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката у зв`язку з неспівмірністю витрат на професійну правничу допомогу через їх завищення та не надання їх в повному обсязі.

Приймаючи остаточне рішення у справі, колегія суддів, вважає необхідним зауважити також наступне.

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно ст. 1 даного Закону, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту зазначений Закон визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Слід зауважити, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми права слідує, що гонорар може встановлюватися у формі як фіксованого розміру, так і погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Отже, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом слід зазначити, що за положенням частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Пункт 1 частини третьої цієї статті визначає верховенство права однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Зміст вказаного принципу неодноразово і досить детально аналізував Конституційний Суд України. Так, зокрема, в абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 Рішення від 02.11.2004 № 15-рп/2004 ним акцентувалася увага на тому, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Так, частина третя статті 137 ЦПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022р. у справі № 922/1964/21 зробила висновок, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише не зазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що частина третя статті 126 ГПК України (ст. 137 ЦПК України) конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Не передбачено ст. 137 ЦПК України і те, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем було надано суду копію договору про надання правової(правничої) допомоги №1123/22-1Д від 23 листопада 2022року, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Радіоновою В.Є., відповідно до п.2.1 якого представник бере на себе зобов`язання представляти і захищати права, свободи і інтереси клієнта, зокрема, у судах усіх ланок; користуватися усіма процесуальними правами, що надані законом заявнику, позивачу, відповідачу, 3-й особі, в тому числі і правом підписання процесуальних документів від імені клієнта, звертатися з адвокатськими запитами, ознайомлюватися з необхідними для адвокатської діяльності документами та матеріалами, збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, тощо, а Клієнт зобов`язується за надання правової допомоги оплатити представнику гонорар.

В п. 3.1. Договору сторони визначили, що Клієнт сплачує представнику гонорар, який визначається за домовленістю сторін, та становить 15000грн, який оплачується наступним чином-10000грн в день укладання договору та 5000грн протягом 3 банківських днів з дня прийняття судового рішення, яким завершено розгляд справи судом першої інстанції.

Отже в тексті договору про надання правової допомоги № №1123/22-1Д від 23 листопада 2022року зазначено конкретний склад дій, який адвокат повинен виконати, умови, за яких настає у клієнта обов`язок оплати наданих послуг, а також фіксована сума гонорару за здійснення правничої допомоги.

Надано суду було також рахунок №1123/22-1-Р від 23.11.22 на оплату 2/3 частки гонорару за вказаним договором на суму 10000грн та квитанція до прибуткового касового ордеру № 1123/22-1-ор про сплату 5000 грн.

Отже зазначеними доказами визначено загальний розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, який позивач поніс у зв`язку з наданням йому правничої допомоги адвокатом Радіоновою В.Є. в суді першої інстанції.

При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги наданих адвокатом Радіоновою В.Є. судом була врахована їх пов`язаність з розглядом справи, обґрунтованість.

Крім того, позивачем було надано суду також копію договору про надання правової допомоги від 25 березня 2021року, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Михайловим Г.В., відповідно до п.1.1 якого договір направлений на надання правової допомоги клієнтові, в тому числі прав та представництву інтересів, зокрема, в органах судової влади усіх ланок.

В п. 5.1. Договору сторони визначили, що розмір гонорару є конфіденційною інформацією і зазначається у додатковій угоді, яка є частиною договору. Відомості про сплату гонорару також зазначаються у додатковій угоді.

У наданій суду додатковій угоді №1 до вказаного договору від 23 березня 2023 року визначена вартість роботи адвоката за годину у розмірі 546, 25грн (25% від прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2021р), вартість письмової консультації у розмірі 559 грн за одну сторінку документу, вартість судодня у розмірі 2000 грн в суді першої інстанції, назви послуг, які надаються, тощо.

В п.3.1 додаткової угоди сторони визначили, що оплата послуг здійснюється в готівковій формі в день підписання сторонами Акту надання послуг (Акту прийому-передачі наданих послуг). Правова допомога вважається наданою після підписання Акту надання послуг (Акту прийому-передачі наданих послуг) (п.6.1).

В Акті прийому-передачі наданих послуг від 23.03.2023 зазначено, що адвокат надав, а клієнт прийняв правову допомогу, при цьому вартість послуг становить 57 129,54 грн, а вартість додаткових витрат-10 301,54грн, разом 67 431,08грн. Надано було суду також розрахунок винагороди з зазначенням конкретних наданих послуг на їх загальної вартості.

Отже в тексті договору про надання правової допомоги від 25 березня 2021 року, укладеному з адвокатом Михайловим Г.В., та додатковій угоді до нього гонорар на відміну від договору, укладеного з адвокатом Радіоновою В.Є. встановлений у формі погодинної оплати.

Перевіряючи наведені в розрахунку винагороди послуги на пов`язаність їх з розглядом справи, та визначаючи їх вартість судом були визначені послуги, які не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, та їх вартість була виключена з вартості, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Після чого, приймаючи до уваги тривалість розгляду справи, складність справи, час, витрачений адвокатом Михайловим Г.В. на виконання послуг, а також заперечення представника відповідачки, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог, тобто про їх зменшення до 29886,04грн.

Оскільки гонорар у договорі, укладеному з адвокатом Радіоновою В.Є. встановлений у формі фіксованої суми, то конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання визначених договором умов платежу, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару. Тому судом було враховано тільки співмірність гонорару розміру витраченого часу та складність справи, а також пов`язаність наданої правової допомоги зі справою.

У договорі, укладеному з адвокатом Михайловим Г.В., навпаки гонорар встановлений у формі погодинної оплати, тому підставою для виплати гонорару за цим договором, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв, що також було виконано судом.

Тому підхід суду до визначення розміру витрат, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача за договорами про надання правничої допомоги, був різним, враховуючи зазначені вище особливості укладених позивачем із своїми представниками договорів про надання правничої допомоги.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що за участь у судових засідання у Новоодеському районному суді Миколаївської області взагалі не потрібно оплачувати надані послуги адвокату Михайлову Г.В. через порушення правил підсудності, з урахуванням того, що ці послуги реально надавалися стороні, є безпідставним.

Не є підставою для відмови в оплаті за судові засідання, які відбулися за участю ОСОБА_3 в приміщенні Ленінського районного суду м. Миколаєва, те, що адвокат Родіонова В.Є. також просить стягнути з ОСОБА_1 оплату її роботи під час судових засідань, які відбулися в приміщенні Ленінського районного суду м. Миколаєва, оскільки вони обоє приймали участь у судових засіданнях на надавали правничу допомогу позивачу.

Необхідна кількість представників також визначається самостійно стороною виходячи зі складності справи та того значення, яке вона має для сторони. Слід зазначити, що відповідачка сама під час розгляду справи також користувалася послугами не одного представника.

Отже, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та складності виконаної адвокатами роботи, критерію значимості справи для позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зменшити розмір витрат, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача за договором з адвокатом Михайловим Г.В. з 67431,08 грн до 29886,04 грн, враховуючи, що не всі види правничої допомоги, зазначені в розрахунку розміру винагороди фактично виконувалися адвокатом, а зазначений розрахунок наданих послуг є завищеним.

Приймаючи остаточне рішення у справі, суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).

Тому, враховуючи, що інші доводи апеляційної скарги фактично відтворюють клопотання про зменшення суми судових витрат, які частково були враховані судом, та містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при винесенні додаткового рішення були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 05 червня 2023 року.