ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1045/23Головуючий у 1-й інстанції Марциновської І.В.
Провадження № 22-ц/817/614/23 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуюча - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу №607/1045/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.04.2023 року (ухвалене суддею Марциновською І.В. дата складення повного тексту 01.05.2023 року) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до держави російська федерація в особі посольства російської федерації в Україні про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії рф проти України,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року позивач звернулась в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей із вищезазначеним позовом до держави рф в особі посольства рф в Україні про встановлення юридичних фактів та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії рф проти України.

У позові просила встановити юридичні факти, що мають юридичне значення, а саме: 1) вимушене переселення ОСОБА_1 у серпні 2014 року з окупованої території Донецької області до м. Кременчук Полтавської області, м. Маріуполя Донецької області та м. Києва відбулося унаслідок збройної агресії рф проти України та окупації рф частини території Донецької області; 2) вимушене переселення ОСОБА_1 та малолітніх ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у березні 2022 року з м. Київ до м. Тернопіль відбулося унаслідок збройної агресії рф проти України та окупації рф частини території Київської області.

Крім цього, позивач просила стягнути з держави рф на користь ОСОБА_1 компенсацію за відшкодування моральної шкоди у сумі 2764300 грн, що на день пред`явлення позову еквівалентно 70000 євро за офіційним курсом Національного банку України, а також стягнути з держави рф на користь ОСОБА_2 компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 1382150 грн, що на день пред`явлення позову еквівалентно 35000 євро за офіційним курсом Національного банку України, та стягнути з держави рф на користь ОСОБА_2 компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 1382150 грн, що на день пред`явлення позову еквівалентно 35000 євро за офіційним курсом Національного банку України.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивачка із своїми малолітніми дітьми - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживала в м. Донецьк та після початку збройної агресії рф проти України у лютому 2014 року, внаслідок окупації частин території України була змушена разом з дітьми залишити місце проживання та переселитись спочатку в м. Кременчук Полтавської області, надалі в м. Маріуполь, а згодом в м. Київ. Після 24.02.2022 через повномасштабне вторгнення рф на територію України, змушена була вкотре покинути місце проживання у м. Києві та переїхала в м. Тернопіль, де на даний час проживають як внутрішньо переміщенні особи.

Вказувала на те, що такі дії відповідача порушили права та свободи її та її малолітніх дітей, оскільки вони втратили єдине житло (рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 23.11.2017 за її сином ОСОБА_2 визнано право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , де вони проживали сім`єю до липня 2013 року та яку вони також вимушені були покинути), позбавлені вільного спілкування з рідними та друзями, а також втратили налагоджений ними побут та місце праці.

Зазначала, що що внаслідок збройної агресії рф проти України та окупації рф частини території України ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були завдані моральні страждання, які проявилися в істотному порушенні їх конституційних прав, виникненні почуття безпорадності та розчарування, які вони відчувають впродовж тривалого часу, оскільки позбавлені можливості скористатися належним їм житлом, працювати за місцем своєї роботи та здобувати освіту у навчальних закладах, а також позбавлені можливості спілкуватись з близькими їм людьми.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.04.2023 року позов задоволено частково.

Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що вимушене переселення ОСОБА_1 , 15 жовтня 2014 року з окупованої території Донецької області до м. Кременчук Полтавської області відбулося унаслідок збройної агресії російської федерації проти України та окупації російською федерацією частини території Донецької області. Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що вимушене переселення ОСОБА_1 та малолітніх ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12-13 квітня 2022 року з м. Київ до м. Тернопіль відбулося унаслідок збройної агресії російської федерації проти України та ведення активних бойових дій на території м. Київ.

Стягнуто з рф на користь ОСОБА_1 компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 600996 (шістсот тисяч дев`ятсот дев`яносто шість) грн., на користь ОСОБА_1 , в інтересах малолітнього ОСОБА_2 у сумі 400664 (чотириста тисяч шістсот шістдесят чотири) грн., на користь ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 у сумі 200332 (двісті тисяч триста тридцять дві) грн. У задоволенні іншої частино позову відмовлено. Вирішено питання судового збору.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити заочне рішення суду першої інстанції в частині розмірів стягнення моральної шкоди, а саме збільшити їхній розмір до зазначеного у позовній заяві.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_3 на час переміщення з м. Києва до м. Тернополя, внаслідок збройної агресії рф проти України та ведення активних бойових дій на території м. Київ, мав 8 років - він жив свої свідоме життя в м. Києві, ходив до школи та на тренування, мав друзів, постійні соціальні зв`язки з людьми навколо, усвідомлював поняття своєї родини, страху за своє життя та життя своїх рідних та однокласників, в повній мірі усвідомлював страх можливої раптової смерті внаслідок збройної агресії. Аналогічне і стосується старшого сина, якому на час переміщення з м. Києва до м. Тернополя було 13 років. Таким чином вважає безпідставним висновок суду першої інстанції, що нібито малолітні діти в силу свого віку не могли зазнати моральних страждань.

