Справа № 305/220/23
Провадження по справі 2/305/174/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.06.2023 року м. Рахів

Рахівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючої судді Попової О.М., при секретарі судового засідання Грегірчак А.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом представника позивача адвоката Поштак Юстини Степанівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Поштак Ю.С. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Рахівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, про визначення місця проживання дитини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2015 року шлюб між сторонами розірвано (Справа № 305/1768/22). За час проживання у шлюбі, у сторін народилася одна дитина, дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з початку 2019 року проживає разом з позивачем та перебуває на його повному вихованні та утриманні. Відповідачка створила нову сім`ю, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, згідно якого, 07.11.2018 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з присвоєнням відповідачу після державної реєстрації шлюбу прізвища « ОСОБА_6 ». Дочка ОСОБА_3 самостійно прийняла рішення щодо свого проживання з батьком, так як в неї склалися погані відносини з вітчимом, і спільне проживання в сім`ї матері для неї стало неможливим. Позивач займається вихованням та навчанням дочки, забезпечує її всім необхідним та матеріально утримує, так як він працює та отримує заробітну плату, має постійний заробіток. Проте, на теперішній час вони не можуть дійти остаточної згоди щодо того з ким з них проживатиме їх донька, внаслідок чого між сторонами періодично виникають конфлікти з приводу цього питання. Відповідачка має намір виїхати на постійне місце проживання до Чеської республіки, тоді як дочка має намір проживати та навчатися на території України, що з урахуванням обставин організації життєвих умов сторін та особистого бажання їх доньки, дитині краще проживати разом з батьком.

Зважаючи на вище викладене позивач просить, визначити місце проживання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явився, останній надав до суду заяву, в якій просив суд розглядати справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник позивача адвокат Поштак Ю.С., в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та розглядати справу за її відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 будучи повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась.

Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, до суду надійшов висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з її батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , № 650 від 11.05.2023 року, в якому зазначено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з її батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . А також представником органу опіки та піклування до суду надано клопотання, в якому останній зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та просив розглядати справу без їх участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Діти, які не досягли 14 років, повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків.

Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

12.05.2023 року до суду надійшов письмовий висновок Органу опіки та піклування Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з її батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , № 650 від 11.05.2023 року, з якого встановлено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з її батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та з яким суд погоджується.

Також до суду представником позивача подано нотаріально посвідчений оригінал заяви відповідачки ОСОБА_2 , з якої встановлено, що остання дає згоду на визначення місця проживання дитини (дочки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_1 .

Враховуючи те, що умови проживання позивача є належними для проживання дитини, позивач працевлаштований у ТОВ «ТИСА ГРУП», працює там майстром лісу, а також судом не встановлено, що позивач зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, чи веде аморальний спосіб життя, то суд, вважає, що відсутні виняткові обставини, коли дитина може бути розлучена зі своїм батьком.

Проживання дитини із позивачем саме по собі не є підставою для визнання позову таким, що до задоволення не підлягає, оскільки такий факт не позбавляє права позивача вимагати визначення місця проживання дитини в судовому порядку.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити та визначити місце проживання дитини доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , з її батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 .

Крім того, суд зауважує, що мати дитини ОСОБА_2 (відповідачка), у разі визначення місця проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно нього та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд враховує, що позивач, звертаючись до суду з позовом, не заявляв вимог про стягнення з відповідача на його користь судовий збір, а тому вважає судові витрати залишити за рахунок позивача.

На підставі ст. ст. 7, 19, 141, 153, 155, 160, 161 СК України, ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 82, 141, 258-268, 273, 280, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву представника позивача адвоката Поштак Юстини Степанівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області - задовольнити.

Визначити місце проживання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , з її батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Попова