№ 207/811/23
№ 2/207/479/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бистрової Л.О.

при секретарі Пономаренко В.К.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Орган опіки та піклування виконавчий комітет Кам`янської міської ради, представлений належною юридичною особою Службою у справах дітей Кам`янської міської ради, Південний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Черненко Т.Б. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Орган опіки та піклування виконавчий комітет Кам`янської міської ради, представлений належною юридичною особою Службою у справах дітей Кам`янської міської ради, Південний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначила, що 18.12.2021 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, про що свідчить відповідний актовий запис № 324 за місцем державної реєстрації: Південного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) і підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 18.12.2021 р. серії НОМЕР_1 .

Від цього шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Місце реєстрації позивача, відповідача та малолітньої дитини відповідно до довідки, отриманої на адвокатський запит, АДРЕСА_1 .

Однак, не зважаючи на те, що відповідач має маленького сина, у жовтні 2022 року зібрала свої речі і виїхала у невідомому напрямку, покинув дитину на батька. Де зараз перебуває мати дитини позивачеві не відомо. На час подачі цього позову місце постійного проживання відповідачки не відомо. Інколи відповідачка з`являється у місті Кам`янське, але за адресою своєї реєстрації не приходить.

Дитина продовжує проживати з батьком та рідною бабусею - ОСОБА_4 за адресою своєї реєстрації: АДРЕСА_1 .

Мати дитину не відвідує, не спілкується, не утримує, не виявляє турботи про її стан здоров`я та фізичний розвиток.

На зв`язок для вирішення питання щодо виховання та утримання дитини відповідачка не виходить, спілкуватися при зустрічі взагалі не бажає.

До досягнення дитиною одного року звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу у позивача не було правових підстав, тому питання про розірвання шлюбу буде вирішуватися окремо після досягнення дитиною одного року.

Відповідно до Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та з урахуванням веденням в Україні воєнного стану за Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р., позивач проходить військову службу у Збройних Силах України.

Внаслідок того, що мати не приймає взагалі участь у вихованні та утриманні дитини, дитина на час перебування позивача на військовій службі знаходиться на вихованні у своєї рідної бабусі. Після отримання копії наказу про зарахування позивача до військової частини.

Про те, що мати самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, свідчить відповідь КНП КМР «ЦПМСД № 3» від 11.01.2023 р. № 2/1-02, отриманої на адвокатський запит. Відповідно до цієї довідки вбачається, що відповідачка у профілактичних заходах дитини участі не приймає з листопада 2022 року, а на всі медичні огляди та проведення профілактичних щеплень дитину приводить бабуся - ОСОБА_4 , з якою дитина зараз мешкає.

Дитині виключно позивачем та бабусею забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Нагляд за станом здоров`я дитини здійснюють тільки позивач та бабуся.

Відповідач не цікавиться розвитком та успіхами у розвитку ОСОБА_3 .

Все вищезазначене свідчить виключно про одне: відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків.

Позивач та рідна бабуся дитини максимально намагаються забезпечувати всі потреби ОСОБА_3 , займаються його вихованням, проявляють турботу про його фізичний розвиток, позивач купує одяг, взуття та інші речі, докладає всіх зусиль, щоб син отримував відповідне для його віку та потреб харчування та розвиток.

Відповідачка покинула свого сина в той час коли йому дуже потрібна турбота саме матері. Крім того, дитина опинилася у важкому психологічному стані внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, постійної повітряної тривоги, відсутність світла. Адже в такий скрутний час, мати дитини взагалі не інтересується життям і здоров`ям свого сина, що підтверджується відсутністю адже будь-яких телефонних розмов щодо стану здоров`я та розвитку сина.

Неодноразові звернення до відповідачки змінити свою поведінку відносно свого сина, який дуже потребує батьківського піклування, до позитивних результатів не призвело. Навпаки, відносини погіршилися, відповідачка взагалі змінила номер телефону і спілкування з нею взагалі припинилося. Місце її проживання позивачеві та бабусі не відомо.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримали повністю.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надала заяву щодо розгляду справи за її відсутності. Позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надали заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечували.

Представник третьої особи - Південного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в судове засідання не з`явився, надали заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечували.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що пред`явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило.

У судовому засіданні було встановлено наступне:

Відповідно до Свідоцтва про шлюб від 18.12.2021 р. серії НОМЕР_1 18.12.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, про що свідчить відповідний актовий запис № 324 за місцем державної реєстрації: Південного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 від 20.01.2022 року.

Відповідно довідки Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради №10/27вих від 06.01.2023 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ..

Згідно відповіді КНП КМР «ЦПМСД № 3» від 11.01.2023 р. № 2/1-02, отриманої на адвокатський запит вбачається, щодо стану здоров`я малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначено, що за інформацією сімейного лікаря амбулаторії ЗПСМ №4 ОСОБА_6 дитина ОСОБА_3 , зареєстрований та спостерігається у лікаря з народження на підставі укладання з нею декларації. На теперішній час дитина здорова. Мати дитини ОСОБА_2 неодноразово у супроводі бабусі ОСОБА_4 регулярно відвідували сімейного лікаря з приводу профілактичних оглядів та спостережень на період захворювань. В листопаді та в грудні місяці в амбулаторію на медичні огляди та проведення профілактичних щеплень дитину приносила бабуся. ОСОБА_2 в профілактичних заходах дитини з 01.11.2022 року до теперішнього часу участі не приймала.

Відповідно до висновку № 8вих-20/294 від 24.05.2023 року виконавчого комітету Кам`янської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , у відношенні її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначено, що ураховуючи вік дитини та те, що ОСОБА_2 швидкоплинно змінює думку щодо позбавлення її батьківських прав, інтереси малолітнього ОСОБА_3 , 2021 р.н., беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради від 13.03.2023 року, вважає позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити на розсуд суду.

Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Окремого рішення суду на підтвердження цього факту не потрібно.

У відповідності до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідачка по справі жодним чином не була позбавлена інформації стосовно міста перебування дитини, а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні сина з матір`ю та прийманні участі матері у вихованні. Вище викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на матір законом.

У відповідності до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Нехтування батьківськими обов`язками з боку матері, на мою думку, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права матері, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті сина, як з моральної, так і з правової точки зору.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ст.32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше.

Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України).

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав малолітніх та неповнолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому як найкращих інтересів дітей (статті 1, 9 Конвенції про права дитини від 19.11.1989 р., ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.1991 р. №789-XII).

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167).

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон №2402-ІІІ), кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.12 Закону №2402-ІІІ, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України).

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Неодноразові звернення до відповідачки змінити свою поведінку відносно свого сина, який дуже потребує батьківського піклування, до позитивних результатів не призвело. Навпаки, відносини погіршилися, відповідачка взагалі змінила номер телефону і спілкування з нею взагалі припинилося. Місце її проживання позивачеві та бабусі не відомо.

Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у постанові від 13.07.2022 по справі № 366/2047/18, зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Верховний Суд у постанові від 13.07.2022 по справі № 366/2047/18, зазначив, що вирішуючи спір, суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України» право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України», втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей.

Згідно з частиною третьою статті 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, тому вирішення судом першої інстанції у цій справі вимоги про стягнення аліментів не є порушенням норм процесуального права, оскільки суд одночасно з позбавленням батьківських прав може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Оскільки відповідачем в повному обсязі визнано позовні вимоги, тому доводи позивача щодо того, що відповідачка дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний його розвиток, не піклується про стан його здоров`я, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними. За таких обставин позов заявлено обґрунтовано та у відповідності до вимог чинного законодавства, тому він підлягає задоволенню у повному обсязі.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Задовольняючи позов, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, а саме судовий збір у сумі 1073 гривень 60 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст.8,12 Закону України «Про охорону дитинства» ст.ст. 150,157, 164,165, 180-182 СК України, ст.ст. 259, 263-265, 351-356 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Орган опіки та піклування виконавчий комітет Кам`янської міської ради, представлений належною юридичною особою Службою у справах дітей Кам`янської міської ради, Південний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженку м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянку України, РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , батьківських прав у відношенні її сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кам`янське Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянки України, РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти у розмірі від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи стягнення з 20 лютого 2023 року.

Рішення є підставою для внесення відповідної відмітки про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 в актовому записі № 10 від 20.01.2022 року складеному Південним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , понесені судові витрати: 1073 гривень 60 копійок судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.О. Бистрова