Вказує на те, що судом було встановлено, що позивачка двічі вимушено переселялась внаслідок збройної агресії рф - у 2014 році із м. Донецьк та у 2022 році з м. Києва, тому вважає, що це і є підставою для задоволення її позовної вимоги щодо розміру моральної шкоди саме у розмірі, зазначеному у позові.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засіданні учасники справи не з`явились, повідомлялись належним чином про місце, дату та час розгляду справи, однак це не перешкоджає судовому розгляду справи в силу вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі вказаним вимогам не відповідає.

Судом встановлено наступні обставини справи.

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Шахтарськ Донецької області та з 12.07.2013 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до копії довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 15.10.2014 № , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перемістились з тимчасово окупованої території м. Донецька до м. Кременчука Полтавської області за адресою: АДРЕСА_3 .

Місто Донецьк станом на 15.10.2014, тобто на момент переселення позивача з дітьми до м. Кременчук Полтавської області, було тимчасово окупованою територією України.

Відповідно до копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 25.09.2017 з 25.09.2017 ОСОБА_1 зареєстрована як внутрішньо переміщена особа та фактично проживає/перебуває за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 11).

Згідно до копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3005-/22888 від 02.10.2019 ОСОБА_1 зареєстрована як внутрішньо переміщена особа та фактично проживає/перебуває за адресою: АДРЕСА_5 . За вказаною адресою були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копіями довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3005-/22890 від 02.10.2019 та № 3005-/22889 від 02.10.2019 (а.с. 12, 13, 14).

З 12.04.2022 ОСОБА_1 зареєстрована як внутрішньо переміщена особа та фактично проживає/перебуває за адресою: АДРЕСА_6 . Також за цією ж адресою 13.04.2022 були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Указане підтверджується копіями довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 6117- від 12.04.2022, № 6117- від 13.04.2022 та № 6117- від 13.04.2022 (а.с. 15, 16, 17).

Відповідно до Переліку № 309 від 22.12.2022 у період з 24.02.2022 до 30.04.2022 на усій території м. Києва велися активні бойові дії внаслідок збройної агресії рф.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, дійшов висновку, що факт того, що вимушене переселення ОСОБА_1 15.10.2014 з окупованої території Донецької області до м. Кременчук Полтавської області відбулося унаслідок збройної агресії рф проти України та окупації рф частини території Донецької області, а також факт того, що вимушене переселення ОСОБА_1 та малолітніх ОСОБА_2 і ОСОБА_3 12-13 квітня 2022 року з м. Київ до м. Тернопіль відбулося унаслідок збройної агресії рф проти України та ведення активних бойових дій на території м. Київ, доведені доказами та дані факти мають для позивача юридичне значення.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суд першої інстанції.

Водночас в частині встановлених юридичних фактів судове рішення не оскаржується.

Крім цього, частково задовольняючи позов в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок збройної агресії рф проти України ОСОБА_1 та малолітнім ОСОБА_2 і ОСОБА_3 спричинена моральна шкода.

З цим висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, однак не погоджується із визначеним розміром завданої моральної шкоди.

Починаючи з 2014 року, загальновідомим є той факт, що РФ чинить збройну агресію проти України.

Враховуючи те, що вчинення рф з 2014 року збройної агресії проти України не припиняється до сьогоднішнього часу, рф заперечує суверенітет України, а тому зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету цієї країни немає.

Так, у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України 24.02.2022 Україна розірвала дипломатичні відносини з рф, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства рф в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України.

Отже, починаючи з 2014 року відсутня необхідність у направленні до посольства рф в Україні запитів щодо згоди рф бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням рф збройної агресії проти України та ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави, а починаючи з 24.02.2022 таке надсилання неможливе ще й у зв`язку із розірванням дипломатичних зносин України з рф.

З огляду на те, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку з триваючою повномасштабною збройною агресією рф проти України, чим порушено її суверенітет, отримання згоди рф бути відповідачем у цій справі наразі є недоречним.

Рф, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України. рф діяла не у межах свого суверенного права на самооборону, навпаки віроломно порушила усі суверенні права України, діючи на її території, а тому безумовно надалі не користується у такій категорії справ своїм судовим імунітетом.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 08.06.2022 у справі № 490/9551/19, від 27.07.2022 у справі № 308/9708/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» відсутній обов`язок отримувати згоду компетентних органів рф на пред`явлення до неї позову та залучення до участі у справі як відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦКК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі за текстом - Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п. 5 Постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з п. 9 Постанови розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, наміру, з яким діяв відповідач.

Так в позовній заяві ОСОБА_1 посилалась на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача їй та її дітям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 завдана моральна шкода, яку вона оцінювала у розмірі 105000 євро, а саме 35000 євро на кожного за наслідками вимушеного переміщення у 2022 році з м. Києва до м. Тернополя, а також додатково 35000 євро особисто ОСОБА_1 за наслідками вимушеного переміщення у 2014 році з м. Донецьк в м. Кременчук Полтавської області, а надалі до м. Маріуполя Донецької області та згодом у м. Київ, де вона мешкала до березня 2022 року.

Судом правильно виснував про те, що внаслідок збройної агресії рф проти України ОСОБА_1 та малолітнім ОСОБА_2 і ОСОБА_3 спричинена моральна шкода, яка виразилась в істотному порушенні їх конституційних прав. Так, останні, побоюючись за власне життя та здоров`я, були змушені двічі внутрішньо переміститися на іншу територію України, внаслідок чого змінився усталений для них спосіб життя, що в свою чергу спричинило виникнення у ОСОБА_1 та у малолітніх ОСОБА_2 і ОСОБА_3 почуття безпорадності та розчарування, які вони відчувають впродовж тривалого часу, оскільки позбавлені можливості скористатися належним їм житлом, працювати та здобувати освіту у навчальних закладах за місцем свого постійного проживання.

Водночас суд першій інстанції вважав що, обсяг моральних страждань малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не може визначатись у тій самій мірі, що й моральні страждання інших двох позивачів, оскільки 15.10.2014 під час внутрішнього переміщення з тимчасово окупованої території м. Донецька до м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_3 , будучи шестимісячною дитиною, у силу свого віку не міг зазнати моральних страждань або інших негативних явищ, пов`язаних внаслідок переїзду з одного населеного пункту до іншого. Так само і розмір моральних страждань, спричинених втратою постійного місця проживання, у ОСОБА_3 є меншим, ніж в інших позивачів, оскільки ОСОБА_3 знову ж таки унаслідок свого віку не встиг набути морального зв`язку з місцем проживання у м. Донецьк.

Колегія суддів приходить до переконання про нерелевантність такого висновку суду, з огляду на те, що в позовній заяві ОСОБА_1 фактично пов`язувала завдання моральної шкоди її малолітнім дітям 2009 р.н. та 2014 р.н. із вимушеним переселенням, зумовленим військової агресією рф, саме із міста Києва до міста Тернополя у 2022 році. Тобто станом на той момент дітям було 8 і 13 років. Відповідно питання про неспівмірність розмірів моральних страждань у позивачки та її дітей, яких вони зазнали у 2022 році, підніматись не може, оскільки страх та невпевненість за свої життя та здоров`я та здоров`я сім`ї були як в матері, так і в її дітей.

В свою чергу слушним є зазначення апелянтом про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 жили своє свідоме життя в м. Києві, ходили до школи та на тренування, мали друзів, постійні соціальні зв`язки з людьми навколо, усвідомлювали поняття своєї родини, страху за свої життя та життя своїх рідних та однокласників, в повній мірі усвідомлювали страх можливої раптової смерті внаслідок збройної агресії.

Приймаючи до уваги характер страждань позивачки та її малолітніх дітей, обсяг заподіяної їм шкоди та обставини, за яких така шкода була заподіяна, колегія суддів вважає, що з відповідача держави рф на користь ОСОБА_1 слід стягнути компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 2 000 000 грн., на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 1 000 000 грн. та на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 1 000 000 грн.

Апеляційний суд приходить до переконання, що саме такі розміри відшкодування відповідатимуть засадам розумності, виваженості та справедливості і у повній мірі відшкодують завдану позивачеві та її малолітнім дітям моральну шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, з огляду на слушність доводів апеляційної скарги та невідповідність висновків суду обставинам справи апеляційний суд приходить до переконання, що заочне рішення суду першої інстанції слід змінити в частині визначених розмірів завданої моральної шкоди відповідачем.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 389, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.04.2023 року в частині стягнення моральної шкоди - змінити, збільшивши розмір стягнутої моральної шкоди.

Стягнути з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 2 000 000 грн., на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 1 000 000 грн. та на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 1 000 000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 серпня 2023 року.

Головуюча

Судді