Ухвала

26 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 757/1475/15

провадження № 61-986ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Шоста київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частку майна в порядку спадкування, за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року за нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:

Печерський районний суд м. Києва рішенням від 15 серпня 2016 року позов ОСОБА_2 задовольнив. Визнав за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року за нововиявленими обставинами.

Печерський районний суд м. Києва ухвалою від 14 грудня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року за нововиявленими обставинами відмовив. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року залишив в силі.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 08 червня 2021 року звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Київський апеляційний суд ухвалою від 13 серпня 2021 року апеляційну скаргу залишив без руху та надав заявнику десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків, а саме - заявнику необхідно було зазначити поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, і роз`яснив заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

На виконання вимог ухвали ОСОБА_1 було подано до апеляційного суду заяву про усунення недоліків, у якій заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Київський апеляційний суд ухвалою від 20 грудня 2022 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року.

19 січня 2023 року до Верховного Суду через систему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору. Касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення ухвали, а саме - заявнику слід було необхідно надіслати до суду нову редакцію касаційної скарги, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підставу (и) касаційного оскарження судового рішення у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судового рішення, обґрунтувати порушення судом норм процесуального права, надати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, надати документ про сплату судового збору, і роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

24 лютого 2023 року на виконання вимог вказаної ухвали ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надіслав нову редакцію касаційної скарги та документ про сплату судового збору у розмірі 429,44 грн.

Разом із цим, ОСОБА_1 в касаційній скарзі заявив клопотання про повернення йому судового збору у розмірі 429,44 грн, як сплачений у більшому розмірі, ніж встановлено законом для особи, звільненої від його сплати на підставі частини другої статті 133 ЦПК України та пункту 1 частини першої, частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» посилаючись на відсутність у нього доходів у 2022 році, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 16 січня 2023 року, з яких видно, що річний дохід ОСОБА_1 за попередній календарний рік склав 0 грн.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Згідно з частиною другою статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

За змістом статті 136 ЦПК України єдиною підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони і особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Стаття 136 ЦПК України визначає право суду на звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, виходячи із майнового стану сторони, водночас саме стаття 8 Закону України «Про судовий збір», яка є спеціальною, конкретизує порядок, умови такого звільнення і коло осіб, які можуть бути звільнені від сплати судового збору.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (частина друга статті 8 Закону України «Про судовий збір»).

З аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5 вказаного Закону, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду, навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18 (провадження № 11-336апп20).

Що ж до самих умов, визначених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», вони диференційовані за суб`єктним та предметним застосуванням.

Умови, визначені у пункті 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», можуть застосовуватися лише до позивачів - фізичних осіб, за умови, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу за попередній календарний рік.

Таким чином, пункт 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» визначає, що для вирішення клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати суд має встановити розмір річного доходу заявника за попередній календарний рік.

Європейський суд з прав людини також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення у справі «Креуз проти Польщі», від 19 червня 2001 року).

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення у справах «Княт проти Польщі», «Єдамскі та Єдамска проти Польщі», від 26 липня 2005 року).

Отже, з урахуванням сплаченого судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 429,44 грн, ОСОБА_1 не доведено обставин, які б свідчили про наявність достатніх підстав для звільнення від сплати судового збору, зокрема, не надано доказів, які б повно підтверджували розмір його річного доходу за попередній календарний рік.

З огляду на викладене клопотання ОСОБА_1 про повернення йому судового збору у розмірі 429,44 грн, сплаченого у більшому розмірі, ніж встановлено законом для особи, звільненої від його сплати, не підлягає задоволенню.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року та справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду 19 січня 2022 року у справі № 2-380/11, від 30 червня 2021 року у справі № 569/2421/20, від 11 серпня 2020 року у справі № 404/4551/19, від 28 січня 2021 року у справі № 260/1888/20, від 19 лютого 2021 року у справі № 909/541/19, від 31 березня 2021 року у справі № 240/13092/20, від 09 квітня 2021 року у справі № 500/90/19, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/1129/19, від 19 травня 2021 року у справі № 910/16033/20, від 02 серпня 2021 року у справі № 914/1191/20, від 15 червня 2022 року у справі № 758/13703/14, від 18 травня 2022 року у справі № 757/2543/16, від 21 квітня 2021 року у справі № 757/37325/18, від 03 листопада 2021 року у справі № 466/6958/19, від 29 січня 2020 року у справі № 667/3028/15, від 23 лютого 2022 року у справі № 560/7790/20;

- суд не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України);

- суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України);

- суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга подана в передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оплачена судовим збором, зокрема, містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Оскільки викладені в касаційній скарзі доводи викликають необхідність їх перевірки, касаційне провадження у даній справі необхідно відкрити та витребувати матеріали справи.

Разом із цим, 04 квітні 2023 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав доповнення до раніше поданої касаційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 398 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має справо доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Поновлення строку для подання доповнень до касаційної скарги нормами ЦПК України не передбачено.

Враховуючи, що доповнення до касаційної скарги подано ОСОБА_1 до Верховного Суду 04 квітня 2023 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, доповнення до касаційної скарги необхідно залишити без розгляду.

Керуючись статтями 389, 394, 395, 398 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про повернення судового збору за подання касаційної скарги.

Доповнення до касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року залишити без розгляду.

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року.

Витребувати з Печерського районного суду м. Києва цивільну справу № 757/1475/15 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Шоста київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частку майна в порядку спадкування, за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року за нововиявленими обставинами.

Роз`яснити учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали.

До відзиву необхідно додати докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов