Справа №:755/6213/21
Провадження №: 6/755/859/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Гаврилової О.В.,

за участю секретаря Зілінської М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Олексія Олександровича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, заінтересовані особи: боржник - ОСОБА_1 , стягувач - Акціонерне товариство «ПОЛТАВА-БАНК», -

в с т а н о в и в :

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко О.О. звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, заінтересовані особи: боржник - ОСОБА_1 , стягувач - Акціонерне товариство «ПОЛТАВА-БАНК», в якому просить суд звернути стягнення на нерухоме майно боржника, а саме садибу, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зареєстровані діти.

Подання мотивовано тим, що в ході вчинення виконавчих дій встановлено, що боржнику на праві власності належать вищевказаний будинок та земельна ділянка. Зареєстровані в цьому будинку особи фактично проживають за іншою адресою. Мати неповнолітніх дітей, що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , не заперечує проти реалізації цієї нерухомості. Приватний виконавець зазначає, що будинок не облаштований для проживання дітей та посилається на відповідь органу опіки та піклування, який не може надати дозвіл на реалізацію вищевказаної нерухомості.

Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). (ч.9 ст.10 ЦПК України)

Згідно ч. 11 ст. 440 ЦПК України суд негайно розглядає подання державного, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного, приватного виконавця.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко О.О. в судове засідання не з`явився, в поданні просив розглядати подання без його участі.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Дослідивши матеріали справи та подання, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом установлено, що заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року у справі №755/6213/21 позовні вимоги за позовом Акціонерного товариства «Полтава-банк» до ОСОБА_1 про розірвання договору та стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, розірвано договір про споживчий кредит № 12 від 16 вересня 2020 року, укладений між Акціонерним товариством «Полтава-банк» та ОСОБА_1 , стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Полтава-банк» заборгованість за Договором про споживчий кредит № 12 від 16.09.2020 року у сумі 307 026,90 грн. та судовий збір 4 605,40 грн.

На виконання вказаного рішення суду 17 вересня 2021 року видано виконавчий лист.

23 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 755/6213/21.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, житловий будинок загальною площею 62.8 кв.м, житловою площею 33 кв.м та земельна ділянка площею 0.15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , належать на праві власності ОСОБА_1 .

06 жовтня 2021 року приватним виконавцем проведено опис та арешт вищевказаних будинку та земельної ділянки та 11 квітня 2023 року складено висновок про вартість майна.

Згідно відповіді Центру надання адміністративних послуг Лубенської міської ради від 25 січня 2022 року, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

16 лютого 2023 року ОСОБА_4 подала приватному виконавцю заяву, в якій зазначила, що фактично проживає разом з дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_2 . Права її та її неповнолітніх та малолітніх дітей не порушуються, не заперечує щодо звернення стягнення на майно ОСОБА_1 , а саме будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

На вимогу приватного виконавця від 20 квітня 2023 року Службою у справах дітей Лубенської міської ради Полтавської області надано відповідь, згідно якої, з посиланням на те, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна, орган опіки та піклування не може надати дозвіл на реалізацію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , право користування яким мають: малолітній ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_5 ; малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже фактично органом опіки та піклування відмовлено в наданні дозволу на реалізацію вказаного будинку.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

ЄСПЛ вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1, 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

При цьому ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Проте матеріали подання приватного виконавця не містять відомостей про наявність або відсутність у власності боржника ОСОБА_1 рухомого майна та/або коштів на рахунках у банківських установах, доказів здійснення приватним виконавцем запитів з цього приводу в передбаченому законом порядку, як і запитів з метою з`ясування інформації щодо отримання боржником доходу.

Відповідно до ч.3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Згідно з ч.2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431 (далі - Порядку реалізації майна), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду (в електронній або паперовий формі).

У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція з організації примусового виконання рішень), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Отже, враховуючи вимоги Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, які, зокрема, додаються до заяви на реалізацію арештованого майна.

Схожі висновки містяться у постановах Верховного Суду від ід 25 листопада 2019 року в справі № 718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19) від 10 жовтня 2019 року в справі №751/15667/15-ц (провадження № 61-12151св19).

У постанові від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19 (провадження

№ 14-113цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання Держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій держвиконавця та/або органу опіки та піклування.

Тобто, на думку Великої Палати Верховного Суду державний чи приватний виконавець повинен звернутися до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на реалізацію житлової нерухомості, право на користування яким мають діти.

У випадку відмови органу опіки та піклування виконавець, з метою виконання судового рішення та забезпечення дотриманням прав дітей, повинен звернутися до суду.

З наведеного вбачається, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звернутися до суду із заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти.

Під час розгляду заяви (подання) суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні; чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення; чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання; чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання; яка ступінь споріднення має місце між дітьми та боржником та інші обставини.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від ід 15 лютого 2023 року в справі № 2-537/11 (провадження № 61-5415св22).

За матеріалами справи встановлено, що в будинку, надати дозвіл на звернення стягнення на який просить приватний виконавець, зареєстровано двоє малолітніх дітей та одна неповнолітня дитина (дата реєстрації дітей за спірною адресою приватним виконавцем не з`ясовувалась). Матір дітей у своїй заяві виклала інформацію по те, що діти разом з нею проживають за іншою адресою.

Разом з тим, за матеріалами подання не вбачається, хто є власником житла в якому, за твердженням ОСОБА_2 , проживають її діти, на якій правовій підставі вона з дітьми користується цим житлом, чи має вона у власності житло, в якому можуть проживати діти, або право користування на таке житло, зареєстроване у визначеному законом порядку.

При цьому орган опіки та піклування, посадові особи якого несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, відмовив у наданні відповідного дозволу.

З огляду на викладене, враховуючи, що приватним виконавцем не з`ясовано наявність або відстуність у боржника коштів чи рухомого майна та матеріали подання не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що права малолітніх дітей не будуть порушені в разі звернення стягнення на житловий будинок, в якому зареєстровані діти, суд приходить висновку про відсутнісь підстав для задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Олексія Олександровича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, заінтересовані особи: боржник - ОСОБА_1 , стягувач - Акціонерне товариство «ПОЛТАВА-БАНК».

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 76-80, 89, 258-260, 354, 440 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Олексія Олександровича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, заінтересовані особи: боржник - ОСОБА_1 , стягувач - Акціонерне товариство «ПОЛТАВА-БАНК».

Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: