У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

справа № 285/2482/23

провадження у справі № 2-о/0285/74/23

26 квітня 2023 року м. Звягель

Суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області Літвин О. О., розглянувши матеріали цивільної справи

за заявою ОСОБА_1

про встановлення юридичного факту перебування особи на утриманні,

ВСТАНОВИЛА:

Заявниця звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити факт, що у неї та її чоловіка ОСОБА_2 перебувають на утриманні троє неповнолітніх дітей, один з яких ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є їх спільним сином, а двоє доньок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є її дітьми від попереднього шлюбу. Встановлення такого факту їй необхідне для отримання чоловіком відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі за текстом Закон).

Розглянувши подану заяву, приходжу до наступного висновку.

Справи про встановлення фактів розглядаються за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Згідно зі ст.15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку). Відстрочка від призову на строкову військову службу надається призовникам за рішенням районної (міської) призовної комісії (ст.17 Закону).

Статтею 1 Закону визначено, що мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду.

Військова служба є різновидом публічної, тому усі спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу відстрочки від призову, належать до юрисдикції адміністративних судів, яка поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, обов`язково слід з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто необхідно перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

За змістом ч.1 ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям. У порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Вимоги ОСОБА_6 пов`язані з доведенням наявності підстав для звільнення особи від призову на військову службу, тобто не пов`язані з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами особи з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Відтак, враховуючи правову мету звернення до суду з даною заявою, що має значення виключно у публічно-правових відносинах, вважаю, що ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства є недопустимим.

Схожі висновки були викладені у постанові Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №290/289/22-ц.

З урахуванням наведеного, вимоги ОСОБА_6 про встановлення факту перебування на утриманніне підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Резюмуючи викладене,підстав для відкриття провадження є неможливим, позаяк цей спір підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Керуючись статтями 186, 258, 260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у відкритті провадження в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту перебування особи на утриманні.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя О. О. Літвин