05.06.2023 Справа № 756/6725/23
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________________________________________
Унікальний №756/6725/23
Провадження №2/756/3495/23
УХВАЛА

05 червня 2023 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Диба О.В.,

розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» про скасування наказу про звільнення, зміни формулювання причини та дати звільнення, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась із позовом до відповідача про скасування наказу про звільнення, зміни формулювання причини та дати звільнення, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак, в порушення вимог ст.175 ЦПК України позивач не виконав вимог, які ставляться до позовної заяви при зверненні до суду, які унеможливлюють відкриття провадження по справі, а саме:

- позивачем не в повній мірі сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру;

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у чинній редакції визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1); за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.2).

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Належним доказом про сплату судового збору є оригінал платіжного документі.

Крім того, у частині 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру..

Як убачається із матеріалів позовної заяви, позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру (вимога визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення та вимога про зміну формулювання причини та дати звільнення) та дві вимоги майнового характеру (вимога про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні).

При зверненні до суду позивач посилається на п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» яким визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Крім того, вказував на правовий висновок зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №755/12623/19згідно якого спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці. За пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку, передбаченого частиною другою статті 235 КЗпП України позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI (ЗУ «Про судовий збір»).

В той же час, згідно вказаної постанови Велика Палата Верховного суду констатувала, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, передбачений ч. 2 ст. 235 КЗпП України, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, визначений ст. 117 цього Кодексу, мають різну правову природу.

За пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку, передбаченого ч. 2 ст. 235 КЗпП України, позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях. Працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку без обмеження будь-яким строком (ч. 2 ст. 233 КЗпП України) і не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі згодом звернутися до суду з позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП України).

Середній заробіток за ст. 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується в розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на які працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Прохальна частина позовної заяви містить вимогу про стягнення з ДП «Львівський державний завод «Лорта» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час розрахунку при звільненні, що станом на дату звернення до суду становить 46 413,12 грн.

Крім того, вихідна допомога не ототожнюється із заробітною платою, оскільки її розмір не пов`язаний з кількістю і якістю праці, а лише з фактом звільнення працівника з визначених законом підстав. Вихідна допомога не належить до компенсаційних виплат, які, для прикладу, виплачуються при переведенні на роботу в іншу місцевість.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до висновку, про відсутність пільг передбачених п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ Закону України «Про судовий збір» щодо сплати судового збору ОСОБА_1 ..

Таким чином, позивачу необхідно надати доказ про сплату ним судового збору в розмірі, який визначений нормами чинного законодавства України, а саме: сплатити судовий збір в розмірі 2 147,20 грн. за пред`явлення двох вимог немайнового характеру, та сплатити судовий збір в розмірі 2 147,20 грн. за пред`явлення двох вимог майнового характеру

Згідно ст.185 ЦПК України суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день її первісного подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Додатково суд роз`яснює, відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України у випадку повернення позовної заяви позивачу це не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Враховуючи наведене, вважаю, що провадження у справі неможливо відкрити до усунення вказаних недоліків, а тому заяву слід залишити без руху, а позивачу надати строк для їх усунення.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» (79040, м. Львів, вул. Патона, 1, ) про скасування наказу про звільнення, зміни формулювання причини та дати звільнення, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків - протягом 5 днів з дня вручення копії ухвали;

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Олексій ДИБА