Справа № 303/7383/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 травня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Готри Т.Ю., Кондора Р.Ю.,

за участі секретаря - Зубашкова М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 лютого 2023 року (повний текст складено 06.02.2023, головуюча суддя Гутій О.В.) у справі № 303/7383/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із даним позовом, мотивуючи наступним.

Між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про надання кредиту від 28.01.2008 № К009-08Ф, згідно умов якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 100 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом, строком до 27.01.2011.

Для забезпечення виконання зобов`язання за цим кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки від 28.01.2008 № 2.

Також для забезпечення виконання зобов`язання за таким кредитним договором між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено інший договір поруки від 28.01.2008 № 1, згідно з умовами якого поручитель зобов`язався нести відповідальність перед кредитором за невиконання ОСОБА_2 зобов`язань у повному обсязі, що виникли з кредитного договору № К009-08Ф від 28.01.2008.

30.01.2009 між Банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки від 28.01.2008, якою змінено відсоткову ставку за основним зобов`язанням.

Зазначав, що звертався до відділення AT КБ «ПриватБанк» у місті Мукачеві з метою відкриття платіжної картки. У процесі оформлення відповідної заяви та перевірки його даних було з`ясовано, що за вищевказаним договором поруки № 1 від 28.01.2008 за ОСОБА_1 рахується заборгованість в розмірі 1 238 427,15 доларів США, що в національній валюті становить 36 230 062 грн. 43 коп.

Посилався на те, що вказана заборгованість є безпідставною. Строк дії основного зобов`язання, котре забезпечене порукою, було визначено до 27.01.2011.

При цьому Банк раніше, 10.06.2009, звертався до Мукачівського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення солідарно 928 441,00 грн суми заборгованості за спірним кредитним договором .

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Після цього право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом та обумовлену в договорі неустойку припинилося.

Надалі ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 24.07.2012 у справі №0707/578/2012 позовну заяву закритого акціонерного товариства Комерціний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення 928 441,00 грн боргу та судових витрат - залишено без розгляду.

Посилаючись на дані обставини, просив визнати припиненою поруку, відсутність будь-яких зобов`язань ОСОБА_1 перед Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та відсутність прав вимоги у Банку до ОСОБА_1 згідно договору поруки № 1 від 28.01.2008 та додаткової угоди № 1 від 30.01.2009, укладених між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано припиненою поруку, відсутність будь-яких зобов`язань ОСОБА_1 перед Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та відсутність прав вимоги у останнього, згідно договору поруки № 1 від 28.01.2008 та додаткової угоди № 1 до ОСОБА_1 від 30.01.2009 укладеного між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .

Вирішено питання про судові витрати.

На це рішення суду подало апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк». Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що визначення зобов`язань поручителя, у частині яких порука припинилася, може здійснюватися лише при розгляді позову Банку до поручителя про стягнення заборгованості, однак Банк із таким позовом до поручителя ОСОБА_1 не звертався. Зазначає, що місцевий суд не встановив, яке право позивача є порушеним. Вважає, що цивільні права чи інтереси позивача не порушені, а позивачем обрано невірний спосіб захисту.

У відзиві на апеляційну ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу Банку залишити без задоволення, а рішення місцевого суду залишити без змін. Зокрема, посилаючись на висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду № 522/1528/15 від 26.01.2021, вказує на те, що у даному випадку обраний позивачем спосіб захисту є належним та ефективним. Зазначає, що у цій справі позивач ОСОБА_1 довів наявність окремого спору і наявність свого правомірного інтересу в правовій визначеності, оскільки у Банку станом на березень 2022 року рахується заборгованість за поручителем ОСОБА_1 за договором поруки № 1 від 28.01.2008 у розмірі 1 238 427,15 доларів США, що з`ясовано при оформленні позивачем заяви про відкриття карткового рахунку та перевірці його даних.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про надання кредиту від 28.01.2008 № К009-08/Ф. Відповідно до умов цього договору Банк надав позивачу кредит у розмірі 100 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом, строком до 27.01.2011, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним в порядку і строки, передбачені договором (а.с.9-13)

Для забезпечення виконання зобов`язання за даним кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки від 28.01.2008 № 2 (а.с.15-16).

Також для забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 28.01.2008 № 1. Згідно з умовами вказаного договору поручитель зобов`язався нести відповідальність нести перед кредитором за невиконання ОСОБА_2 усіх зобов`язань, що виникли з вищезазначеного кредитного договору № К009-08/Ф від 28.01.2008 у повному обсязі (а.с.17).

30.01.2009 між позичальником ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено додаткову угоду № 1 до договору кредиту № К009-08/Ф (а.с. 14).

30.01.2009 між Банком та ОСОБА_1 також було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки від 28.01.2008, якою узгоджено зміни відсоткової ставки за основним зобов`язанням, а також визначено строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором до 27.11.2011 (а.с. 18).

Згідно із довідкою АТ КБ «ПриватБанк» станом на 28.03.2022 у ОСОБА_1 наявна заборгованість за договором поруки від 28.01.2008 у розмірі 1 238 427,15 доларів США (а.с.19).

ОСОБА_1 зазначав, що про дану обставину дізнався при оформленні у Банку заяви про відкриття карткового рахунку та перевірці його даних.

Таку заборгованість за договором поруки від 28.01.2008 позивач ОСОБА_1 вважає необгрунтованою, нарахованою станом на 28.03.2022 безпідставно, оскільки порука припинилася у зв`язку з тим, що Банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Крім того, згідно з повідомленням Банку від 02.10.2017 № 30.1.0.0/2 - 80128MKKCL284, направленому позичальнику ОСОБА_2 , поручителю ОСОБА_3 , поручителю ОСОБА_1 , заборгованість за кредитним договором від 28.01.2008 № К009-08/Ф на момент складання повідомлення становила 1 083 997,29 доларів США (а.с.25-27).

Встановлено, що у зв`язку із неналежним виконанням позичальником ОСОБА_2 умов кредитного договору від 28.01.2008 № К009-08/Ф, ЗАТ КБ «ПриватБанк» раніше, 10.06.2009, звертався до Мукачівського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , у якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість (а.с. 20-22, 23) у розмірі 120 576,76 доларів США, що за курсом НБУ на 17.04.2009 складає 928 441,00 грн, з яких:

100 000,00 доларів США - сума заборгованості за основним боргом;

1220,28 доларів США - за нарахованими відсотками;

13 687,40 доларів США - за простроченими відсотками;

3706,48 доларів США - пеня;

998,86 гривень - нарахована комісія за кредитне обслуговування;

14183,10 гривень - прострочена комісія за кредитне обслуговування.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 02.07.2009 було відкрито провадження у справі (а.с. 23).

Надалі ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 24.07.2012 позовну заяву закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу - залишено без розгляду. Така ухвала набрала законної сили 31.07.2012 (а.с. 24).

З матеріалів справи також вбачається, що заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23.02.2012 у справі № 2/0417/2040/2012 позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанку» задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 28.01.2008 № К009-08Ф у розмірі 2 588 359,50 грн

Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 10 000,00 грн. Вирішено питання про судові витрати (а.с. 58).

Однак ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03.09.2012 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23.02.2012 у справі № 2/0417/2040/2012 скасовано та призначено справу для розгляду (а.с.90).

Надалі ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24.12.2012 позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без розгляду. Вказана ухвала набрала законної сили 02.01.2013 (а.с. 91, зворот).

Оцінюючи встановлені обставини у сукупності, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою.

За висновками Верховного Суду України, сформульованими в постанові від 21 листопада 2012 року у справі 6-134цс12, згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність.

Визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності.

Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц):

кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку;

особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим може не обмежуватися випадками, наведеними в пункті 57 вищевказаної постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц.

Ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим має оцінюватися, виходячи з обставин справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії) (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (станом на 28.01.2008) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Фактичний аналіз змісту частини четвертої статті 559 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, свідчить про те, що вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах шестимісячного строку, який слід обчислювати з: - моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами); або - з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України; або - з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб`єктивне право, та полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов`язок боржника за договором.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов`язання за договором поруки у зв`язку з припиненням такого зобов`язання поручителя.

Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, припиняє поруку за умови, що кредитор не пред`явить вимоги до поручителя. У випадку, якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Матеріалами справи підтверджено, що внаслідок порушення боржником виконання зобов`язань за кредитним договором від 28.01.2008 № К009-08/Ф, ЗАТ КБ «ПриватБанк» у червні 2009 року звернувся до суду з позовними вимогами до позичальника і поручителів про повне дострокове повернення всієї суми кредиту й пов`язаних з ним платежів, на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України (а.с.20-23).

Такими діями Банк реалізував своє право, передбачене ст. 1050 ЦК України та п. 2.2.10 кредитного договору достроково вимагати погашення заборгованості у повному обсязі.

Відтак строк виконання основного зобов`язання настав у 2009 році.

У справі про визнання поруки припиненою позивач має довести, що відповідач вважає наявним своє право вимоги і кореспондуючий обов`язок позивача, який не був установлений судовим рішенням або не є предметом розгляду в іншій справі (пункт 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц).

У даній справі поручитель ОСОБА_1 довів, що Банк вважає наявним своє право вимоги і кореспондуючий обов`язок ОСОБА_1 за договором поруки № 1 від 28.01.2008 та додатковою угодою до нього №1 від 30.01.2009, які були укладені для забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_2 за кредитним догвоором № К009-08/Ф.

Як установлено вище, Банк вважає наявним своє право вимоги до поручителя ОСОБА_1 за договором поруки від 28.01.2008, та нарахував йому станом на 28.03.2022 заборгованість у розмірі 1 238 427,15 доларів США.

Поручитель ОСОБА_1 не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити своє право у межах іншого судового розгляду, зокрема, про стягнення з нього коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор наразі не ініціював, після того як раніше у 2009 році реалізував своє право відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, проте його позов було залишено без розгляду.

Внаслідок залишення позову Банку без розгляду поручитель ОСОБА_1 не мав змоги захищати свій інтерес під час судового розгляду у справі із позовними вимогами до боржника і поручителів про повне дострокове солідарне стягнення всієї суми кредиту й пов`язаних з ним платежів.

У зв`язку з цим, колегія суддів відхиляє доводи Банку про те, що поручителем обрано невірний, неефективний спосіб захисту.

Необґрунтованими є посилання представника Банку на наявність заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23.02.2012, яким стягнуто заборгованість зокрема з поручителя ОСОБА_1 , оскільки таке заочне рішення скасоване ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03.09.2012 (а.с.90), а надалі ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24.12.2012 (яка набрала законної сили 02.01.2013) позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без розгляду (а.с. 91).

Попри те, що кінцевий строк основного зобов`язання було визначено до 27.11.2011 (з якого також минув строк існування поруки), у межах розгляду даної справи встановлено, що Банк звернувся достроково з позовом до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, змінив на власний розсуд умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та періодичних платежів, а відтак строк виконання зобов`язання - як основного, так і акцесорних - є таким, що настав у 2009 році.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Строк виконання боржником кожного періодичного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 Цивільного кодексу України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Оскільки відповідно до статті 554 Цивільного кодексу України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України) повинні застосовуватися і до поручителя.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 13.06.2018 року у справі № 408/8040/12, від 22.08.2018 у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18), від 20.03.2019 у справі № 1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18), від 10.04.2019 у справі № 604/156/14-ц вказала на те, що умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Відповідно до п.61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-у, боржник (поручитель) може звернутися до суду з позовом про визнання відсутності права вимоги кредитора за договором поруки (визнання його права припиненим), зокрема про визнання поруки припиненою, і такий спосіб захисту буде належним та ефективним. У разі задоволення цього позову суд у резолютивній частині визнає відсутнім право вимоги кредитора за договором поруки, зокрема визнає поруку припиненою, а не припиняє поруку.

У договорі поруки у справі, що розглядається, сторони не встановили строк поруки, оскільки умова договору поруки № 1 від 28.01.2008 та додаткової угоди № 1 від 30.01.2009 про те, що він діє до повного виконанням зобов`язань за кредитним договором, не є встановленим сторонами строком дії поруки.

В апеляційній скарзі Банк визнав ту обставину, що із позовом до поручителя ОСОБА_1 не звертався після реалізації Банком свого права у червні 2009 року, на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

З урахуванням принципу диспозитивності, меж доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першоїі інстанції дійшов правильних висновків, що порука припинилася на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, а позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою підлягають задоволенню.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст.368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 червня 2023 року.

Головуюча:

Судді: