КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №752/4361/23 Головуючий у І інстанції - Ольшевська І.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/9778/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

за участю секретаря судового засідання Линок В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої злочином, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої злочином, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 1 480 000 грн та моральну шкоду у сумі 250 000 грн.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на майно в межах ціни позову, що представляє собою нерухоме майно, а саме: 32/100 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування 32/100 частин квартири від 28 вересня 2022 року.

В обґрунтування заяви посилався на те, що ним подано позов до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, скоєним відповідачем, у розмірі 1 480 000 грн майнової та 250 000 грн моральної, що встановлено при проведенні слідчих дій у кримінальному провадженні №0002315.

Вказав, що метою вжиття заходів до забезпечення позову є уникнення ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з указаною ухвалою позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись а незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

У мотивування вимог зазначає, що 04 березня 2023 року на відповідних сайтах розміщено рекламу щодо продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 за 88 000 доларів США, що дорівнює 4 440 000 грн.

Зауважує, що після продажу вказаної квартири можуть виникнути обставини, які унеможливлять виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів позивача.

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд керувався статтями 151-153 ЦПК України та виходив з того, що позивачем не обґрунтовано та не доведено належними засобами доказування існування ризиків, з якими пов`язується застосування заходу забезпечення позову, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним для захисту прав позивача.

Крім того, станом на час подання заяви про забезпечення позову позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що 32/100 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності зареєстровано за відповідачем.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи ж забезпечення позову відповідно до змісту статті 150 ЦПК України забезпечуються, зокрема, накладенням арешту на майно відповідача та забороною вчиняти певні дії.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Тобто, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 922/4587/13 та від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц.

Так, відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Цивільний процесуальний кодекс не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті, а лише запобігти ситуації, в якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав та законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18.

Згідно з частиною третьою статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що спір між сторонами виник з приводу відшкодування майнової у розмірі 1 480 000,00 грн та моральної шкоди у сумі 250 000 грн, яка завдана злочином.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем не обґрунтовано та не доведено належними засобами доказування існування ризиків, з якими пов`язується застосування заходу забезпечення позову, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним для захисту прав позивача.

Також до заяви про забезпечення позову не приєднано жодних доказів щодо наміру відповідача ухилитися від виконання судового рішення.

Посилання позивача як на підтвердження наміру ОСОБА_2 відчужити вищевказану квартиру на копію оголошення про продаж, не заслуговують на увагу суду, оскільки зі змісту долученої до заяви копії оголошення не вбачається за можливе встановити, що це оголошення стосується саме квартири АДРЕСА_2 .

Окрім того, місцевим судом вірно зауважено, що до матеріалів заяви позивачем надана копія Договору дарування 31/100 частин квартири від 28 вересня 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , де дарувальником є ОСОБА_1 , а обдаровуваним - ОСОБА_2 . Разом з тим, станом на час вирішення заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів того, що 32/100 вказаної квартири на праві власності зареєстровані за відповідачем.

Долучений до апеляційної скарги Витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно не береться апеляційним судом до уваги, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції не надавався, а в суді апеляційної інстанції позивачем не наведено обґрунтованих причин неможливості подання цього доказу місцевому суду.

Отже, доводи заявника про те, що існує реальна загроза утруднення виконання чи неможливість виконання рішення суду в подальшому є лише припущеннями.

Таким чином, колегією суддів не встановлено, а позивачем не доведено існування обставин, які можуть призвести до ускладнення або неможливості у майбутньому виконати рішення суду про відшкодування шкоди, завданої злочином, а також обставин, які свідчать про реальну можливість або підготовчі дії з відчуження відповідачем квартири АДРЕСА_2 , на користь третіх осіб.

З огляду на зазначене, аргументи апеляційної скарги позивача колегія суддів визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення щодо забезпечення позову та не спростовують правильних висновків місцевого суду про відсутність доказів на підтвердження існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів не убачає підстав для її скасування.

Разом з тим, позивач не позбавлений права на повторне звернення до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин належними доказами.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав до її скасування.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник