Справа № 643/4930/23
Провадження № 2/643/2037/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2023 року Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді - Майстренко О.М., за участю секретаря -Риндіч О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Московського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,3-ті особи : Департамент служби в справах дітей Харківської міської ради ,Харківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що на підставі рішення виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова 28.11.2006 року про зміну умов договору житлового найму на ім`я ОСОБА_3 , у зв`язку зі смертю наймача ОСОБА_4 (довідка про смерть , актовий запис № 11664 від 23.12.2004 р. ) на підставі ст. 106 ЖК України виконком Московської районної ради визнано ОСОБА_3 наймачем двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , на сім`ю чотири чоловіка: ОСОБА_3 -наймач, ОСОБА_5 -донька, ОСОБА_1 -донька , ОСОБА_6 -онука.

В спірній квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані : ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідача є племінницею позивачки, донькою рідної сестри, протягом останніх 5 років вона не мешкає у спірній квартирі, добровільно покинула спірну квартиру , забрала всі свої речі. З 2018 року позивачці невідомо де вона мешкають, вона ніколи не приходила до квартири та навіть не дзвонила та не цікавилися ні позивачкою , ні квартирою. Комунальні послуги завжди сплачувала позивачка та на даний час продовжує сплачувати значні грошові суми за житлово-комунальні послуги за особою, яка з 2018 року не проживає в квартирі.Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з позовною заявою.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала і позивач по справі.

Представник третьої особи Харківської міської ради , Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явились , про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились то фіксація судового засідання не здійснювалась.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Судом було встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова 28.11.2006 року про зміну умов договору житлового найму на ім`я ОСОБА_3 , у зв`язку зі смертю наймача ОСОБА_4 (довідка про смерть , актовий запис № 11664 від 23.12.2004 р. ) на підставі ст. 106 ЖК України виконком Московської районної ради визнано ОСОБА_3 наймачем двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , на сім`ю чотири чоловіка: ОСОБА_3 -наймач, ОСОБА_5 -донька, ОСОБА_1 -донька , ОСОБА_6 -онука.

В спірній квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 22.10.2004 року , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 07.11.2006 року , відповідно інформаційній довідці з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 24.02.2023 року.

Позивач зазначає, що відповідачка не проживає у спірній квартирі з 2018 року, що її реєстрація носить формальний характер.

Згідно ч.1ст. 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1, 2 ст.71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст.72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року зазначав, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі статті 71ЖК УРСР, предметом доказування є причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УPCP), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом в постанові від 31 березня 2020 року у справі N 205/4245/17 (провадження N 61-17628св19). Відповідне положення міститься й у постанові КЦС ВС від 23 квітня 2020 року му справі № 686/8440/16-ц.Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 зареєстровані у спірній квартирі АДРЕСА_1 з 07.11.2006 року

Таким чином, позивачем доведено, що відповідач за комунальні послуги не сплачує, у ремонті квартири участь не приймає, квартирою не цікавиться, особистих речей відповідача в квартирі немає , за місцем реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 без поважних причин не проживає з 2018 року по теперішній час, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись Конституцією України, ст.ст. 64, 71, 72 ЖК УРСР, ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 263-265, 280, 281 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити рішення суду в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Майстренко О.М.