С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
__________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/817/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

14 липня 2023 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

представника Позивача - адвоката Самарцева Я.Ю.

представника Відповідача ОСОБА_1 - адвоката Гаврилюк М.В.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності, треті особи: приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чичекова Олена Анатоліївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мартинюк Сабіна Валеріївна.

ІІ. Описова частина

В жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (Відповідача-1) та ОСОБА_1 та просив:

-визнати недійсним Договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між Відповідачами;

-визнати за Позивачем право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 06 жовтня 2016 року в справі було відкрито провадження.

Зазначені позовні вимоги ОСОБА_3 обгрунтовував наступним.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 .

Після її смерті відкрилась спадщина, до якої увійшли наступні об`єкти нерухомого майна:

-квартира АДРЕСА_2 ,;

-гараж № НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 ;

-квартира АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що 06.03.2014 Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області (ПНММНО) Чичековою Оленою Анатоліївною заведена спадкова справа №14/2014 до майна померлої ОСОБА_4 останнє місце проживання якої було: АДРЕСА_2 .

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 були Позивач та його батько Відповідач-1.

Позивач зазначає, що 19.06.2014 під впливом тяжких для себе обставин він подав нотаріусу заяву за №33 про відмову від прийняття спадщини на користь свого батька ОСОБА_3 (Відповідача-1).

Так, 19 червня 2014 року приватним нотаріусом Чичековою O.A. у встановленому законом порядку за реєстровими номерами №889 та №892 на ім`я ОСОБА_3 було видано два свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно спадкодавця: квартиру АДРЕСА_2 , та гараж № НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 . На квартиру АДРЕСА_1 таке свідоцтво не видавалося, оскільки вона хоч і була об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, проте була оформлена на Відповідача-1, і необхідності отримання додаткового свідоцтва на неї було.

Проте в подальшому, як зазначає Позивач, за його позовом до ОСОБА_3 , 26 листопада 2015 року було прийнято рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини, скасування свідоцтв про право на спадщину (справа №263/13654/15-ц, провадження №2/263/4116/2015).

Після цього Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та про видачу йому свідоцтв про право на спадщину, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частину у квартирі АДРЕСА_1 йому було відмовлено у зв`язку з тим, що ви власником зазначеної квартири на той момент вже була ОСОБА_1 , яка набула право власності на неї на підставі договору дарування укладеного з ОСОБА_3 , посвідченим ПНКМНО Шпитковською (Мартинюк) С.В. 18.12.2014 за №1824.

Позивач стверджує, що спірна квартира була придбана його батьками під час шлюбу, а тому згідно зі ст. 60 CK України належала їм на праві спільної сумісної власності. Відтак 1/2 частина цієї квартири, належна померлій ОСОБА_4 , та входила до спадкового майна, і на 1/4 її частину має право, відповідно, Позивач.

Таким чином, Позивач вважає, що Відповідач-1, даруючи квартиру АДРЕСА_1 , не мав достатніх повноважень на це, оскільки не мав права розпоряджатися 1/4 часткою у праві власності, яка йому не належала.

З огляду на такі обставини Позивач просив визнати договір дарування від 18.12.2014 недійсним.

Крім того, враховуючи відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру (свідоцтва про право власності на квартиру від 12.01.2008) та неможливість у зв`язку з цим оформити право на спадщину в нотаріальному порядку, просив визнати за ним 1/4 частку у праві власності на квартиру в порядку спадкування після матері.

Відповідач-1 ОСОБА_3 подав заяву про визнання позову в повному обсязі, просив розглядати справу у його відсутність.

Відповідач-2 ОСОБА_1 подала письмові заперечення проти позову, наполягаючи на тому, що квартира АДРЕСА_1 згідно з матеріалами спадкової справи не входила до спадкового майна після смерті ОСОБА_4 , вона була зареєстрована на праві приватної власності саме за ОСОБА_3 , а тому претензії ОСОБА_2 є безпідставними. Позивач, на думку Відпвідачки-2, не надав жодних доказів у підтвердження того, що вказана квартира була набута саме у спільну сумісну власність подружжя.

Крім того, Відповідач-2 звертає увагу суду на те, що Позивач не заперечував проти передачі його батьком їй в дар вказаної квартири, про що свідчить його заява. Лише після погіршення відносин між подружжям ОСОБА_2 ініціював декілька судових спорів, спрямованих на позбавлення її права власності на квартиру.

У судовому засіданні представник Позивача позов підтримав.

Представник Відповідачки-2 проти позову заперечувала, наполягаючи на тому, що спір є штучним. Крім того, підкреслювала, що Позивачем не надано жодного доказу у підтвердження того, що спірна квартира була придбана його батьками саме у спільну сумісну власність подружжя, а не у приватну власність Відповідача-1 ОСОБА_3 .

Відповідач-1 та треті особи у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

ІІІ. Мотивувальна частина

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд, ухвалюючи рішення, звертає увагу на наступне.

13 листопада 1965 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (Том 1, а.с. 75).

Від шлюбу у них народився син ОСОБА_2 (Позивач). (Том 1, а.с. 75)

Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Встановлено, що під час перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ними було набуто у власність квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 12.01.2008, яке було оформлене на ім`я ОСОБА_3 . (Том 1, а.с. 5)

Таким чином, незалежно від того, що право власності на квартиру було зареєстроване саме за ОСОБА_3 , вона була набута у спільну сумісну власність подружжя, оскільки будь-яких доказів, які б підтверджували набуття квартири за рахунок особистих коштів ОСОБА_3 в справі немає. Тому, згідно з неспростованою презумпцією, встановленою ст. 60 СК України, ОСОБА_4 вважалась співвласником квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Спадкоємцями першої черги до майна померлої стали її чоловік ОСОБА_3 (Відповідач-2) та син ОСОБА_2 (Позивач).

До спадкової маси, окрім зазначеної вище квартири (її частки), увійшли квартира АДРЕСА_2 , а також гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

Посилання сторони Відповідача-2 на той факт, що частка у праві власності на квартиру не увійшла до спадкової маси, суд відкидає з огляду на положення ст. 1218 Цивільного кодексу України, згідно з якою до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_3 вчасно подав заяву про прийняття спадщини після смерті своєї дружини. (а.с.66)

06 березня 2014 року Позивач ОСОБА_2 подав заяву про відмову від спадщини після смерті своєї матері на користь батька - ОСОБА_3 . (Том 1, а.с. 73)

У зв`язку з відмовою Позивача від спадщини приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чичековою О.А. були видані свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_2 (реєстровий №889), а також на гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 (реєстровий №892). (Том 1, а.с. 105, 106)

Суд вважає логічними та послідовними посилання сторони Позивача на те, що враховуючи, що квартира АДРЕСА_1 і так була зареєстрована на ім`я єдиного спадкоємця, додаткове оформлення спадщини на його ж ім`я 1/2 частини після смерті його дружини, як співвласниці квартири, не уявлялося необхідним та доцільним.

Встановлено також, що 18 грудня 2014 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 зазначену квартиру на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шпитковскькою С.В. (Том 1, а.с. 8)

Після цього, як встановлено судом, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 листопада 2015 в справі №263/13654/15-ц було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини, скасування свідоцтв про право на спадщину за законом (№889 та №892) та встановлено Позивачу додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 . (Том 1, а.с. 11-12)

Згідно зі ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зазначене вище рішення набуло чинності, не було оскаржене жодною стороною, в тому числі Відповідачкою-2, права якої, очевидно, зачіпаються ухваленням зазначеного рішення. Відтак, суд не вправі оцінювати його законність та обгрунтованість.

З посиланням на вказане судове рішення ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Чичекової О.А. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , у зв`язку з чим нотаріусом були видані свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 та на гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 кожному зі спадкоємців - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (Том 1, а.с. 125, 130, 139, 141).

Крім того, постановою приватного нотаріуса Чичекової О.А. від 23.02.2016 було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 з посиланням на те, що станом на день розгляду вказаного питання квартира вже перебувала у власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 18.12.2014, укладеного з ОСОБА_3 (том 1, а.с. 135-136)

Відповідно до ч.5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_3 (Відповідач-1), незаконно (з урахуванням рішення суду про визнання недійсною відмови ОСОБА_2 від спадщини після смерті матері) під час укладення оспорюваного договору дарування розпорядився часткою Позивача у праві власності на квартиру.

Згідно зі ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ст. 215 Цивільного кодексу України).

Укладаючи договір дарування квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 діяв поза межами своїх повноважень щодо 1/4 частки у праві власності на неї, оскільки з моменту відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 зазначена частка належала Позивачу, як одному з спадкоємців.

Тому суд приходить до висновку, що укладенням договору дарування від 18.12.2014 Відповідач-1 порушив права Позивача, як співвласника квартири. Проте, на переконання суду, таке порушення не є підставою для визнання договору дарування недійсним в цілому. В даному випадку слід зважати на те, що Відповідач-1 діяв цілком правомірно, відчужуючи 3/4 частки у праві власності на квартиру, що належали йому особисто. Підстав для визнання договору дарування недійсним в цій частині суд не має, права Позивача щодо цієї частки у праві власності на квартиру не порушені.

Натомість, позовні вимоги в частині визнання недійсним договору дарування 1/4 долі у праві власності на квартиру, належної Позивачу, є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності, неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з незалежних від спадкоємця причин.

Враховуючи той факт, що постановою приватного нотаріуса Чичекової О.А. від 23.02.2016 Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частку квартири АДРЕСА_6 , суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 права власності на вказане майно шляхом постановлення судового рішення.

Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом задоволені немайнові та майнові вимоги до Відповідачів, стягненню з них в рівних частках підлягає сплачений ним судовий збір в загальному розмірі 3676,20 гривень (по 1838,10 гривень з кожного).

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов задовольнити частково.

Визнати частково недійсним договір дарування квартири від 18 грудня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шпитковською (Мартинюк) С.В., зокрема в частині дарування 1/4 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині позову відмовити.

2.Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в якості компенсації витрат на сплату судового збору 1838,10 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в якості компенсації витрат на сплату судового збору 1838,10 гривень.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_2 , зареєстрована адреса: АДРЕСА_7 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ;

Відповідач-1: ОСОБА_3 , зареєстрована адреса: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Третя особа-1: Мартинюк Сабіна Валеріївна , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, адреса: м. Київ, вул. Антоновича, 12Б;

Третя особа-2: Чичекова Олена Анатоліївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, адреса: Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Будівельників, 92.

Суддя: