Справа №705/2334/23
2-з/705/16/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2023 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Піньковський Роман Володимирович, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Марченко Наталія Миколаївна про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

05.05.2023 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Марченко Н.М. про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 22.05.2023 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

В подальшому, 25.05.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову в обґрунтування якої зазначив наступне.

Він познайомився з ОСОБА_3 у 1986 році і згодом вони створили сім`ю, але шлюб не зареєстрували. Спочатку вони проживали у с. Ладижинка, де працював, а потім переїхали до м. Умань, оскільки він змінив місце роботи.

За адресою: АДРЕСА_1 , вони проживали з січня 1988 року по липень 2011 року, і за цією ж адресою він зареєстрований до теперішнього часу. ОСОБА_3 також була зареєстрована за вказаною адресою. Крім того, з ними проживав батько ОСОБА_4 до 1992 року.

У 2011 році вони за спільні кошти придбали будинок по АДРЕСА_2 . Перший внесок за будинок був внесений ним, про що продавець написав розписку, а решту суми продавцю передала ОСОБА_3 , про що продавець також написав відповідну розписку і 06.07.2011 між продавцем ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу вищевказаного будинку, який був нотаріально посвідчений та право власності на нього було зареєстровано за ОСОБА_3 .

До 10.11.2021 вони з ОСОБА_6 проживали однією сім`єю, вели спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом. Тобто вказаний будинок та інше майно є спільною сумісною власністю подружжя, хоча їх шлюб офіційно і не був зареєстрований.

Вважає, що він має право на 1/2 ідеальну частку права власності на нього, як придбаного у шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла і після її смерті він, маючи намір подати заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, зі слів нотаріуса зрозумів, що спочатку потрібно вирішити питання встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу, що він і зробив, але справа тривалий час перебувала в суді і розглянута по суті так і не була через певні обставини.

Крім нього, на спадок після смерті ОСОБА_3 також претендувала сестра покійної, яка теж звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Вважає, що був введений в оману як адвокатом, якому довірив ведення своєї справи, так і сестрою покійної, оскільки так і не було визнано факт спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, та на цей час сестра намагається усунути його від права на спадкове майно, попередила його щоб він передав їй всі документи, так як вона буде оформляти спадок на себе.

На цей час, для реалізації його права на прийняття спадщини після смерті цивільної дружини, зокрема, квартири та житлового будинку, йому необхідно встановити факт спільного проживання, тому він і звернувся до суду з відповідним позовом до якого, у відповідності до вимог законодавства, додав письмові докази на підтвердження своїх позовних вимог.

У зв`язку з тим, що через певні дії його попереднього представника, ним пропущено дорогоцінний час для належного оформлення його спадкових прав, внаслідок чого відповідач може скористатися ситуацією і оформити усе спадкове майно на себе, він вимушений звернутися до суду із заявою про забезпечення позову.

Вважає, що крім заборони нотаріусу вчиняти будь-які дії з оформлення спадкового майна є необхідність і у застосуванні арешту на 1/2 ідеальну частку спадкового майна, оскільки невчинення таких дій призведе до неможливості виконання рішення суду і порушення його прав.

Просить суд задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Внести судову заборону в оформленні спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Накласти арешт на 1/2 ідеальну частку в праві власності на житловий будинок в АДРЕСА_2 до закінчення судового розгляду цієї справи та прийняття судами остаточного рішення.

На підставі ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд вважає за необхідне розглянути вказану заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову, позовну заяву та додані до них документи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави ; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Пункт 6 передбачає, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач подав заяву про забезпечення позову після подачі позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на нерухоме майно, при цьому судом вирішено питання про відкриття провадження у справі.

У своїй заяві позивач ставить питання про винесення судової заборони в оформленні спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до п. 4.13 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину може бути відкладена у разі: витребування нотаріусом відомостей або документів від фізичних або юридичних осіб, при цьому строк, на який може бути відкладено видачу свідоцтва про право на спадщину, не може перевищувати одного місяця; необхідності отримання нотаріусом від заінтересованих осіб згоди на подачу спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини згідно з вимогами частини другої статті 1272 Цивільного кодексу України. За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Тобто, у вказаному випадку відкриття провадження у справі уже є підставою для зупинення вчинення нотаріальної дії, а тому необхідності у забезпеченні позову в цій частині суд не вбачає.

Також позивач просить накласти арешт на 1/2 ідеальну частку в праві власності на житловий будинок.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Із наявних матеріалів справи станом на час звернення до суду з позовом та із заявою про забезпечення позову вбачається, що спірний житловий будинок АДРЕСА_3 , зареєстрований за померлою на праві особистої власності, не поділений та є цілим об`єктом, а тому забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 ідеальну його частку в праві власності є неможливим, оскільки така частка не виділена як окремий об`єкт нерухомості.

За вказаних обставин, суд не вбачає підстав у задоволенні вказаних заявником видів забезпечення позову, що підтверджує недоцільність задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 154, 353, 354 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Р. В. Піньковський