441/1479/22 2/441/110/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.05.2023 м. Городок

Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Малахової-Онуфер А.М.

з участю секретаря судового засідання Іваськевич А.М.

позивачки ОСОБА_1 , представників ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городок Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Зимноводівська сільська рада Львівського району Львівської області про визнання недійсним та скасування Державного акта на право приватної власності на землю, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , 18 жовтня 2022 року звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 , третя особа Зимноводівська сільська рада Львівського району Львівської області про визнання недійсним та скасування Державного акта серія І-ЛВ № 085050 на право приватної власності на землю, виданого 19 грудня 2000 року Суховільською сільською Радою народних депутатів про передачу ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки площею 0, 1000 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, що на території Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області, реєстровий № 1874, мотивуючи тим, що на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 903483 від 23 травня 2012 року є власником ділянки площею 0, 1000 га к.н. :12:013:0129, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, придбаної 14 грудня 2010 року згідно договору купівлі-продажу серія ВРД № 945145 укладеного між нею та ОСОБА_5 , що після придбання ділянки їй стало відомо, що відповідачка ОСОБА_4 також претендує на цю ділянку та має Державний акт серія І-ЛВ № 085050 виданий 19 грудня 2000 року Суховільською сільською Радою народних депутатів, реєстровий № 1874. 02 лютого 2016 року рішенням Городоцького районного суду Львівської області, залишеним 22 березня 2016 року Апеляційним судом Львівської області без змін, ОСОБА_4 у позові про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 грудня 2010 року та скасування державної реєстрації права власності відмовлено, однак відповідачка незважаючи на судові рішення чинить перешкоди у користуванні такою. Просила позов задовольнити.

Ухвалою судді від 10 листопада 2022 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження (а.с. 44).

Представник відповідачки ОСОБА_3 у відзиві від 06 грудня 2012 року вимоги заперечив мотивуючи в основному тим, що ОСОБА_4 у 2000 році правомірно набула право власності на земельну ділянку площею 0, 1000 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку на території Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області, що стверджується Державним актом на право приватної власності на землю серія І-ЛВ № 085050 виданим 19 грудня 2000 року Суховільською сільською Радою народних депутатів, що звертаючись з вимогами про визнання недійсним Державного акта відповідачки, позивачка саме рішення, яке слугувало підставою для видачі означеного правовстановлюючого документа не оскаржує, при цьому остання, знаючи про порушення свого права ще у 2013 році, про що свідчить заявлений нею позов про повернення самовільно зайнятої ділянки який за її ж заявою судом залишено без розгляду, за захистом свого порушеного права звернулась лише у жовтні 2022 року, що є підставою для застосування судом позовної давності та відмови у позові (а.с. 51-75).

25 січня 2023 року ухвалою суду підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 98).

Позивачка ОСОБА_1 в суді вимоги підтримала з мотивів наведених у заяві, окрім цього пояснила, що у 2010 році через агентство нерухомості придбала земельну ділянку площею 0, 1000 га призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Суховоля Городоцького району Львівської області, при придбанні земельна ділянка була вільна, жодних обтяжень щодо неї не було, згодом дізналась, що ОСОБА_4 також має Держаний акт на цю ділянку яку самовільно обгородила, у зв`язку з чим у 2013 року вона зверталась в суд із позовом про повернення їй відповідачкою самовільно зайнятої ділянки та приведення у придатний стан. У 2016 році судом відповідачці було відмовлено у позові про визнання нечинним Державного акта на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЛВ № 022040, реєстраційний № 1862 від 18 вересня 2000 року виданого на ім`я ОСОБА_5 , визнання нечинним дубліката Державного акта на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :12:013:0129 від 07 липня 2010 року серія ЯЛ № 218544, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0, 10 га, укладеного 14 грудня 2010 року між ОСОБА_6 (продавцем в особі ОСОБА_7 ) і ОСОБА_1 зареєстрований в реєстрі за № 3661, визнання нечинним Державного акта серія ЯК № 903483, реєстраційний номер 06467 від 23 травня 2012 року на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0, 1000 га для будівництва житлового будинку і господарських будівель в с. Суховоля, інше, до 2022 року жодних робіт на придбаній ділянці вона не проводила, у серпні 2022 року навідавшись на ділянку виявила зірвані на брамі замки, спиляні частково фруктові дерева, у телефонній розмові ОСОБА_4 повідомила її про те, що означена ділянка належить їй на праві приватної власності згідно Державного акта серія І-ЛВ № 085050 від 19 грудня 2000 року. Вважає, що позовну давність на звернення до суду з означеним позовом не пропустила, оскільки відповідачка чинить їй перешкоди у користуванні власністю з 2022 року. Просить позов задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_2 в суді вимоги підтримала з мотивів наведених довірителькою, крім цього зазначила, що відповідачка достовірно знаючи з 2016 року про правомірність набуття ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку, з 2022 року чинить останній перешкоди у користуванні ділянкою. Позивачка, після ухвалення Городоцьким районним судом Львівської області 02 лютого 2016 року рішення у справі № 441/939/15 за позовом ОСОБА_4 , яке 22 березня 2016 року Апеляційним судом Львівської області залишено без змін, до 2022 року будівельних робіт на земельній ділянці не проводила, в тому числі і у зв`язку із складними сімейними обставинами, трирічний строк до суду із означеними вимогами не пропустила, оскільки перешкоди у користуванні ділянкою відповідачка стала чинити у серпні 2022 року, просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в суді позов заперечив покликаючись на мотиви викладені у відзиві та заяві від 06 грудня 2022 року, крім цього пояснив, що права позивачки були порушені у 2010 році, остання про порушення таких знала у 2013 році, про що свідчить заявлений нею до ОСОБА_4 позов у справі № 441/302/13-ц, між тим за захистом свого порушеного права звернулась до суду лише у жовтні 2022 року, просить у позові відмовити з підстав пропуску ОСОБА_1 позовної давності.

Представник Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області В.Гутник у клопотанні від 02.12.2022 позов не заперечив, просив про розгляд справи за відсутності представника (а.с. 48).

Заслухавши позивачку ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , представника відповідачки ОСОБА_3 , вивчивши заяви, матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку.

Згідно ст. 4, 12, 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Із копії договору купівлі-продажу земельної ділянки серія ВРД № 945145 від 14 грудня 2010 року, із копій Державних актів на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЛВ № 022040 від 18 вересня 2000 року та серія ЯЛ № 218544 від 15 липня 2010 року, інших матеріалів справи убачається, що 14 грудня 2010 року ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку площею 0, 1000 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку к.н. :12:013:0129, що в с. Суховоля Городоцького району Львівської області, належну продавцю на праві приватної власності на підставі Державного акта серія ЯЛ № 218544 виданого Управлінням Держкомзему у Городоцькому районі Львівської області 15 липня 2010 року, реєстровий № 01:10:450:00107, станом на момент посвідчення договору на вказаній земельній ділянці права інших осіб та обмеження на користування земельною ділянкою не зареєстровані, під забороною відчуження (арештом) така не перебуває (а.с. 10-14).

25 травня 2012 року Управлінням Держкомзему у Городоцькому районі Львівської області, ОСОБА_1 видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯК № 903483 площею 0, 1000 га к.н. :12:013:0129 призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що в с. Суховоля Городоцького району Львівської області, на підставі договору купівлі-продажу серія ВРД № 945145 від 14 грудня 2010 року, реєстровий № 3661 (а.с. 9).

Згідно Державного акта на право приватної власності на землю серія І-ЛВ № 085050 від 19 грудня 2000 року, Суховільською сільською Радою народних депутатів 07 липня 2000 року прийнято рішення № 181 про передачу ОСОБА_4 (прож. АДРЕСА_1 ) у приватну власність земельну ділянку площею 0, 1000 га на території Суховільської сільської ради призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, Акт зареєстрований в Книзі записів держаних актів на право приватної власності на землю № 1874 (а.с. 11).

15 жовтня 2013 року, ухвалою Городоцького районного суду Львівської області у справі № 441/302/13-ц, заяву ОСОБА_1 задоволено, справу за її позовом до ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , треті особи Суховільська сільська рада Городоцького району Львівської області, відділ Держземагенства у Городоцькому районі Львівської області про повернення самовільно зайнятої ділянки та приведення її у попередній стан - залишено без розгляду (а.с. 68).

02 лютого 2016 року, Городоцьким районним судом Львівської області у справі № 441/939/15 ухвалено рішення, яким ОСОБА_4 в позові до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , Відділу Держземагенства у Городоцькому районі Львівської області, треті особи ОСОБА_8 , Суховільська сільська рада Городоцького району Львівської області, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області - Лаврик Т.Я., ОСОБА_7 , Реєстраційна служба Городоцького районного управління юстиції Львівської області про визнання нечинним Державного акта на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЛВ № 022040 реєстраційний № 1862 від 18 вересня 2000 року виданого на ім`я ОСОБА_5 на підставі неіснуючого рішення Суховільської сільської ради № 71 від 25 квітня 2000 року; про визнання нечинним дубліката Державного акта на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :12:013:0129 від 07 липня 2010 року серія ЯЛ № 218544, виданого Управлінням Держкомзему у Городоцькому районі Львівської області 15 липня 2010 року взамін втраченого первинного; про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0, 10 га укладеного 14 грудня 2010 року між ОСОБА_5 (продавцем в особі ОСОБА_7 ) і ОСОБА_1 , реєстровий № 3661; про визнання нечинним Державного акта серія ЯК № 903483 реєстраційний № 06467 від 23 травня 2012 року на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0, 1000 га для будівництва житлового будинку і господарських будівель в с. Суховоля; про виключення з державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку ОСОБА_1 площею 0, 1000 га, призначеної для будівництва житлового будинку і господарських будівель в с. Суховоля та скасування державної реєстрації вказаної земельної ділянки - відмовлено у повному обсязі (а.с. 24-29).

22 березня 2016 року, Апеляційний суд Львівської області відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_4 та залишаючи рішення суду першої інстанції від 02 лютого 2016 року без змін, погодився з висновком районного суду про те, що ОСОБА_5 правомірно набув право на спірну земельну ділянку ще у 1992 році, а відповідно правомірно розпорядився такою уклавши 14 грудня 2010 року договір купівлі-продажу земельної ділянки з ОСОБА_1 , відтак Суховільська сільська рада Городоцького району Львівської області не вправі була рішенням № 181 від 07 липня 2000 року надати ОСОБА_4 цю ж саму земельну ділянку в АДРЕСА_2 площею 0, 1000 га у приватну власність для будівництва індивідуального житлового будинку (а.с. 30-36).

ОСОБА_1 просить визнати недійсним та скасувати Державний акт серія І-ЛВ № 085050 на право приватної власності на землю, виданий 19 грудня 2000 року Суховільською сільською Радою народних депутатів про передачу ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки площею 0, 1000 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, що на території Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області, реєстровий № 1874, мотивуючи в основному тим, що такий правовстановлюючий документ відповідачці видано з порушенням вимог закону, остання самовільно обгородила ділянку та чинить їй перешкоди у користуванні належною їй на праві приватної власності земельною ділянкою, згідно Державного акта серія ЯК № 903483 від 23.05.2012, інше.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 березня 2020 року у справі № 686/7590/18 (провадження № 61-698св19) зроблено висновок, що «тлумачення статті 5 та пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що за загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим законодавець передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Проте із загального правила про застосування актів цивільного законодавства до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ними чинності пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень передбачається виняток і допускається застосування ЦК України до прав та обов`язків, які продовжують існувати після набрання ним чинності».

Так, ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 15 жовтня 2013 року у справі № 441/302/13-ц, за заявою позивачки, залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , треті особи Суховільська сільска рада Городоцького району Львівської області, відділ Держземагенства у Городоцькому районі Львівської області про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний стан (а.с. 68).

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 02 лютого 2016 року у справі № 441/939/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22.03.2016, відповідачці ОСОБА_4 у позові до ОСОБА_1 про визнання недійсним Державного акта на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЛВ № 022040 від 18 вересня 2000 року та укладеного 14 грудня 2010 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_1 договору купівлі-продажу серія ВРД № 945145, інше, - відмовлено (а.с. 24-36).

Отже, на правовідносини, які виникли між сторонами з приводу користування земельною ділянкою й продовжили існувати після 01 січня 2004 року, поширюється дія ЦК України 2003 року.

У приватному праві не передбачалося нікчемності для оспорюваного Державного акта про право власності на землю. Заявляти вимогу про визнання недійсним Державного акта про право власності на землю може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею такого. Тобто, оспорювання акту відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання акту).

Згідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим.

У цивільному законодавстві закріплено об`єктивні межі застосування позовної давності. Об`єктивні межі застосування позовної давності встановлюються:

(а) прямо (стаття 268 ЦК України). Серед переліку вимог, на які позовна давність не поширюється (стаття 268 ЦК України), відсутня вимога про визнання недійсним державного акту про право власності на землю;

(б) опосередковано (із врахуванням сутності заявленої вимоги). Зокрема, у пункті 96 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок про незастосування позовної давності до негаторного позову.

Вимога про визнання недійсним державного акту про право власності на землю є «вимогою» у розумінні статей 256, 268 ЦК України. З урахуванням того, що оспорювання акту відбувається за волею відповідної особи, законодавець не передбачив конструкцію нікчемності акту, то на таку вимогу має поширюватися позовна давність. Тобто сутність вимоги про визнання недійсним державного акту про право власності на землю не виключає застосування до неї позовної давності. По своїй суті вимога про визнання недійсним державного акту про право власності на землю не може бути кваліфікована як негаторний позов.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 6610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що відмова національного суду обґрунтувати причину відхилення заперечення стосовно спливу позовної давності є порушенням статті 6 Конвенції. Встановлена законом позовна давність була важливим аргументом, вказаним компанією-заявником в ході судового розгляду. Якби він був прийнятий, то це, можливо, могло призвести до відмови в позові. Проте, суд не навів ніяких обґрунтованих причин для неприйняття до уваги цього важливого аргументу (GRAFESCOLO S.R.L. v. THE REPUBLIC OF MOLDOVA, № 36157/08, § 22, 23, ЄСПЛ, від 22 липня 2014 року).

Велика Палата Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 925/756/19 (провадження № 12-40гс20) дійшла висновку, що «строк, у межах якого пред`являється позов як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу), ЦК України визначено як позовна давність (стаття 256 цього Кодексу). Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), перебіг якої відповідно до частини першої статті 261 цього ж Кодексу починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, перебіг позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше».

Представник відповідачки ОСОБА_3 у заяві від 06.12.2022 та в суді покликаючись на те, що про наявність Державного акта серія І-ЛВ № 085050 виданого 19 грудня 2000 року на ім`я відповідачки ОСОБА_4 , а відповідно про порушення свого права позивачка ОСОБА_1 знала ще у 2013 році, що убачається із судового рішення у справі № 441/302/13, просив відмовити у позові з підстав пропуску строку позовної давності, незважаючи на обґрунтованість позову та встановлення порушення права позивачки на належну їй на праві власності спірну земельну ділянку (а.с. 65-75).

Із змісту копії ухвали Городоцького районного суду Львівської області від 15 жовтня 2013 року у справі № 441/30/13-ц, убачається, що позивачка у 2013 році зверталась з позовом до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , треті особи Суховільська сільска рада Городоцького району Львівської області, відділ Держземагенства у Городоцькому районі Львівської області про повернення придбаної нею 14 грудня 2010 року у ОСОБА_5 самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний стан, позовну заяву за клопотанням ОСОБА_1 - залишено без розгляду (а.с. 68).

Звертаючись до суду у 2022 році з позовом про визнання недійсним та скасування Державного акта на право приватної власності на землю серія І-ЛВ № 085050 від 19 грудня 2000 року, позивачка ОСОБА_1 не заявляла, а відповідно не обґрунтувала та не посилалась на наявність поважних причин з 2013 року пропуску позовної давності.

Відповідно до ст. 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на наведене, враховуючи положення ст. 257, 261 ЦК України у позові ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування Державного акта серія І-ЛВ № 085050 на право приватної власності на землю, виданого 19 грудня 2000 року Суховільською сільською Радою народних депутатів про передачу ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки площею 0, 1000 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, що на території Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області, реєстровий № 1874, слід відмовити з підстав пропуску позивачкою позовної давності.

Разом з цим, відмовляючи ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_4 з підстав пропуску позовної давності, суд наголошує, що як встановлено судовими рішеннями ухваленими у справі № 441/939/15, ОСОБА_5 правомірно набув право на спірну земельну ділянку ще у 1992 році, а відповідно правомірно розпорядився такою уклавши 14 грудня 2010 року договір купівлі-продажу земельної ділянки з ОСОБА_1 , що остання у встановленому законом порядку набула та є власником земельної ділянки площею 0, 1000 га к.н. :12:013:0129 призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд в с. Суховоля Львівського району Львівської області, згідно Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯК № 903483 від 23 травня 2012 року, що Суховільська сільська рада Городоцького району Львівської області неправомірно, рішенням № 181 від 07 липня 2000 року надала ОСОБА_4 цю ж саму земельну ділянку в АДРЕСА_2 площею 0, 1000 га у приватну власність, що така ділянка на день вирішення судом спору відповідачкою не сформована, без кадастрового номера, відтак Держаний акт серія І-ЛВ № 085050 виданий Суховільською сільською радою 19 грудня 2000 року на ім`я ОСОБА_4 юридичної сили не має, об`єктом цивільних прав бути не може (а.с. 30-36).

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 82, 209, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, ст. 3-5, 15, 16, 256, 257, 261, 267, 268 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Зимноводівська сільська рада Львівського району Львівської області про визнання недійним та скасування Державного акта серія І-ЛВ № 085050 на право приватної власності на землю, виданого 19.12.2000 Суховільською сільською Радою народних депутатів про передачу ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки площею 0, 1000 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, що на території Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області, реєстровий № 1874 - в і д м о в и т и.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішеннят складено 26.05.2023.

С у д д я Малахова-Онуфер А.М.