КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 88-ц/824/28/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/5580/20

23 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Олійника В.І.

- Желепи О.В.

при секретарі - Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві заяву представника ОСОБА_1 адвоката Грекової Лариси Володимирівни про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Кубрака Олега Олександровича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Комаревцевої Л.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація», ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування рішення про державну реєстрацію,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Грекова Л.В. звернулася до Київського апеляційного суду із заявою про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року, ухваленої у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація», ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування рішення про державну реєстрацію.

Обгрунтовуючи заяву, заявник посилався на те, що постанова Київського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року, якою було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , скасовано рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року, позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 25 лютого 2020 року між ТОВ «ФК «Інновація» та ОСОБА_1 , ґрунтується виключно на висновку судового експерта № СЕ-19/111-21/1201-ЕК від 30.06.2021 року Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, яким підтверджено відсутність заборгованості позивачів перед Банком.

Проте, Київський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр Міністерства внутрішніх справ України підпорядкований Міністерству внутрішніх справ України, де в одному із відділів працювала ОСОБА_3 , а отже вона мала можливість впливати на результати експертного дослідження, а саме висновку експерта № СЕ-19/111-21/1201-ЕК від 30.06.2021 року.

Тобто, на думку заявника, нововиявленими обставинами у даній справі є те, що Київський апеляційний суд в основу винесення постанови від 04 листопада 2021 року поклав висновок експерта № СЕ-19/111-21/1201-ЕК від 30.06.2021 року Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, який не може бути допустимим доказом, так як він складений установою, яка підпорядковується Міністерству внутрішніх справ України, в одному із підрозділів якого працювала ОСОБА_3 , яка мала можливість впливати на результати експертного дослідження, що не було встановлено при винесенні постанови Київським апеляційним судом та не було і не могло бути відомо заявнику ОСОБА_1 .

Посилаючись на наведене, заявник просив скасувати постанову Київського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, яким рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року залишити без змін.

Представник ОСОБА_3 адвокат Романцова Т.В. подала заперечення на заяву про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року, в яких просила відмовити у задоволенні заяви та залишити постанову апеляційного суду в силі, посилаючись на те, що подання заяви є проявом недобросовісної поведінки сторони, спрямованої на штучне затягування розгляду справи, а її доводи ґрунтуються виключного на припущеннях відповідача ОСОБА_1 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 - ОСОБА_4 заяву підтримувала та просила її задовольнити з викладених у ній підстав.

Представники ТОВ «ФК «Інновація» - Філатова О.С., Єлисєєв Є.В. підтримали доводи заяви та просили її задовольнити.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 проти доводів заяви заперечували, просили залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи заяви, колегія суддів дійшла висновку про відмову у її задоволенні, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у березні 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інновація» (далі - ТОВ «ФК «Інновація»), ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук С. П., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська І. В., про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування рішення про державну реєстрацію.

На обґрунтування позовних вимог позивачі зазначали, що 20 грудня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Промекономбанк» було укладено кредитний договір № 25-2007-ф, відповідно до умов якого кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання в розмірі 1 010 000,00 грн, зі сплатою 17 % річних та комісій, передбачених пунктами 1.2 та 2.8 кредитного договору. Остаточне погашення кредиту встановлено не пізніше 20 грудня 2012 року.

20 грудня 2007 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 25-2007-ф між ОСОБА_3 та банком укладено договір іпотеки № 25-2007/ДЗ-і, відповідно до якого в забезпечення виконання зобов`язань перед іпотекодержателем щодо повернення позичальником суми кредиту, можливих штрафних санкцій, ОСОБА_3 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 (далі - квартира).

14 листопада 2008 року в процесі виконання кредитного договору, ВАТ КБ «Промекономбанк» протиправно в односторонньому порядку, без погодження та повідомлення позивачів, збільшив розмір процентної ставки за користування кредитом з 17 % до 27 % річних за кредитним договором. З того часу банк нараховував процентну ставку за кредитом у вищому розмірі ніж передбачено договором та в порушення умов договору зарахував як відсотки за користування кредитом суму в розмірі 489 349,20 грн.

31 серпня 2012 року, за наслідками неодноразових звернень ОСОБА_2 , ВАТ КБ «Промекономбанк» листом від 31 серпня 2012 року № 1/3108/1310 визнало той факт, що банк в односторонньому порядку без повідомлення ОСОБА_2 збільшив розмір процентної ставки за користування кредитом. Крім того, банк визнав факт не підписання додаткової угоди про збільшення розміру процентної ставки.

Тому, під час проведення звірки розрахунків ВАТ КБ «Промекономбанк» визнано факт не підписання ОСОБА_2 додаткової угоди про збільшення розміру процентної ставки та зараховано на погашення тіла кредита переплату, здійснену позивачем за відсотками за користування кредитними коштами, яка виникла внаслідок протиправної зміни банком процентної ставки з 17 % до 27 % річних, що призвело до дострокового виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, а саме виплати тіла кредиту та відсотків до 03 лютого 2011 року, про що складено два акти звірки розрахунків з банком. Однак банк не вчинив дій про скасування записів про заборону на відчуження квартири та про обтяження майна іпотекою.

ОСОБА_2 неодноразово звертався до ВАТ КБ «Промекономбанк» з відповідними заявами, однак в зв`язку з введенням у банку тимчасової адміністрації та розташування головного офісу на непідконтрольній території України видача документів була ускладнена.

29 грудня 2016 року на звернення ОСОБА_2 , уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ВАТ КБ «Промекономбанк» листом № 887 повідомила, що на підставі наданих ОСОБА_2 акта-звірки, акта бухгалтерської експертизи, квитанції про сплату коштів ОСОБА_2 достроково у лютому 2011 року повністю виконав умови кредитного договору і пов`язаного з ним договору іпотеки.

Проте обтяження з іпотечного майна знято не було, у зв`язку з чим 11 лютого 2020 року позивачі подали позовну заяву про визнання припиненими правовідносин за договорами у зв`язку з їх виконанням та зняття заборони на відчуження квартири.

Дізнавшись, про наявність судового спору ТОВ «ФК «Інновація» відчужило квартиру на користь ОСОБА_1 , про що позивачам стало відомо 13 березня 2020 року.

Позивачі стверджують, що ТОВ «ФК «Інновація» відчужило квартиру незаконно, оскільки договір кредиту та іпотечний договір не передбачали право ТОВ «ФК «Інновація» здійснювати продаж квартири у будь-який спосіб.

Крім того, вказують на те, що кінцевим строком виконання зобов`язання є 20 грудня 2012 року, а отже, початок перебігу строку позовної давності починається з 21 грудня 2012 року. З моменту спливу строку позовної давності та звернення до нотаріуса з листом про припинення обтяження та укладання договору купівлі-продажу минуло більше семи років, тому зобов`язання за кредитним договором припинені у зв`язку зі спливом строків позовної давності.

Також позивачі звертають увагу на порушення порядку державної реєстрації речових прав, а саме на те, що вони не отримували жодних повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивачі вважають зазначені дії приватного нотаріуса щодо реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_1 протиправними та такими, що порушують права законного власника, тому така державна реєстрація підлягає скасуванню.

Посилаючись на викладене, позивачі просили суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 25 лютого 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 177, про що було внесено запис про право власності 25 лютого 2020 року № 35652641 на спірну квартиру за ОСОБА_1 ;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності від 25 лютого 2020 року № 35652641 щодо реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року апеляційну скаргу задоволено.Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2020 рокускасовано та ухваленонове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору-купівлі-продажу недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції, врахувавши висновок експерта, виходив з того, що ТОВ «ФК «Інновація» не мало права на відчуження іпотечного майна, а саме спірної квартири, оскільки заборгованість станом на дату укладення договору купівлі-продажу була відсутня, іпотекодержатель порушив вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» та не направив позичальнику, який є відмінним від іпотекодавця, вимогу про усунення порушення, встановивши певний строк.

У заяві про перегляд за нововиявленими обставинами постанови апеляційного суду від 04 листопада 2021 року року заявник посилається на те, що висновок експерта № СЕ-19/111-21/1201-ЕК від 30.06.2021 року Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, який не може бути допустимим доказом, так як він складений установою, яка підпорядковується Міністерству внутрішніх справ України, в одному із підрозділів якого працювала ОСОБА_3 , яка мала можливість впливати на результати експертного дослідження, що не було встановлено при винесенні постанови Київським апеляційним судом та не було і не могло бути відомо заявнику ОСОБА_1 .

Згідно із частиною першою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вказані правові норми передбачають, що це мають бути обставини, які є істотними, тобто такими, що якби вони були відомі раніше, то суд ухвалив би інше рішення; вони є нововиявленими, а не новими обставинами, тобто, існували на час розгляду судом спору; вони входять до предмету доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Підставою перегляду будь-якого судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пунктах 3, 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі «Правєдная проти Росії» від 18 листопада 2004 року зазначив, що одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що, якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду. Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало законної сили, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин. Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним.

Отже, істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду у даній цивільній справі, у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Доводи, зазначені в заяві представника ОСОБА_1 про перегляд постанови за нововиявленими обставинами фактично зводяться до переоцінки доказів, яким, на її думку, суд апеляційної інстанції надав неправильну оцінку, поклавши в основу судового рішення неналежний доказ.

Однак, таке формулювання заявником підстав для звернення до суду у порядку статті 423 ЦПК України суперечить законодавчому визначенню та тлумаченню поняття «нововиявлені обставини», яке полягає у тому, що це повинні бути саме істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Доводи заяви про перегляд постановиза нововиявленими обставинами зводяться до переоцінки одного з доказів на предмет його допустимості, повторюють доводи відповідача, які наводилися ним в якості заперечення проти позовних вимог та не містять посилань на нові обставини, які існували, однак не були відомі сторонам чи суду на час ухвалення рішення.

Таким чином, на думку колегії суддів, зазначені заявником підстави перегляду постанови апеляційного суду не являються підставами для її перегляду за нововиявленими обставинами у розумінні статті 423 ЦПК України.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, inter alia, який, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру». Скасування остаточного судового рішення у даній справі було б невиправданим. (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що заява представника ОСОБА_1 адвоката Грекової Лариси Володимирівни про перегляд постанови за нововиявленими обставинами є необґрунтованою, оскільки наведені заявником обставини не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

З огляду на те, що заява про перегляд постановиза нововиявленими обставинами не містить доводів, що свідчать про наявність підстав, передбачених статтею 423 ЦПК України для її задоволення та скасування судового рішення, що переглядається, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Грекової Л.В. необхідно відмовити та залишити постанову Київського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року в силі.

Щодо клопотання представника ОСОБА_3 адвоката Романцової Т.В. про розподіл судових витрат.

Так, представник ОСОБА_3 адвокат Романцова Т.В. звернулася з клопотанням про розподіл судових витрат, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 22 000 грн.

Апеляційний суд вважає, що клопотання представника ОСОБА_3 адвоката Романцової Т.В.підлягає частковому задоволенню.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді регламентовано в пункті 1 частини третьої статті 133 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини третя, четверта статті 137 ЦПК України).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування (правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18)).

Крім того, в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

На підтвердження витрат на правову допомогу адвокат Романцова Т.В. надала, договір про надання правової допомоги від 09 травня 2023 року, укладений між ОСОБА_3 та АО «Алтекса», в особі керуючого партнера Романцової Т.В.

Відповідно до п. 5.6. договору вартість години роботи адвоката становить 3000 грн., а за межами офісу АО - 5 000 грн. (у разі необхідності здійснення виїзду для проведення процесуальних дій за межами офісу адвоката). Вартість години роботи адвоката, зазначена у цьому пункті, застосовується також як базова величина вартості години роботи адвоката для розрахунку судових витрат клієнта під час розподілу судом витрат на правову допомогу.

Додатковою угодою № 1 до договору про надання правової допомоги від 09 травня 2023 року визначено, що сторони погодили, що АО зобов`язується надати клієнтам правову допомогу у межах наступного обсягу процесуальних дій: представництво інтересів клієнта у судовій справі № 753/5580/20 до отримання рішення суду апеляційної інстанції без обмеження кількості судових засідань та написання процесуальних документів.

Додатковою угодою № 2 до договору про надання правової допомоги від 09 травня 2023 року визначено, що сторони погодили, що загальний розмір гонорару, який клієнт зобов`язується сплатити на користь АО за обсяг правової допомоги, що передбачений додатковою угодою № 1 становить 22 000 грн.

Згідно звіту від 06 травня 2023 року про надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 09 травня 2023 року АО надано ОСОБА_3 наступну правову допомогу № б/н від 09 травня 2023 року та додаткових угод: юридичне консультування клієнта по справі № 753/5580/20; юридичний аналіз заяви про перегляд постанови за нововиявленими обставинами; складання, оформлення та направлення сторонам та до суду заперечень на заяву про перегляд постанови за нововиявленими обставинами; складення, оформлення та направлення сторонам судового процесу та до суду клопотання про розподіл судових витрат у справі № 753/5580/20; виїзд до суду для представництва інтересів клієнта в судовому засідання, яке призначено до розгляду на 23 травня 2023 року. Вартість наданої правової допомоги складає 22 000 грн. Також визначено, що згідно умов договору про надання правової допомоги та додатку до нього, сторони погодили, що гонорар встановлюється у фіксованому розмірі без прив`язки до кількості часу.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що розмір гонорару адвоката, визначений позивачем під час розгляду справи за заявою про перегляд постанови за нововиявленими обставинами у суді апеляційної інстанції, зважаючи на складність справи, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, не є співмірним.

Такі послуги як юридичне консультування клієнта по справі, юридичний аналіз заяви про перегляд постанови за нововиявленими обставинами і фактично дублюють одна одну, є подібними та зводяться до єдиної дії - формування правової позиції сторони позивача у справі за заявою про перегляд постанови за нововиявленими обставинами.

Крім того, оформлення та направлення сторонам та до суду заперечень на заяву та клопотання про роподіл судових витрат не є видами правової допомоги.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що клопотання представника ОСОБА_3 адвоката Романцової Т.В. про розподіл судових витрат є обґрунтованою та підлягає задоволенню в частині відшкодування витрат на складання заперечення на заяву про перегляд постанови за нововиявленими обставинами, клопотання про розподі судових витрат, та представництва інтересів клієнта в судовому засіданні, а розмір відшкодування витрат за такі послуги буде співмірним зі складіністю справи на суму 5 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 423-429 ЦПК України, Київський апеляційний суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Грекової Лариси Володимирівни про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 04 листопада 2021року - відмовити та залишити постанову Київського апеляційного суду від 04 листопада 2021року в силі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст ухвали складено 29 травня 2023 року.

Головуючий: Судді: