Номер провадження: 22-ц/813/222/23
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Дришлюка А.І.

за участю секретаря: Власенко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 (правонаступниками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) до ОСОБА_1 , за участі третьої особи: ОСОБА_5 про стягнення сплаченої суми штрафу, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Бондар В.Я., 22 липня 2019 року в м. Одеса, -

встановила:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , за участі третьої особи - ОСОБА_5 про стягнення сплаченої суми штрафу (т. 1 а.с. 2-5).

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилалася на те, що 20.03.2013 року позивач та ОСОБА_1 уклали попередній договір про намір продажу житлового будинку АДРЕСА_1 за 6791500,00 грн. не пізніше 10.04.2013 року. У договорі сторони домовилися, що на момент укладення основного договору будинок не буде знаходиться в іпотеці, а за ухилення від укладення Основного договору було передбачено відшкодування збитків, а саме штрафу у 100% розмірі. 10.04.2013 року між сторонами було укладено договір про внесення змін до попереднього договору, згідно якого сторони домовилися перенести укладення договору купівлі-продажу на строк не пізніше 22.04.2013 року, за умови, що ОСОБА_1 підготує всі необхідні документи для оформлення основного договору та до того часу предмет договору не буде обтяжений. Проте, відповідач умови договору не виконала. Тож, ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом про стягнення збитків відповідно до п. 12 та 13 попереднього договору.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2013 року позов ОСОБА_2 було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 958800,00 грн., що еквівалентно 120000,00 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 штраф у розмірі 958800,00 грн., що еквівалентно 120000,00 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 загальну суму грошових коштів у розмірі 1917600,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 3441,00 грн. (т. 1 а.с. 33-36).

Ухвалою Приморського районного суд м. Одеси від 30 березня 2015 року заяву ОСОБА_2 про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання було задоволено. Видано дублікати виконавчих листів по цивільній справі №522/17321/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1917600 грн., а також судових витрат у сумі 3441,00 грн. Визнано поважною причину пропуску строку, який надається для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поновлено пропущений строку для пред`явлення до виконання виконавчих листів №522/17321/13-ц на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2013 року (т. 1 а.с. 88-89).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2015 року скасовано (т. 2 а.с. 41-43).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_5 було задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2013 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової суми та штрафу відмовлено (т. 2 а.с. 45-50).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 14 червня 2017 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2016 року було відхилено. Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2016 року залишено без змін. Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2016 року задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2013 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 174-177).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2019 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 958800 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 штраф у розмірі 95880 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1892,55 грн.. В іншій частині позову відмовлено (т. 3 а.с. 53-56).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 3 а.с. 65-74).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції залишив без належної уваги той факт, що у Одеському апеляційному суді у справі №522/14701/15 вирішується питання щодо визнання недійсним попереднього договору від 20.03.2013 року, який є основним документом для вирішення даних спірних відносин; попередній договір від 20.03.2013 року не укладався ОСОБА_1 , її підпис на ньому є спірним; відсутнє підтвердження сплати ОСОБА_2 грошових коштів за попереднім договором від 20.03.2013 року саме ОСОБА_1 .

Крім того, представник ОСОБА_1 посилається на те, що вироком Київського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були визнані невинуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та виправдані за недоведеністю в їх діях складу інкримінованого злочину. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди у сумі 3068724 грн. залишений без розгляду. Апелянт вважає, що під час перегляду вироку у апеляційному порядку Одеській апеляційний суд встановлював обставини укладення попереднього договору від 20.03.2013 року та договору про внесення змін до попереднього договору від 10.04.2013 року, а також обставини передачі грошових коштів за попереднім договором.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду не надходив, що не заважає розгляду справи у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , як подружжя, є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 19.12.2012 року Приватним нотаріусом Іллічовою Н.А. зареєстрований договір іпотеки за №11265 і №11502 з ТОВ «УніКредитБанком», за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку житловий будинок АДРЕСА_1 для забезпечення кредитних зобов`язань свого чоловіка ОСОБА_5 (т.1 а.с.9-11).

20.03.2013 року ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_2 попередній договір купівлі-продажу, за умовами якого відповідач взяла на себе зобов`язання продати позивачу вказаний житловий будинок АДРЕСА_1 , який знаходиться в іпотеці банку. Вказаний договір сторони посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. та зареєстровано в реєстрі за №414 (т.1 а.с.6).

Згідно з пунктом 15 договору цей договір вчинено за згодою чоловіка продавця ОСОБА_5 , окремою заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. 20.03.2013 року за реєстровим № 413.

Так, згідно заяви від 20.03.2013 року, що посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. та зареєстрована у реєстрі за № 413, ОСОБА_5 дав згоду своїй дружині ОСОБА_1 на укладення попереднього договору, договорів про внесення змін та/або доповнень до нього, за яким остання зобов`язується продати житловий будинок АДРЕСА_1 та у майбутньому договору купівлі-продажу вищезазначеної нерухомості.

За умовами укладеного договору ОСОБА_1 зобов`язалася продати ОСОБА_2 вказаний житловий будинок за 6791500 грн., що еквівалентно 850000 доларів США, із розрахунку 7,993 грн. за 1 долар США, не пізніше 10.04.2013 року.

На підтвердження намірів щодо придбання зазначеного об`єкта нерухомості, позивачем було передано відповідачу грошову суму у розмірі 958800 грн, що еквівалентно 120000 доларів США, що додатково підтверджується написаною ОСОБА_1 розпискою від 20.03.2013 року та п. 6 попереднього договору (т.1 а.с.7).

Пунктом 7 попереднього договору встановлено, що на день укладання цього договору предмет договору знаходиться в іпотеці та на нього накладена заборона відчуження за іпотечним договором.

Відповідно до п. 8 попереднього договору, сторони договору домовилися, що на день укладання договору купівля-продажу житловий будинок АДРЕСА_1 не повинен бути заставленим, перебувати у податковій заставі, іпотеці, у спорі та під забороною (арештом), щодо предмету договору має бути відсутня будь-яка заборгованість з оплати комунальних платежів та інших послуг, в тому числі послуг зв`язку, адреса розташування об`єкта нерухомості не повинна бути юридичною адресою жодної юридичної особи.

У разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за попереднім договором особа, яка порушила зобов`язання повинна сплатити іншій стороні штраф у розмірі 100 % від суми зобов`язання, вказаної в п. 12 попереднього договору, а саме: у розмірі 958800 грн, що еквівалентно 120000 доларів США.

10.04.2013 року між сторонами було укладено договір про внесення змін до попереднього договору, відповідно до умов якого сторони перенесли дату укладання договору купівлі-продажу та домовились укласти договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку не пізніше 22.04.2013 року за умови, що ОСОБА_1 підготує всі необхідні документи для оформлення основного договору та до того часу предмет попереднього договору не буде обтяжений (т.1 а.с.8).

Згідно п. 2 договору про внесення змін до попереднього договору, інші умови попереднього договору залишаються без змін.

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованих 22.04.2013 року, спірний об`єкт нерухомості знаходився під забороною відчуження, підставою обтяження є договір іпотеки, іпотекодержатель: ТОВ «УніКредитБанк».

Рішенням №1856565 від 22.04.2013 року державний реєстратор Фролова Р.В. відмовила ОСОБА_1 у задоволенні заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) прийнятої 22.04.2013 за реєстраційним номером 942464, оскільки заяву подано після державної реєстрації обтяжень (т.1 а.с.12).

28.04.2013 року ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_1 з письмовою вимогою, в якій просила повернути передані нею кошти у підтвердження намірів придбання зазначеного вище об`єкта нерухомості у розмірі 958800 грн та сплати передбачений попереднім договором штраф у розмірі 958800 грн. (т.1 а.с.13-14), однак вказана вимога останньою виконана не була.

Колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_1 вимог про визнання попереднього договору недійсним не заявляла, не спростувала невиконання нею умов попереднього договору та наявності неповернутої суми грошових коштів, а також не спростувала факт отримання нею від позивачки 958800 грн, що еквівалентно 120000 доларів США, відповідно до умов цього договору.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, попередній договір та договір про внесення змін та/або доповнень до нього є дійсними та їх положення є обов`язковими до виконання сторонами договору, і апелянтом факт невиконання умов вказаних договорів не спростований.

Крім того, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 у апеляційній скарзі посилається на те, що у Одеському апеляційному суді у справі №522/14701/15 вирішується питання щодо визнання недійсним попереднього договору від 20.03.2013 року, який є основним документом для вирішення даних спірних відносин.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно, у липні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними та відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2016 року у справі №522/14701/15 позов ОСОБА_5 було задоволено частково.

Визнано недійсним попередній договір від 20.03.2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. та зареєстрований у реєстрі за № 414.

Визнано недійсним договір про внесення змін до попереднього договору від 10.04.2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р. В. та зареєстрований у реєстрі за № 586.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково. Заочне рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2016 року скасовано та прийнято постанову, якою відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 .

Постановою Верховного Суду від 27.03.2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_5 задоволено частково. Постанову апеляційного суду Одеської області від 23.10.2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Одеського апеляційного суду від 21 травня 2021 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 01 липня 2022 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору недійсним відмовлено.

Розглядаючи справу №522/14701/15, апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну оцінку, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем всупереч вимогам статті 81 ЦПК України не доведено, що підпис у заяві про надання згоди на укладення попереднього договору про продаж житлового будинку АДРЕСА_1 та договорів про внесення змін та/або доповнень до нього від 23 березня 2013 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р. В., виконаний не ним, а іншою особою.

Крім того, колегія суддів враховує, що з копій повних висновків судово-почеркознавчої експертиз: № 5036/032 від 16.03.2017 року, № 5037/02 від 14.04.2017 року та № 5038/02 від 28.04.2017 року, які були проведені в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0006244 за обвинуваченням ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 статті 190 КК України, досліджених судом апеляційної інстанції у межах розгляду даної справи, вбачається наступне.

Так, з висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 5036/02 від 16.03.2017 року, складеного експертом ОСОБА_6 , вбачається наступне:

1.Рукописний запис «Долженко» в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій (справа № 02-3. Том 1, розпочато: 11.03.2013 року, закінчено: 28.05.2013) розміщений на лицевій стороні 81 аркушу реєстру. В графі 7 «підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчинення нотаріальних дій» (реєстровий запис № 413) виконаний самим ОСОБА_5 .

2.Підпис від імені ОСОБА_5 в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій (справа № 02-3. Том 1, розпочато: 11.03.2013 року, закінчено: 28.05.2013) розміщений на лицевій стороні 81 аркушу реєстру. В графі 7 «підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчинення нотаріальних дій» (реєстровий запис № 413) виконаний самим ОСОБА_5 .

Відповідно до висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 5037/02 від 14.04.2017 року складеного експертом В.Ю. Факторович:

1.Рукописний текст « ОСОБА_1 » у примірнику договору про внесення змін до попереднього договору від 10.04.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.К. та внесеному до реєстру для реєстрації нотаріальних дій за № 586, розташований в нижній частині документу, в графі «Підписи:», на верхній лінії графлення, виконаний самою ОСОБА_1 .

2.Рукописний запис « ОСОБА_7 » у примірнику договору про внесення змін до попереднього договору від 10.04.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.К. та внесеному до реєстру для реєстрації нотаріальних дій за № 586, розташований в нижній частині документу, в графі «Підписи:», на нижній лінії графлення, виконаний самою ОСОБА_2 .

3.Підпис від імені ОСОБА_1 у примірнику договору про внесення змін до попереднього договору від 10.04.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.К. та внесеному до реєстру для реєстрації нотаріальних дій за № 586, розташований в нижній частині документу, в графі «Підписи:», на верхній лінії графлення, ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_1 », виконаний самою ОСОБА_1 .

4.Підпис від імені ОСОБА_2 у примірнику договору про внесення змін до попереднього договору від 10.04.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.К. та внесеному до реєстру для реєстрації нотаріальних дій за № 586, розташований в нижній частині документу, в графі «Підписи:», на верхній лінії графлення, ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_7 », виконаний самою ОСОБА_2 .

5.Підпис від імені ОСОБА_1 в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій ( справа № 02-3, том. 1 розпочато: 11.01.2013, закінчено: 28.05.2013), розміщений в графі 7 «підписи осіб (їх представників). Які звернулися за вчиненням нотаріальних дій» (реєстровий запис № 586), виконаний самою ОСОБА_1 .

6.Підпис від імені ОСОБА_2 в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій ( справа № 02-3, том. 1 розпочато: 11.01.2013, закінчено: 28.05.2013), розміщений в графі 7 «підписи осіб (їх представників). Які звернулися за вчиненням нотаріальних дій» (реєстровий запис № 586), виконаний самою ОСОБА_2 .

З висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 5038/02 від 28 квітня 2017 року, складеного експертом Факторович В.Ю., вбачається:

1.Рукописний запис « ОСОБА_1 » у примірнику попереднього договору від 20.03.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. та внесеного до реєстру для реєстрації нотаріальних дій за № 414, розташований в нижній частині зворотного боку документу, в графі «Підписи» на верхній лінії графлення, виконаний самою ОСОБА_1 .

2.Рукописний запис « ОСОБА_7 » у примірнику попереднього договору від 20.03.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. та внесеного до реєстру для реєстрації нотаріальних дій за № 414, розташований в нижній частині зворотного боку документу, в графі «Підписи» на нижній лінії графлення, виконаний самою ОСОБА_2 .

3.Підпис від імені ОСОБА_1 у примірнику попереднього договору від 20.03.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., та внесеного до реєстру для реєстрації нотаріальних дій за № 414, розташований в нижній частині зворотного боку документу, в графі «Підписи», на верхній лінії графлення, ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_1 », виконаний самою ОСОБА_1 .

4.Підпис від імені ОСОБА_2 у примірнику попереднього договору від 20.03.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., та внесеного до реєстру для реєстрації нотаріальних дій за № 414, розташований в нижній частині зворотного боку документу, в графі «Підписи», на нижній лінії графлення, ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_7 », виконаний самою ОСОБА_2 .

Вказані експертні висновки надані у рамках кримінального провадження та складені судовим експертом, попередженим про кримінальну відповідальність за надання свідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Таким чином, колегія суддів приймає до уваги, в якості належного доказу у даній справі, висновки судово-почеркознавчих експертиз № 5036/032 від 16.03.2017 року, № 5037/02 від 14.04.2017 року та № 5038/02 від 28.04.2017 року, які були проведені в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0006244 за обвинуваченням ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 статті 190 КК України, оскільки дані зазначених експертиз містять інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні.

Колегія суддів враховує, що у матеріалах кримінального провадження наявні висновки також Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 259п від 21.07.2016 року та № 258п п від 21.07.2016 року, згідно яких:

1.У висновку № 259п від 21.07.2016 року - «Підпис від імені ОСОБА_1 , а також рукописний текст « ОСОБА_1 » в попередньому договорі від 20.03.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , засвідчений нотаріусом Фроловою Р.В., зареєстрований за № 414 виконаний, ймовірно, не ОСОБА_1 , а іншою особою. Вирішити питання в категоричній формі не виявилось можливим у зв`язку з простою побудовою утворюючих досліджуваний підпис та запис елементів, недостатньою кількістю порівняльного матеріалу»;

2.У висновку № 258п від 21.07.2016 року «Підпис від імені ОСОБА_1 , а також рукописний текст « ОСОБА_1 » в договорі про внесення змін до попереднього договору від 10.04.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , засвідчений нотаріусом Фроловою Р.В., зареєстрований за № 414 виконаний, ймовірно, не ОСОБА_1 , а іншою особою. Вирішити питання в категоричній формі не виявилось можливим у зв`язку з простою побудовою утворюючих досліджуваний підпис та запис елементів, недостатньою кількістю порівняльного матеріалу».

Однак, колегія суддів приймає до уваги, що у даному випадку експертом не надано відповідь у категоричній формі у зв`язку із простою побудовою утворюючих досліджуваний підпис та запис елементів, недостатньою кількістю порівняльного матеріалу.

Також колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 при розгляді даної справи у судах першої та апеляційної інстанцій заперечувала факт підписання нею попереднього договору від 20.03.2013 року та договору про внесення змін до попереднього договору від 10.04.2013 року, однак, клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи у справі не заявляла.

Крім того, у апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 посилається на те, що вироком Київського районного суду м. Одеси від 08.12.2017 року у справі № 520/9388/17, залишеним без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.02.2023 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були визнані невинуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України, та виправдані за недоведеністю в їх діях складу інкримінованого злочину. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди у сумі 3068724 грн. залишений без розгляду. На думку апелянта, під час перегляду вироку у апеляційному порядку Одеській апеляційний суд також встановлював обставини укладення попереднього договору від 20.03.2013 року та договору про внесення змін до попереднього договору від 10.04.2013 року, а також обставини передачі грошових коштів за попереднім договором.

Однак, колегія суддів вважає посилання представника апелянта на вказані судові рішення передчасними, оскільки ухвала Одеського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року була оскаржена у касаційному порядку прокурором Пермяковою Л.Д., і наразі справа перебуває у провадженні Верховного Суду.

Згідно ч. 1 ст.1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно ч.ч. 1,3 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України. виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З огляду на правові висновки Верховного Суду України, неодноразово викладені у постановах від 28.08.2019 року у справі № 128/1885/14-ц, від 27.11.2019 року у справі №520/6286/16-ц та від 13.01.2021 року у справі № 686/6823/14-ц, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Аванс не має забезпечувальної функції.

Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, оскільки договір купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі не укладено, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана ОСОБА_1 відповідачу грошова сума в розмірі 958 800 грн. є авансом, яка підлягає обов`язковому поверненню позивачу згідно вимог ст.570 ЦК України.

Законом не передбачено, що якщо аванс згідно з умовами попереднього договору був переданий, а зобов`язання не виконано, тобто основний договір у визначений попереднім договором строк не укладений, то аванс залишається у сторони, яка його отримала. Якщо така умова включається до попереднього договору, то вона суперечить законодавству.

При цьому судом першої інстанції вірно наголошено, що підстава відмови від укладання договору, або відмова у передачі в будь-якій інший спосіб нерухомого майна від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 правового значення для вирішення виниклого спору не мала, так як сплачена грошова сума у вигляді авансу повертається в будь-якому випадку її платнику.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що оскільки матеріалами справи підтверджується укладення попереднього договору та сплачення ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 авансу у розмірі 958800 грн., а основний договорі між сторонами укладено не було, то сплачена сума авансу підлягає поверненню на користь ОСОБА_2 .

Щодо вимог про сплату штрафу, то судом зазначено наступне.

Згідно п. 13 Попереднього договору від 20.03.2013 року у разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язання за цим договором винна у такому порушені сторона повинна сплатити іншій стороні штраф у розмірі 100% (сто відсотків) від суми цього зобов`язання, вказаної у п. 12 цього Договору.

Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.ч. 1-2 ст.551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Виходячи із загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов`язання, санкція у вигляді неустойки спрямовується на забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Як вбачається з матеріалів справи, аванс було сплачено у розмірі 958800 грн., що є великою сумою, тому стягнення штрафу, відповідно до п. 13 укладеного між сторонами договору, на думку суму, мало бути зменшено до 10% від суми сплаченого авансу, з метою уникнення безпідставного збагачення сторони за рахунок іншої. Відповідно, 10% від сплаченої суми авансу становить 95880 грн. та підлягає стягненню у якості штрафу за не виконання умов договору.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 26 травня 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

А.І. Дришлюк