Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1067/18 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.

У Х В А Л А

29 травня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого Трояновської Г.С.,

суддів: Павицької Т. М., Галацевич О.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову

у цивільній справі № 274/1067/18 за заявою ОСОБА_1 про поновлення строку для подачі скарги на дії та рішення приватного виконавця у цивільній справі № 274/1067/18

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 березня 2023 року

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на рішення приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. та просила:

1) визнати незаконними і протиправними рішення, дії приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Є.О. Волкової щодо винесення постанови про поновлення вчинення виконавчих дій від 12.01.2023 року у межах виконавчого провадження ВП № 61337887 та постанови про арешт коштів боржника від 10.01.2023 року,

2) визнати упередженою, протиправною, завідомо неправочинною, юридично нікчемною, незаконною, необгрунтованою постанову про поновлення вчинення виконавчих дій від 12.01.2023 року, а також постанову про арешт коштів боржника від 10.01.2023 року,

3) визнати незаконною і протиправною бездіяльність приватного виконавця Є.О. Волкової щодо несвоєчасного винесення (з пропуском передбаченого законом строку) та надіслання постанови про поновлення вчинення виконавчих дій від 12.01.2023 року,

4) визнати упередженою, протиправною, завідомо неправочинною, юридично нікчемною, незаконною, необгрунтованою, і скасувати постанову про поновлення вчинення виконавчих дій від 12.01.2023 року, постанову про арешт коштів боржника від 10.01.2023 року, постанову про розмір мінімальних витрат, постанову про стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця - у розмірі 23,14 грн.; судового збору у розмірі 231,41 грн.,

5) постановити ухвалу про повернення постанови про поновлення вчинення виконавчих дій від 12.01.2023 року та постанови про арешт коштів боржника від 10.01.2023 р. без виконання в частині арешту та стягнення коштів, що знаходяться на (пенсійних) рахунках

6) зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Є.О.Волкову зняти арешт коштів заявника ОСОБА_1 ,

7) скасувати постанову про поновлення вчинення виконавчих дій від 12.01.2023, постанову про арешт коштів боржника від 10.01.2023 року, постанову про розмір мінімальних витрат, постанову про стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця - у розмірі 23,14 грн. та судового збору у розмірі 231,41 грн.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 березня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку на подання скарги на дії приватного виконавця та скаргу на дії приватного виконавця залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 березня 2023 року.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 25.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 березня 2023 року.

25.05.2023 ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову у цивільній справі № 274/1037/18 шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа № 274/1067/18, що виданий 31.07.2019 та виконавчих дій згідно виконавчого провадження № 61337887 від 12.01.2023 до прийняття рішення по скарзі від 30.03.2023 у справі 274/1067/18 до завершення перегляду справи в апеляційному порядку.

Посилаючись на пункт 4 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначаючи, що редакція вказана на час прийняття постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ОСОБА_1 обґрунтовує заяву про вжиття заходів забезпечення позову тим, що приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Є.О. Волковою в межах виконавчого провадження № 61337887, винесено постанову про арешт коштів боржника, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Незважаючи на оскарження дій приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження та зазначених вище постанов, стягнення на підставі виконавчого документа та виконавчі дії продовжуються та вже здійснюється реальне стягнення коштів скаржника. Вважає, що існує велика ймовірність того, що до справедливого рішення суду та відновлення порушеного права скаржника будуть виконані вже всі виконавчі дії, а тому виконання слід зупинити.

Суд, дослідивши матеріали справи та зміст заяви про забезпечення позову, дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 оскаржувала дії приватного виконавця щодо винесення постанови про поновлення вчинення виконавчих дій від 12.01.2023, правомірність дій приватного виконавця при винесенні постанови про арешт коштів боржника від 10.01.2023.

Під час апеляційного розгляду справи, заявник просила забезпечити її скаргу шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа № 274/1067/18, що виданий 31.07.2019 та виконавчих дій згідно виконавчого провадження № 61337887 від 12.01.2023 до прийняття рішення по скарзі від 30.03.2023 у справі № 274/1067/18 до завершення перегляду справи в апеляційному порядку.

Зупинення вчинення виконавчих дій передбачено статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

У статтях 149, 150 ЦПК України зазначені положення щодо порядку вирішення питання про забезпечення позову і способи забезпечення позову.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд, за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Разом із тим, згідно зі статтею 14 Конституції України та статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Отже, положення статей 149-153 ЦПК України, які регламентують забезпечення позову, не можуть застосовуватися при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, державного чи приватного виконавця (статті 447-451 ЦПК України), поданої у порядку здійснення судового контролю за виконанням рішення суду, яке набрало законної сили (стягнення за яким не зупинялось) і підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

У пункті 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Виходячи із наведеного, колегія суддів звертає увагу, що суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів таких як забезпечення скарги шляхом зупинення стягнення за виконавчим документом, оскільки відповідно до положень вищевказаних норм матеріального і процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Повноваження судів першої та апеляційної інстанцій при вирішенні цивільних справ визначені ЦПК України, зокрема повноваження щодо вжиття заходів забезпечення позову.

У ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження у порядку, передбаченому статтями 149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця.

Отже, заявлені боржником заходи не можуть бути застосовані під час оскарження дій приватного виконавця, оскільки такі заходи застосовуються судами під час розгляду справ щодо оскарження виконавчих написів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

ОСОБА_1 , посилаючись на пункту 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», згідно з яким судам роз`яснено, що до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (пункт 4 частини першої статті 37 Закону про виконавче провадження), не звернула уваги на те, що це стосується оскарження виконавчих написів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Отже, суд не має правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення скарги, використовуючи інститут цивільного процесуального права - забезпечення позову, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 01 березня 2021 року у справі № 752/26606/18, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 154, 252, 260, 261, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Судді