Провадження № 2/947/260/23
01.06.2023 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого-судді Огренич І.В.
при секретарі - Грабовій Т.П.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 , Київської районної адміністрації ОМР, треті особи: орган опіки та піклування Київської районної державної адміністрації ОМР, ОСОБА_4 про визнання реєстрації місця проживання недійсною та скасування розпорядження, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просить визнати недійсною та скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та визнати недійсним розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 188 від 08.04.2019 року, яким було вирішено зберегти за малолітнім ОСОБА_2 право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому позивач посилається на те, що з 13.07.2006 року він та його мати ОСОБА_4 є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2006 року (справа №2-4764/2006р.), колишня власниця спірної квартири ОСОБА_6 була визнана такою, що втратила право користування квартирою. Вказаним рішенням було встановлено, що ОСОБА_6 з моменту придбання квартири, тобто з 1999 році у квартирі не проживає.При цьому, позивач дізнався, що 15.11.2006 року у період розгляду справи №2-4764/2006р., у спірній квартирі був зареєстрований новонароджений син ОСОБА_6 - ОСОБА_2 . Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради за № 597 від 18.09.2015 року надано малолітньому ОСОБА_2 статус дитини-сироти. Розпорядженням Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області № 151 від 10.05.2017 року призначено ОСОБА_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , опікуном над дитиною-сиротою ОСОБА_2 .
Згідно з розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 188 від 08.04.2019 року вирішено зберегти за малолітнім ОСОБА_2 , право користування житлом, за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач звертався до Київського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою, так як ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживає з 27.11.1999 року, із того ж часу, як і його мати, яку після укладення договору купівлі-продажу ніхто не бачив. Однак, позивачу було відмовлено, а тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом.
Згідно ухвали суду від 22.10.2021 року провадження у справі було відкрито.
Ухвалою суду від 16.12.2021 року, було зобов`язано Піщанську районну державну адміністрацію Вінницької області надати до суду належним чином засвідчену копію справи, щодо призначення ОСОБА_3 , опікуном над дитиною-сиротою ОСОБА_2 , згідно Розпорядження Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області № 151 від 10.05.2017р.
Ухвалою суду від 10.02.2022 року, було зобов`язано Дільницю № 4 КП «ЖКС «Вузівський» надати до суду належним чином засвідчені копії документів (правовстановлюючих на квартиру, згода власника на реєстрацію чи ін.), на підставі яких було зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 , 2006 року народження у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник позивача - адвокат Гареєв Є.Ш. у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, також представник не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач - ОСОБА_2 , інтереси якого представляє ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, повідомлялась, про причини неявки до судового засідання не сповістила, правом на надання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, будь-яких письмових заяв та клопотань до суду з приводу розгляду справи не надала.
Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
3-я особа: представник органу опіки та піклування Київської районної державної адміністрації ОМР у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у заяві.
3-я особа: ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи була повідомлені належним чином.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Як встановлено у судовому засіданні, згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.07.2020 р., договором купівлі - продажу від 27 листопада 1999 року та рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2002 року позивачу та його матері ОСОБА_4 належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2006 року у справі №2-4764/2006р., колишня власниця спірної квартири та мати ОСОБА_2 - ОСОБА_6 була визнана такою, що втратила право користування квартирою. Вказаним рішенням було встановлено, що ОСОБА_6 з моменту придбання квартири, тобто з 1999 році у спірній квартирі не проживає.
Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Згідно довідки від 05.12.2019 року, 15.11.2006 року у період розгляду справи №2-4764/2006р., у спірній квартирі був зареєстрований новонароджений син ОСОБА_6 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно із розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 188 від 08.04.2019 року вирішено зберегти за малолітнім ОСОБА_2 , право користування житлом, за адресою: АДРЕСА_1 .
На даний час, дана справа перебуває у провадженні Одеського апеляційного суду (за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ).
Згідно з актами про не проживання від 07.11.2018 року, 27.11.2019 року, 16 січня 2020 року, посвідченим КП ЖКС «Вузівський» ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживає з 27.11.1999 року.
Згідно Акту обстеження умов проживання від 04 травня 2017 року, який міститься у матеріалах справи щодо призначення опікуном ОСОБА_3 , проведено обстеження будинку, якій належить ОСОБА_3 розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та зазначено, що у будинку проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
У матеріалах справи також міститься висновок про можливість ОСОБА_3 бути опікуном та Розпорядження Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області № 151 від 10.05.2017 року про призначення опікуна, яке надано службою у справах дітей Піщанської районної державної адміністрації. Отже, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 постійно проживають за адресою: АДРЕСА_2 , і відповідно в спірній квартирі в м.Одесі ніколи не проживали.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач не міг бути зареєстрований у спірній квартирі, оскільки ані його мати ОСОБА_6 , ані він не проживав з листопада 1999 року за спірною адресою, а відповідач взагалі ніколи у ній не знаходився.
Згідно з ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.
Згідно ст. 156 ЖК України,члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Згідно ч. 2 ст. 405 член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що вселити у житло члена сім`ї, у тому числі дитину, можливо лише при проживанні у цьому житлі, користування ним.
Суд зауважує, що ОСОБА_6 з 27 листопада 1999 року не була власником, не проживала у квартирі АДРЕСА_3 , а відповідно і не могла та не мала права вселяти та реєструвати в неї інших членів своєї сім`ї.
Відповідно до ч. 1 ст.6З З акону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових та службових осіб з питань свободи пересування, вільного вибору місця проживання, реєстрації місця проживання чи місця перебування особи можуть бути оскаржені в установленому законом порядку.
Згідно абзаців 1-4 пункту 11 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру №207 встановлено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.
Згідно частини четвертої п. 28 Правил №207 працівник органу реєстрації: формує і вносить дані про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи до реєстру територіальної громади; формує інформацію про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи для її передачі до Реєстру.
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 391 ЦК України,власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, тягар доказування обґрунтованості заявлених позовних вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст.12 ЦПК України.
При таких обставинах та аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, з`ясовуючи вказані обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів, на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, та керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», суд дійшов висновку про те, що позивачем ОСОБА_1 надано суду належні, достовірні та достатні докази, а тому вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 2, 12,13, 76-83, 141, 200, 263-265, 273, 280-289, 354-355 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , інтереси якого представляє ОСОБА_3 , Київської районної державної адміністрації ОМР, треті особи: Орган опіки та піклування Київської районної державної адміністрації ОМР, ОСОБА_4 про визнання реєстрації місця проживання недійсною та скасування розпорядження - задовольнити.
Визнати недійсною та скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати недійсним розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 188 від 08.04.2019 року, яким було вирішено зберегти за малолітнім ОСОБА_2 право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 07.06.2023 року.

Суддя Огренич І. В.