Справа № 278/522/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей та сім`ї Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вище вказаною позовною заявою, у якій просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 14.09.2022 року розірвано. У даному шлюбі народилася донька ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу у сторін виник спір щодо місця проживання їх спільної дитини. Позивач вважає, що проживання доньки ОСОБА_4 з ним відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зазначає, що відповідач своєю поведінкою негативно впливає на процес виховання останньої.

Ухвалою суду від 31.01.2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову (а.с. 32-33).

Ухвалою суду від 16.02.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 48).

У хвалою суду від 16.02.2023 року (а.с. 46-47) у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про направлення цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей та сім`ї Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визначення місця проживання дитини за підсудністю відмовлено.

У відзиві на позовну заяву (а.с. 61-64) відповідач просить відмовити у задоволенні позовної заяви за безпідставністю та необґрунтованістю.

Ухвалою суду від 15.03.2023 року (а.с. 76) витребувано у органу опіки та піклування Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області висновок стосовно розв`язання спору щодо визначення місця проживання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У відповіді на відзив (а.с. 88-93) позивач просить визначити місце проживання дочки з ним.

Представником Служби у справах дітей та сім`ї Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області подано клопотання про розгляд справи за її відсутності за наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 119).

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити; надали аналогічні пояснення викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач позовні вимоги не визнала. Зазначила, що повернувшись з Польщі з дитиною у Тетерівку батько вигнав їх з будинку, тому вони з дитиною повернулись жити до її батьків у м. Житомир. Лише після подачі заяви про стягнення аліментів батько «згадав» про дитину.

Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 дитині виповнилося 14 років, тому суд не може обмежувати права дитини. Крім того в порядку вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України останньою було зроблено відповідну заяву про те, що у випадку відмови у задоволенні позовних вимог стороною відповідача буде подано клопотання про стягнення судових витрат за надання правничої (правової) допомоги з наданням необхідних доказів.

Представник Служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради просив відповіти у задоволенні позовних вимог, так як дитині на день розгляду справи виповнилося 14 років.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, вислухавши думку учасників процесу, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 14.09.2022 року розірвано рішенням Житомирського районного суду Житомирської області (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_3 (а.с. 7).

15.11.2022 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди квартири для проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 109-110).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 3 від 03.01.2023 року (а.с. 8) згідно запису погосподарської книги № 36, особовий рахунок № НОМЕР_1 за 2016-2023 роки житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 . В даному житловому будинку зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Право власності ОСОБА_6 на згаданий житловий будинок підтверджується копією свідоцтва про право власності та копією технічного паспорту (а.с. 11-14).

Згідно довідки Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 8 від 16.01.2023 року (а.с. 108) за адресою: АДРЕСА_3 , починаючи з 02.01.2023 року фактично проживають: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки № 1 від 03.01.2023 року (а.с. 15) ОСОБА_1 працює слюсарем механоскладальних робіт в ТОВ ВКП «НАВКО-Житомир»; його посадовий оклад становить 6800,00 грн.

Згідно характеристики, виданої з місця роботи (а.с. 54) ОСОБА_1 зарекомендував себе як привітного і сумлінного працівника; за характером спокійний, врівноважений. У колективі з усіма підтримує рівні, дружні відносини; користується повагою та авторитетом.

Відповідно до довідки-характеристики виданої виконавчим комітетом Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 207 від 09.03.2023 року скарг та заяв на поведінку ОСОБА_1 від жителів села на адресу сільської ради не надходило (а.с. 55).

З характеристики учениці 8 класу (02 групи) ліцею № 1 міста Житомиа ОСОБА_3 , 2009 року народження, яка навчається у ліцеї з червня 2022 року, вбачається, що мама, ОСОБА_7 , цікавиться шкільним життям доньки та відповідально ставиться до її навчання. Регулярно відвідує батьківські збори та навчальний заклад, спілкується з педагогами, які навчають дитину. Мама неодноразово зверталася до ліцейного психолога за консультацією.

Батько, ОСОБА_8 , цікавиться життям доньки. Був присутній на святі з нагоди урочистої посвяти у ліцеїсти у листопаді 2022 року (а.с. 65).

Відповідно до інформаційного висновку дитячого та сімейного психолога ОСОБА_9 (а.с. 67) ОСОБА_10 при психологічній зустрічі зазначила, що зазнавала від тата з дитинства психологічного насилля (постійні приниження, порівняння з іншими, претензії та незадоволення її поведінкою). У бесіді Таїсія зазначила, що відчуває страх під час спілкування з татом тиск, боїться спілкуватись, бо він може заставити її вибрати його сторону конфлікту з мамою. Дівчинкою було проговорено, що вона дуже боїться, їй здається, що тато її переслідує. На повідомлення та дзвінки тата вона не відповідає, бо дуже боїться. Таїсія хоче жити з мамою.

Згідно консультативного висновку дитячого невролога ОСОБА_3 поставлено діагноз: хронічний тривожний розлад; синдром вегетативних розладів (а.с. 58).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами, дитина залишилася проживати із матір`ю, з якою проживає і на даний час. У зв`язку з неможливістю врегулювання в досудовому порядку питання про визначення місця проживання дитини, батько звернувся в суд за захистом.

За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Таким чином, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц.

Відповідно до частини третьої статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями статті 29 ЦК України, зокрема, її частиною другою, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання.

Частиною 2 ст. 29 ЦК України визначено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Неповнолітня дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час розгляду справи, має повних 14 (чотирнадцять) років.

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України, участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов`язковою.

Суд дослідивши та оцінивши докази надані сторонами, заслухавши пояснення сторін та їх представників, приходить до переконання, що у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей та сім`ї Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради про визначення місця проживання дитини слід відмовити.

При цьому, відмовляючи у задоволенні позову, на якому наполягає позивач та його представник, суд зазначає, що на момент розгляду справи неповнолітній ОСОБА_3 виповнилося 14 років, відтак, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, суд позбавлений можливості визначати місце проживання зазначеної неповнолітньої особи, а тому приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для його задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 141, 200, 206, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей та сім`ї Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, Служба (управління) у справах дітей Житомирської міської ради про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 27.04.2023 року.

Суддя О. М. Дубовік