КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/910/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6588/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Тараскіної Катерини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 31 січня 2023 року у складі судді Машкевич К.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Квартал-2», Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про визнання недійсними правочинів, визнання недійсними електронних торгів та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2023 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися у суд із позовом до ТОВ «Дніпро-Квартал-2», ДП «СЕТАМ», ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про визнання недійсними правочинів, визнання недійсними електронних торгів та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння.

Одночасно із позовною заявою представником позивачів - адвокатом Фоменком Д.А. до суду було подано клопотання про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на кв. АДРЕСА_1 , загальна площа 87,7 кв.м, житлова 52 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000;

- накладення арешту на кв. АДРЕСА_2 , загальна площа 212,3 кв.м, житлова 126,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000;

- заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відносно квартири за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000;

- заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій у сфері державної реєстрац речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відносно квартири за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000;

- заборони реєстрацію місця проживання, вселення та виселення будь-яких осіб в квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000;

- заборони реєстрацію місця проживання, вселення та виселення будь-яких осіб в квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Заява обґрунтована тим, що належні позивачам на праві власності квартири, а саме: квартира АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 вибули з їх володіння шляхом вчинення невстановленими особами шахрайських дій з метою заволодіння вказаним майном, на підставі підроблених документів, наразі спірні квартири є власністю відповідачів.

Зазначено, що від імені позивачів було створено юридичну особу - ТОВ «Дніпро- Вкартал-2». Протоколом №1 Загальних зборів учасників ТОВ «Дніпро- Вкартал-2» від 28 серпня 2018 року від імені позивачів було внесено до статутного капіталу Товариства належні їм на праві власності частки нерухомого майна, а саме квартир.

Посилається, що позивачі ніколи не підписували Протокол №1 Загальних зборів учасників ТОВ «Дніпро- Вкартал-2», не створювали юридичну особу та не мали наміру її створити за рахунок належного їм майна.

Вартість нерухомого майна в підроблених документах вочевидь не відповідає реальній (ринковій) вартості спірних квартир.

У подальшому вказане нерухоме майно вибуло із статутного капіталу Товариства на підставі Акту приймання-передачі майна від 23 липня 2019 року та було зареєстровано право власності на вказані квартири за ОСОБА_5 .

Після цього, між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було укладено договір позики від 25 липня 2019 року, який було забезпечено договором іпотеки від 25 липня 2019 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 .

У подальшому, 25 серпня 2019 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було укладено додаткову угоду№1 до договору позики від 25 липня 2019 року, який був забезпечений договором іпотеки від 25 серпня 2019 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 .

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_5 умов договорів позики, з останнього на користь ОСОБА_7 в судовому порядку було стягнуто суми заборгованості та в подальшому, в межах виконавчого провадження, передано на реалізацію до ДП «СЕТАМ» нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1 .

30 вересня 2020 року за результатами проведених електронних торгів у формі аукціону з продажу предмета іпотеки ДП «СЕТАМ», лот №440372, кв. АДРЕСА_1 , переможцем торгів визнано ОСОБА_1 та в подальшому приватним нотаріусом внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо права власності ОСОБА_1 на вказану квартиру.

05 жовтня 2020 року за результатами проведених електронних торгів у формі аукціону з продажу предмета іпотеки ДП «СЕТАМ», лот №441221, квартира АДРЕСА_2 , переможцем торгів визнано ОСОБА_1 та в подальшому було зареєстровано право власності на вказану квартиру за ОСОБА_1

04 лютого 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено договір позики, який був забезпечений договором іпотеки від 04 лютого 2021 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 .

Вважає, що існує реальна загроза того, що до закінчення розгляду справи по суті, спірне нерухоме майно може бути відчужено та у разі задоволення позову унеможливить ефективний захист прав та інтересів позивачів.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 31 січня 2023 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_1 .

Накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_1 .

Заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, вчиняти дії щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно об`єктів нерухомості:

- квартира АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 , номер об`єкту нерухомого майна: 000;

- квартира АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , номер об`єкту нерухомого майна: 000.

В апеляційній скарзі адвокат Тараскіна К.О. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 31 січня 2023 року скасувати в частині задоволення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що із оскаржуваної ухвали не вбачається дослідження судом першої інстанції прав інших осіб, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, окрім позивачів. Більш того, ухвала нічим не обґрунтовується, окрім посилань на практику Верховного Суду з питань забезпечення позову та статей ЦПК України.

Зазначено, що вид забезпечення позову у даній справі не відповідає позовним вимогам, а саме позов не містить належних підстав позову, бо фактично позов обґрунтовується тим, що майно вибуло з володіння позивачів шляхом здійснення невідомими особами реєстраційних дій та передачі майна до статутного капіталу ТОВ «Дніпро-Квартал-2».

Апелянт вказує, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, у тому числі ст. 150 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Фоменко Д.А. в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими і безпідставними, апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенні та просить ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 31 січня 2023 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів вислухавши адвокатів Тараскіну К.О. та Воробйова О.В. в інтересах ОСОБА_1 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, адвокатів Фоменко Д.А., Лященко А.М. в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та адвоката Конієнка Р.О. в інтересах ОСОБА_2 , які просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає ухвалу районного суду такою, що підлягають зміні, з огляду на наступне.

Інші учасники у судові засідання не з`явилися, про дату розгляду справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явилися.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву позивачів в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1 з забороною органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, вчиняти дії щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно вказаних вище об`єктів нерухомості, районний суд виходи в з того, що такі заходи є співмірними із заявленими вимогами в позові.

Щодо вищевказаних висновків суду першої інстанції, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що незастосування даних заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім того, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 вказано, що "під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами".

Згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 02 липня 2020 року у справі № 657/1211/19 (провадження № 61-3353св20) умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Слід зазначити, що підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Звертаючись до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, заявник зокрема просив накласти арешт та заборонити вчиняти будь-які дії щодо нерухомого майна.

Разом з тим, слід зазначити, що арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову, однак їх одночасне застосування не відповідає вимогам закону.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 11 травня 2022 року у справі № 317/2155/21 (провадження №61-15398св21).

З указаного слідує, що заявник фактично просить застосувати і арешт майна, і заборону на його відчуження, що є самостійними видами (способами) забезпечення позову, одночасне застосування яких вимогам закону, не відповідає.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції при вирішення питання про забезпечення позову неправильно застосував норми процесуального права в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1 , колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни у наведеній частині мотивувальної та резолютивної частини ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 31 січня 2023 року шляхом виключення висновків суду про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції в інших частинах ухвалена з дотримання вимог процесуального закону, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги в цих частинах.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Тараскіної Катерини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 31 січня 2023 року змінити, виключивши з її мотивувальної та резолютивної частини висновки суду про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 .

У решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:

Судді: