КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 року

справа № 761/3237/22

провадження № 22-ц/824/4291/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.,

при секретарі: Яницькій О.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року, постановлену під головуванням судді Осаулова А.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017» про визнання незаконним формулювання причин звільнення та зміну формулювання причин звільнення, стягнення заробітної плати і вихідної допомоги,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2022 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017» про визнання незаконним формулювання причин звільнення та зміну формулювання причин звільнення, стягнення заробітної плати і вихідної допомоги, в якому просив суд стягнути з відповідача нараховану та невиплачену заробітну плату при звільненні в сумі 116276,52 грн, вихідну допомогу в сумі 108749,97 грн, визнати незаконним формулювання причин звільнення, зазначених в наказі №12/2 від 30.07.2021 р. «за прогул» згідно ст. 40 ч.4 КЗпП України та змінити формулювання причин звільнення позивача на «звільнення за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю ч.3 ст. 38 КЗпП України».

Позовні вимоги вмотивовані тим, що з 05.03.2019 р. позивач був прийнятий на посаду економіста з виробництва Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017» за наказом від 01.03.2019 р.

13.03.2018 р. між сторонами було укладено трудовий договір №012-18 від 13.03.2018 р., яким погоджено систему оплати праці- почасово-преміальна та складається з посадового окладу та щомісячної премії.

Відповідач допустив істотне порушення строків виплати заробітної плати, з квітня 2020 р. позивачу не виплачувалась заробітна плата, що змусило позивача звернутись з заявою про звільненням за ст. 38 ч.3 КЗпП України (порушення умов трудового договору).

Станом на 30.06.2021 р. заборгованість по заробітній платі складала 333178,74 грн, в липні 2021 р. відповідачем було погашено частину заборгованості в розмірі 273161,73 грн. Залишок заборгованості по заробітній платі складає 116276,52 грн. (за період з травня 2021 р. по липень 2021 р.)

Внаслідок наявності заборгованості з виплати заробітної плати Держслужбою України з питань праці було проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері охорони правці та встановлено заборгованість перед ОСОБА_1 на суму 333178,74 грн.

Позивач зазначає, що 30.07.2021 р. він повторно написав заяву про звільнення, яка була направлена відповідачу на електронну адресу та рекомендованим листом.

В подальшому, позивачу стало відомо, що наказом №12/2 від 30.07.2021 р. відповідач звільнив позивача за прогул за ст. 40 ч. 4 КЗпП України за наказом №12/1. Вказаний наказ позивач не отримував.

Позивач вважає, що звільнення за ст. 40 ч. 4 КЗпП України є незаконним, попередньої згоди виборного органу профспілкової організації отримано не було, пояснення при звільненні не відібрані. Вважає, що звільнення за прогул було здійснено з метою уникнення відповідальності за невиплату заробітної плати.

При звільнені за порушення власником законодавства про працю працівникові має бути виплачена вихідна допомога в розмірі 108749,97 грн, яка розрахована, виходячи з середньоденної заробітної плати - 1726,19 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, постановити нове про задоволення позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на акт перевірки ГУ Держпраці у Київській області від 06.07.2021 року, яким встановлено наявність заборгованості щодо виплати заробітної плати в тому числі і позивачу у розмірі 333 178,74 грн. Зазначає, що не може вважатись лічильною помилкою нарахування позивачу премії без розпорядження керівника усупереч вимогам колективного договору. Вказує, що будь-які утримання із нарахованої до виплати заробітної плати позивача за період з 01.01.2020 по 31.07.2021 могли бути проведені відповідачем виключно за наявності одночасно наступних умов: письмової згоди позивача, виявлені лічильні помилки та за умови видання наказу про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості. Апелянт вважає неналежним доказом висновок і довідку аудитора, що стали підставою для прийняття наказів відповідачем щодо виправлень у бухгалтерському обліку.

Також апелянт не погоджується із висновком суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог про зміну причин звільнення. Вказує, що позивачем було написано заяву про звільнення із займаної посади 30.07.2021 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Однак, відповідач відмовився реєструвати заяву, а тому відповідачем було надіслано заяву електронною поштою та рекомендованим поштовим відправленням. Апелянт не погоджується із посилання суду першої інстанції щодо відсутності доказів підписання заяви від імені ОСОБА_1 із електронно -цифровим підписом та вказує, що обов`язок обміну діловою кореспонденцією із ЕЦП між позивачем та відповідачем не визначався.

Також позивач вказує на відсутність підстав для його звільнення за прогул. Відповідачем не спростовано той факт, що робоче місце за позивачем закріплено не було, останній не порушував правил трудового розпорядку та трудової дисципліни, фіксування факту його відсутності на робочому місці не здійснювалось, пояснення не відбирались, а тому звільнення є безпідставним та незаконним.

Наказ про звільнення позивачу під підпис вручено не було, а тому строк позовної давності не пропущено.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що предметом позову ОСОБА_1 не зазначив визнання незаконним та скасування наказу про звільнення від 30.07.2021 р. № 12/2. Обставини, викладені в позові щодо прогулу без поважних причин не спростовані позивачем. ОСОБА_1 , будучи обізнаний про своє звільнення, у встановлений статтею 233КЗпП України строк не оспорював у суді незаконність звільнення та не довів поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом. Позивачем, також, не оскаржено акт ГУ Держпраці у Київській області, в якому встановлена заборгованість щодо виплати заробітної плати. ОСОБА_1 не надав суду доказів вручення заяви про звільнення.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з 05.03.2019 р. позивач був прийнятий на посаду економіста з виробництва Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017» за наказом від 01.03.2019 р.

13.03.2018 р. між ТОВ «Рубін-2017» та ОСОБА_1 було укладено трудовий договір №012-18.

Відповідно до наказу ТОВ «Рубін-2017» від 30.07.2021 р. №12/2 звільнено ОСОБА_1 30.07.2021 р. за прогул згідно ст. 40 ч.4 КЗпП України.

Згідно з актом ГУ Держпраці у Київській області від 06.07.2021 р. №КВ1889/1367/АВ станом на 06.07.2021 р. виявлено заборгованість з виплати заробітної плати перед 57 працівниками ТОВ «Рубін-2017» в сумі 5572622,43 грн. за період з березня 2020 р. по червень 2021 р. в тому числі щодо ОСОБА_1 - 333178,74 грн.

За підписом директора ТОВ «Рубін-2017» видано наказ від 13.08.2021 р. №13, яким наказано виправити у бухгалтерському обліку - програмі 1-С-Бухгалтерія «виявлені за результатами перевірки розрахунків з оплати праці на ТОВ «Рубін-2017» за період з 01.01.2020 по 31.07.2021 та помилки безпідставно нарахованих сум заробітної плати (премій, відпускних) та 22% ЄСВ працівнику ОСОБА_1 - в загальній сумі 334 017,91 грн.».

Згідно із пп.1 абз.1 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1994 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатись ними не пов`язанні з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору.

В розумінні ст.ст. 21,22 Закону України «Про оплату праці» роботодавець не вправі приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача щодо стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 116276,52 грн, суд першої інстанції вважав, що наказом ТОВ «Рубін-2017» №3 від 31.08.2021, який не був оскаржений, виправлено в бухгалтерському обліку - програмі 1-С - Бухгалтерія виявлені за результатами перевірки розрахунків з оплати праці на ТОВ «Рубін-2017» за період з 01.01.2020 по 31.07.2021р. порушення та помилки безпідставного нарахування сум заробітної плати (премій, відпускних) та 22% ЄСВ працівнику ОСОБА_1 в загальній сумі 334017,91 грн.

Вказаний висновок суду є необґрунтованим, оскільки наказом ТОВ «Рубін-2017» №3 від 31.08.2021 виправлено виявлені помилки в бухгалтерському обліку, які не можна вважати ними у зв`язку з тим, що не пов`язанні з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору. Прийняте рішення з питань оплати праці щодо ОСОБА_1 погіршує умови, встановлені законодавством, відтак не може вважатись законним.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами і будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1ст. 77 ЦПК України).

У відповідності до ч.6 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877 було здійснено перевірку дотримання відповідачем вимог законодавства за результатами якої складено Акт від 06.07.2021 р. №КВ 1889/1367/АВ, підписаний посадовими особами управління Держпраці та відповідачем без зауважень.

З вказаного слідує, що акт перевірки ГУ Держпраці у Київській області від 06.07.2021 р №КВ 1889/1367/АВ є належним та допустимим доказом, який підтверджує наявність заборгованості відповідача щодо виплати заробітної плати позивачу, за період з березня 2020 року по червень 2021 року та відповідної суми заборгованості - 333178,74 грн., - що є порушенням вимог ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до 4.7-11 ст.7 Закону №877 на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства.

У разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб`єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

Так, 07.07.2021 року ГУ Держпраці у Київській області на підставі акту було складено припис про усунення виявлених порушень №КВ 1889/1367/АВ/П.

Для перевірки виконання вимог припису на підставі наказу ГУ Держпраці у Київській області №4985 від 24.11.2021 року «Про проведення позапланової перевірки ТОВ «Рубін- 17» було проведено відповідну перевірку, в результаті якої 07.12.2021 року складено Акт № 4051/1367/АВ, який також підписаний відповідачем без зауважень, яким встановлено невиконання припису.

На підставі постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №КВ 50/1367/АВ/П/ЗБ/ФС-10 від 20.01.2022 року, відповідачем в особі директора було в добровільному порядку сплачено штраф у розмірі 9 000,00 грн.

За вказаних обставин, факти порушення законодавства підтверджені зазначеним доказами, відтак обставини того, що позивачем не оскаржено наказ ТОВ «Рубін-2017» №3 від 31.08.2021 щодо коригування помилок немає правового значення.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 116276,52 грн.

На виконання вимог абзацу 5 пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12,99 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за яким задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Та оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

333178,74 грн - сума заборгованості з виплати заробітної плати ТОВ «Рубін-2017» станом на дату інспекційного відвідування, вказана в Акті від 06.07.2021 №КВ 1889/1367/АВ - 273 16173 грн. - сума коштів, виплачена відповідачем 20 липня 2021 року , визнана обома сторонами + 65 550,73 грн. - сума заробітної плати, нарахована до виплати (за вирахуванням податків та зборів) за липень 2022 року підтверджена розрахунковим листком за липень 2021 - 4723,00 грн. - сума коштів, перерахована відповідачем в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі 05.08.2021 - 4418,80 грн. - сума коштів, перерахована відповідачем в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі 29.09.2021 року на виконання судового наказу у справі №661/3524/21, виданого Новокаховським міським судом Херсонської області 26.08.2021, який було скасовано ухвалою цього ж суду 07.10.2021 = 116276,52 грн.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання незаконним формулювання причин звільнення позивача, зазначених у наказі ТОВ «Рубін- 2017» №12/2 від 30.07.2021 «за прогул» згідно ч.4 ст.40 КЗпІІ України та зміну формулювання причин звільнення ОСОБА_1 за №12/2 на «звільнений за власним бажанням у зв`язку із невиконанням власником законодавства про працю ч.3 ст.38 КЗпП України», колегія суддів враховує наступне.

Відмовляючи у задоволенні вказаної позовної вимоги суд дійшов висновку про те, що позивач не надав доказів вручення відповідачу заяви про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України, та обставини прогулу не спростовані позивачем. Позовна вимога в частині скасування наказу про звільнення у зв`язку із прогулом позивачем не заявлена, що стало підставою для відмови у стягненні суми вихідної допомоги.

Такий висновок не відповідає обставинам справи, виходячи з наступного.

Зважаючи на наявну заборгованість по заробітній платі, працівниками підприємства було подано колективну заяву до Головного управління Держпраці у Київській області ( вх. № КО-5137) та заяву на звільнення з займаної посади з 09.09.2020р. на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Після досягнутої домовленості про погашення заборгованості, заяви про звільнення працівниками було відкликано.

В результаті несвоєчасної виплати заробітної плати, станом на 30 червня 2021р. заборгованість по заробітній платі перед позивачем у відповідача склала 333 178,74 грн.

В липні 2021р. відповідач частково погасив заборгованість із заробітної плати в розмірі 273 161,73 грн.

Позивач ОСОБА_1 повторно написав заяву на звільнення з займаної посади з 30.07.2021 р. на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с.52).

З метою вжиття всіх заходів для вручення такої заяви відповідачу було надіслано її на офіційну електронну адресу.

Також заява була надіслана цінним листом із описом вкладення на поштову адресу за місцем його знаходження та додано до позову опис вкладення у цінний лист, фіскальний чек відділення ПАТ «Укрпошта» про направлення листа та накладну про відправку.

Належність відповідачу електронної пошти та поштової адреси підтверджується відкритими відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань.

Так, у змісті Відзиву відповідач не заперечував, що йому були направлені вказані вище заяви про звільнення чи того, що він був ознайомлений з їх змістом.

Відповідно до постанови Верховного Суду, від 13.10.2021 у справі № 923/1379/20 зазначено, що сам лист електронної пошти є таким, що містить відомості про факт відправлення повідомлення із відповідної електронної адреси, час відправлення, адресатів листа - осіб, до відома яких було доведено таке повідомлення тощо.

У випадку, якщо позивач подає позов у паперовій формі, то електронний лист може бути наданий суду у вигляді відповідної роздруківки.

Сила електронного документа, як доказу, не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму та не підтверджується додатково показами свідків, учасників переписки.

Верховний Суд звертає увагу, що використання кваліфікованого електронного підпису дозволяє провести електронну ідентифікацію особи - процедуру використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи.

Чинним законодавством визначені випадки, коли використання електронного підпису є обов`язковим і за відсутності такого підпису документ не буде вважатися отриманим від певної особи.

Але ці випадки не охоплюють комерційне, ділове чи особисте листування електронною поштою між приватними особами (якщо інше не встановлено домовленістю між сторонами).

У таких відносинах презюмується, що повідомлення є направленим тим, хто зазначений як відправник електронного листа чи хто підписав від свого імені текст самого повідомлення.

Відтак, відсутність кваліфікованого електронного підпису на повідомленні не свідчить про те що особу неможливо ідентифікувати з достатнім ступенем вірогідності як відправника такого повідомлення, направленого електронною поштою, тобто поширювача інформації.

Таким чином матеріалами справи підтверджується направлення заяви про звільнення відповідачу та її вручення електронною поштою.

Обов`язок обміну діловою кореспонденцією із ЕЦП між позивачем та відповідачем не визначався.

Висновки суду про протилежне не узгоджуються із нормами матеріального і процесуального права та позицією Верховного Суду.

Враховуючи положення ч.3 ст.235 КЗпП України, та постанови Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 543/690/16-й. за таких умов Позивач вправі навести підстави подання ним заяви за ч.3 ст.38 КЗпП у змісті позову та заявити позовну вимогу про зміну формулювання причини звільнення, із правом отримання вихідної допомоги при звільненні, оскільки Позивач не має наміру продовжувати трудові відносини із Відповідачем.

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП).

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20 зазначено: «прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності».

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Відмова працівника від надання пояснень оформлюється актом.

Фіксування фактів його відсутності на робочому місці не відбувалося, пояснення не відбиралися, тому відповідач здійснив звільнення без достатніх підстав.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореною права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Позивач погоджується із самим фактом його звільнення та датою, адже така ж дата - 30.07.2021 року - була вказана ним у заяві, та не прагне поновлення на роботі, оскільки не має наміру продовжувати трудові відносини.

Обраний позивачем спосіб захисту, щодо зміни формулювання причин звільнення не пов`язана із поновленням на роботі, та не суперечить закону, тому підлягає задоволенню.

Щодо строків звернення до суду із позовною вимогою про зміну формулювання причин звільнення

Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. Так, у частині першій зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Таким чином відлік строку позовної давності у спорах щодо звільнення рахується з моменту вручення працівнику роботодавцем під підпис наказу про його звільнення.

Втім, наказ про звільнення Позивачу під підпис чи в інший спосіб не вручено.

Відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП України у разі визнання причин формулювання звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання та вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю закону.

Згідно з ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору, внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (ст.38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваного рішення з постановлення нового про задоволення позову.

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року скасувати, постановити нове рішення наступного змісту.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рубін-2017» на користь ОСОБА_1 нараховану та невиплачену заробітну плату при звільненні в сумі 116 276,52 грн, вихідну допомогу в сумі 108 749,97 грн.

Змінити в наказі ТОВ «Рубін-2017» від 30.07.2021 р. № 12/2 формулювання причин звільнення позивача на «звільнення за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про правцю ч. 3 ст. 38 КЗпП України».

Стягнути з ТОВ «Рубін-2017» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5199,75 грн.

Стягнути з ТОВ «Рубін-2017» на користь держави судовий збір у розмірі 2906,90 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 02 червня 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді