КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/2796/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 16 вересня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича, стягувач Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», боржники ОСОБА_2 , Закрите акціонерне товариство «Трансроуд Груп»,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича, яку мотивувала тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. знаходиться виконавче провадження НОМЕР_2 від 29 квітня 2021 року щодо примусового виконання виконавчого листа №2-3298/09, виданого 07 вересня 2009 року Голосіївським районним судом м. Києва у справі про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ЗАТ «Трансроуд Груп» на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором від 30 січня 2006 року №1/2006 в сумі 46 772,75 доларів США.

Вказувала, що 29 квітня 2021 року приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 та зобов`язано боржників подати декларацію про майно та доходи.

Проте, виконавчий лист №2-3298/09 від 07 вересня 2009 року раніше неодноразово повертався державними виконавцями стягувачу через недостатність коштів від реалізації майна для задоволення вимог. Востаннє виконавчий лист повертався 24 грудня 2012 року.

Скаржниця зазначала, що 11 серпня 2022 року вона отримала повідомлення приватного виконавця від 05 серпня 2022 року №1248 про результати визначення вартості майна разом з висновком про вартість нерухомого майна, зробленим ТОВ «Приватна експертна служба» від 20 липня 2022 року, згідно з яким вартість 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , площею 190,1 кв.м становить 1 276 330 грн.

Вважає дії приватного виконавця щодо передачі на реалізацію арештованого спірного майна на підставі зазначеного висновку є неправомірними.

Наголошує, що відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» в першу чергу стягнення звертається на кошти боржника, а з 12 грудня 2016 року вона обіймає посаду заступника генерального директора ТОВ «Бучко Трек Системс» і отримує заробітну плату.

Разом з тим, 17 вересня 2021 року приватним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на її заробітну плату та інші доходи в розмірі 20% до виплати заборгованості за виконавчими документами та основних винагород приватного виконавця в розмірі 1 373 643,04 грн.

ТОВ «Бучко Трек Системс» перерахувало приватному виконавцю 05 жовтня 2021 року гроші в сумі 15 000 грн., та 22 жовтня 2021 року гроші на погашення заборгованості по сплаті держмита в сумі 1 700 грн., 30 грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 173 грн. основної винагороди та 349,87 грн. мінімальних витрат виконавчого провадження, що склало 2 252,90 грн.

Також нею борг був частково погашений в іншому виконавчому провадженні, яке знаходилось на виконанні в Оболонському РВДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві за рахунок реалізації транспортного засобу боржника на прилюдних торгах 08 грудня 2010 року.

Після реалізації заставного майна та задоволення вимог стягувача на суму 18 690,27 доларів США виконавчий лист був повернутий стягувачу через недостатність коштів від реалізації майна для задоволення вимог.

Таким чином, враховуючи звернення стягнення на кошти боржника у національній валюті, що здійснюється в першу чергу, та часткове значне погашення суми боргу, звернення стягнення на майно боржника є незаконним, зважаючи на те, що звернення стягнення на житловий будинок чи квартиру здійснюється в останню чергу, а зазначений об`єкт нерухомості є єдиним її житлом та членів її родини.

Згідно з інформаційною довідкою відомості про реєстрацію за ОСОБА_1 прав власності на нерухоме майно відсутні.

Приватний виконавець не перевірив належності їй, як боржнику, майна на праві власності, не з`ясував, чи перебуває таке майно під арештом, не звернувся до суду з заявою про звернення стягнення на майно боржника, у випадку, якщо право власності на майно не зареєстровано, чим порушив приписи ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважає, що постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника від 19 жовтня 2021 року складена з порушеннями, оскільки в ній не зазначено загальну площу квартири, кількість кімнат, їх площа, призначення, інформація про підсобні приміщення, що є порушенням п.2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження».

Приватний виконавець не звертався до неї щодо узгодження вартості описаного майна, а одразу 16 лютого 2022 року виніс постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності та залучив для проведення оцінки арештованого майна ТОВ «Приватна експертна служба». Зазначену постанову вона отримала 10 березня 2022 року.

Оцінка 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 була проведена без ознайомлення з об`єктом нерухомості, фактичний огляд квартири суб`єктом оціночної діяльності не здійснювався, що призвело до порушення прав сторін виконавчого провадження щодо визначення дійсної ринкової вартості майна.

Зважаючи на введення в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року та значного коливання курсу долара США по відношенню до національної валюти оцінка вартості майна, зроблена станом на 20 липня 2022 року об`єктивно не відтворює вартість об`єкта нерухомості. З врахуванням нового курсу гривні до долару США вартість майна могла становити 1 595 411,22 грн., що суттєво перевищує залишок суми заборгованості із врахуванням погашення боржником вимог стягувача в розмірі 148 625 грн. за рахунок реалізації майна на прилюдних торгах 08 грудня 2010 року.

Проведення визначення вартості майна з метою його реалізації на конкурсних засадах при залишку боргу трохи більше 50% від загального боргу свідчить про неправомірність дій приватного виконавця, який протиправно не зазначає в своїх постановах реальної суми залишку боргу та реального розміру основної винагороди, яка становить 10% від суми стягнення, а не залишку боргу.

Враховуючи наведене у скарзі, ОСОБА_1 просила суд: визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. щодо передачі на реалізацію арештованого спірного майна на підставі висновку, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Приватна експертна служба» 20 липня 2022 року; визнати недійсною оцінку нерухомого майна, визначену у висновку про вартість майна, яке належить ОСОБА_1 на праві власності, а саме 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , площею 190,10 кв.м, вартістю 1 276 330 грн., проведену суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Приватна експертна служба» 20 липня 2022 року в межах процедури виконавчого провадження.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16 вересня 2022 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. щодо передачі на реалізацію арештованого спірного майна 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі висновку, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Приватна експертна служба» 20 липня 2022 року.

Визнано недійсною оцінку нерухомого майна, визначену у висновку про вартість майна, яке належить ОСОБА_1 на праві власності, а саме 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , площею 190,10 кв.м, вартістю 127 6330 грн., проведену суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Приватна експертна служба» 20 липня 2022 року в межах процедури виконавчого провадження.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А.М. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що твердження суду щодо відсутності у матеріалах відомостей щодо того, що вартість арештованої частки квартири боржника ОСОБА_1 здійснювалась за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження є безпідставним, необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Відтак, 19 жовтня 2021 року, керуючись ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем було винесено постанову про опис та арешт майна боржника.

Вважає, що учасники виконавчого провадження, мають право на оскарження оцінки майна, а не процесуальної дії державного виконавця, оскільки відповідно до цієї статті державний виконавець лише залучає оцінювача, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Так, 14 лютого 2022 року до офісу приватного виконавця надійшла заява стягувача про недосягнення згоди з боржником щодо вартості описаного майна та призначення суб`єкта оціночної діяльності, відповідно якої згоди щодо вартості описаного та арештованого майна стягувачем та боржником не було досягнуто, а у виконавця відсутні повноваження перевіряти вказані в заяві обставини.

Таким чином, залучивши суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, приватний виконавець діяв відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до положень цього ж Закону має визначити ціну продажу майна згідно зі складеним звітом про оцінку майна.

Разом з цим, станом на день подання апеляційної скарги постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 16 лютого 2022 року не оскаржувалася, а судом мають перевірятись лише дії виконавця на відповідність Закону України «Про виконавче провадження», а не дії оцінювача щодо проведення оцінки майна, оскільки останні скаржницею не оскаржувались.

Виконавець вказує, що звіт про оцінку майна від 20 липня 2022 року за формою і змістом відповідає вимогам законодавства України, є обґрунтованим та здійснений належним чином, а ОСОБА_1 , не погоджуючись з його результатами, могла провести рецензування звіту про проведену оцінку.

Суд першої інстанції всупереч діючим нормам матеріального права застосував до звіту про експертно-грошову оцінку квартири АДРЕСА_1 наслідки недійсності правочинів.

Враховуючи викладене в апеляційній скарзі, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А.М., просить скасувати оскаржувану ухвалу та винести у цій справі нове судове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

При апеляційному розгляді справи представник апелянта приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М., адвокат Пількевич Т.А. підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити у справі нове судове рішення про відмову у задоволенні поданої ОСОБА_1 скарги.

Представник стягувача АТ АБ «Укргазбанк» Мікайилов Р.Р. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі приватного виконавця і також просив її задовольнити, мотивуючи свої доводи тим, що ОСОБА_1 , будучи обізнаною про наявність невиконаного зобов`язання перед банком ухиляється від добровільного виконання даного зобов`язання, а посилання на стягнення суми заборгованості визначеної у виконавчому листі шляхом стягнення 20% від заробітної плати порушує права банку, на своєчасне отримання коштів за рішенням суду, більш того таке виконання буде тривати дуже довго, що призведе до знецінення коштів.

Заявник у справі ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у порядку, визначеному ст. 128 ЦПК України (а.с.196, 200 т.6).

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутність заявника у справі ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників апелянта та стягувача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що впровадженні Голосіївського районного суду міста Києва знаходилась цивільна справа №2-3298/09 за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Закритого акціонерного товариства «Трансроуд Груп» про стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет застави.

07 липня 2009 року зазначеним судом по справі №2-3298/09 було ухвалено рішення, згідно з яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Закритого акціонерного товариства «Трансроуд Груп» на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №1/2006 від 30 січня 2006 року в розмірі 46772,75 доларів США та 75,01 грн., державне мито в розмірі 1700 грн., витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» штраф в розмірі 20085 грн.; в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на транспортний засіб «Лексус», н.з. НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

07 вересня 2009 року судом був виданий виконавчий лист щодо примусового виконання вищезазначеного рішення суду від 07 липня 2009 року по справі №2-3298/09.

08 грудня 2010 року автомобіль «Lexus GX470», н.з. НОМЕР_1 , був проданий на аукціоні за 175000 грн., грошові кошти в сумі 149625 грн. були перераховані одержувачу ВДВС Оболонського РУЮ.

15 січня 2013 року ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа від 07 вересня 2009 року по справі №2-3298/09 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Закритого акціонерного товариства «Трансроуд Груп» на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором №1/2006 від 30 січня 2006 року в розмірі 46772,75 доларів США та 75,01 грн.

15 січня 2013 року ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа від 07 вересня 2009 року по справі №2-3298/09 про примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» штрафу в розмірі 20085 грн.

15 січня 2013 року ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа від 07 вересня 2009 року по справі №2-3298/09 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Закритого акціонерного товариства «Трансроуд Груп» на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» суми боргу в розмірі 1730 грн.

29 квітня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. було відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа від 07 вересня 2009 року по справі №2-3298/09 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Закритого акціонерного товариства «Трансроуд Груп» на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 30.01.2006 №1/2006 в розмірі 46772,75 доларів США та 75,01 грн.

29 квітня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. при примусовому виконанні виконавчого листа від 07 вересня 2009 року по справі №2-3298/09 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 51450,02 доларів США та 2685,25 грн.

29 квітня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. при примусовому виконанні виконавчого листа від 07 вересня 2009 року по справі №2-3298/09 накладено арешт на грошові кошти, які містяться на відкритих рахунках в банках (за переліком), а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 51450,02 доларів США та 2685,25 грн.

Згідно з копією листа №062/14-7199 (И-2021) КП «Київське МБТІ» від 10 червня 2021 року за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 03 березня 2000 року зареєстровано право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , дата реєстрації права власності в КМБТІ 07 березня 2000 року.

17 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. при примусовому виконанні виконавчого листа від 07 вересня 2009 року по справі №2-3298/09 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , які вона отримує в ТОВ «Бучко Трек Системс», шляхом здійснення відрахувань в розмірі 20% відрахування із заробітної плати. Відрахування проводити до виплати заборгованості за виконавчими документами та основних винагород приватного виконавця 1373643,04 грн.

05 жовтня 2021 року ТОВ «Бучко Трек Системс» перерахувало приватному виконавцю 15000 грн., що підтверджується копією платіжного доручення від 05 жовтня 2021 року №142.

19 жовтня 2021 року приватним виконавцем було описано та накладено арешт на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , власником якої є боржник ОСОБА_1

22 жовтня 2021 року ОСОБА_1 перерахувала приватному виконавцю 2252,90 грн., що підтверджується копією квитанції від 22 жовтня 2021 року №16.

16 лютого 2022 року в рамках виконавчого провадження НОМЕР_2 приватним виконавцем призначено суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Приватна експертна служба» для складання письмового звіту з експертної оцінки описаного та арештованого майна 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 та попереджено експертів про кримінальну відповідальність за відмову від без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків та за надання завідомо неправдивого звіту.

20 липня 2022 року ТОВ «Приватна експертна служба» склала звіт про оцінку майна боржника визначивши вартість частини вказаної квартири в розмірі 1276330 грн.

05 серпня 2022 року приватний виконавець отримав звіт про вартість квартири та цього ж дня листом №1248 повідомив ОСОБА_1 про результати визначення вартості майна 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 в сумі 1276330 грн.

16 серпня 2022 року приватним виконавцем до ДП «СЕТАМ» подана заява на реалізацію арештованого майна боржника 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , копію якої направлено боржнику ОСОБА_1

16 вересня 2022 року ОСОБА_1 перерахувала приватному виконавцю 2252,90 грн., що підтверджується квитанції від 16 вересня 2022 року №19.

Аукціон з продажу вищезазначеного майна початковою вартістю 1276330 грн. призначений на 19 вересня 2022 року.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи подану ОСОБА_1 скаргу, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що квартира боржника представником ТОВ «Приватна експертна служба» не оглядалась. Матеріали виконавчого провадження не містять доказів отримання ТОВ «Приватна експертна служба» необхідної та достовірної інформації про квартиру АДРЕСА_1 , оскільки огляд квартири не проводився.

Також суд звернув увагу, що ознайомлення з об`єктом оцінки включає дослідження оцінювачем вихідних даних та іншої інформації, необхідної для здійснення оцінки, та у особистому огляді оцінювачем об`єкта оцінки (зокрема, квартири), тоді як за приписами статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним (замовником) необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про неправомірність дій приватного виконавця в частині передачі на реалізацію арештованого спірного майна на підставі висновку, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Приватна експертна служба» 20 липня 2022 року, який був зроблений з порушенням норм чинного законодавства. При цьому суд не прийняв як доказ звіт про вартість частки квартири, належної боржниці, зроблений ПП «Реал Інвест», оскільки наданий звіт зроблений станом на 13 вересня 2022 року, а тому є неможливим порівняння вартості одного об`єкта - 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , зробленої на різні дати.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про задоволення скарги відповідає з огляду на наступне.

Так, згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця можуть бути оскаржені у порядку, встановленому законом (стаття 36 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону).

Пунктами 6, 15, 22 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання (частина перша статті 20 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною першою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Судом першої інстанції при розгляді справи було встановлено, що на день звернення заявниці зі скаргою рішення суду від 07 липня 2009 року по справі №2-3298/09 було виконано ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві, яким було звернуто стягнення на автомобіль «Lexus GX470», н.з. НОМЕР_1 , власником якого була ОСОБА_1 , шляхом продажу на аукціоні, кошти від продажу якого в сумі 149625 грн. були перераховані на погашення боргу перед Публічним акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк».

Частково зазначене рішення суду від 07 липня 2009 року по справі №2-3298/09 було виконано приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М., якому із заробітної плати боржника ОСОБА_1 було перераховано 15000 грн., а частково зазначене рішення суду добровільно виконала боржниця, перерахувавши приватному виконавцю 2252,90 грн. та 2252,90 грн.

Таким чином, на користь стягувача загалом на погашення боргу, який складається з 46772,75 доларів США та 75,01 грн., державного мита в розмірі 1700 грн., витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн.; штрафу в розмірі 20085 грн., було перераховано 169130,80 грн. (15000 грн. +2252,90 грн.+ 2252,90 грн.+ 149625 грн.=169130,80 грн.).

Наведене свідчить про те, що судове рішення, яке було ухвалене 07 липня 2009 року, станом на 16 вересня 2022 року боржниками в повному обсязі не виконане.

Враховуючи вказані обставини суд першої інстанції дійшов висновку, що коштів боржника ОСОБА_1 виявилось недостатньо, щоб сплатити борг банку, що мало наслідком вчинення приватним виконавцем дій щодо звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, враховуючи те, що рухоме майно боржниці (автомобіль) вже був реалізований на аукціоні. Разом із тим дії приватного виконавця та визначеного ним оцінювача при здійсненні оцінки частини квартири боржника були проведенні із порушенням чинного законодавства, що викликає сумнів в об`єктивності проведеної оцінки.

Перевіряючи доводи апелянта в частині неправомірності ухвали суду першої інстанції в частині визнання дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва не обґрунтованими та в частині необ`єктивності проведеної оцінки нерухомого майна, колегія суддів виходить із наступного.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У частині п`ятій статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , будучи боржником у виконавчому провадженні та співвласником квартири АДРЕСА_1 не погодилася із висновком про оцінку належної в тому числі і їй квартири, та послалася на те, що вказана оцінка була проведена з порушенням чинного законодавства, зокрема Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та п. 56 Національних стандартів №1 «Загальних засад оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Частиною третьою статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець із власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 (далі - Національний стандарт № 1), є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Національним стандартом № 1 (пункти 50-55), зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442 (далі - Національний стандарт № 2), є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Частиною шостою статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» унормовано, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 та з урахуванням Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади.

Так, згідно з пунктом 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

Відповідно до пункту 51 Національного стандарту № 1 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Разом із цим відповідно до пункту 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Крім того, статтею 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Отже, виходячи з наведених норм, незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

До схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 19 грудня 2019 року у справі № 211/2171/15, від 01 жовтня 2020 року у справі № 2-2394/10, від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17, від 22 вересня 2021 року у справі № 161/11771/20.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), якщо зазначена оцінка погоджується, затверджується або приймається органом державної влади або органом місцевого самоврядування, є обов`язковим.

Таким чином, рецензування звіту про оцінку майна є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки, який в межах виконавчого провадження дозволяє швидко та ефективно захистити права боржника.

Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , отримавши 11 серпня 2022 року повідомлення приватного виконавця про визначенні вартості арештованої частини квартири та не погодившись із вказаною оцінкою, а також з діями приватного виконавця, який не визначив дійсний розмір заборгованості за виконавчим листом подав на реалізацію вказану частину квартири подала до суду вказана скаргу.

При цьому із матеріалів справи також вбачається, що заявник у справі - ОСОБА_1 , не погоджуючись із визначеної приватним виконавцем оцінкою квартири самостійно звернулася у вересні 2022 року до Приватного підприємства «Реал Інвест», що має сертифікат №319/20 суб`єкта оціночної діяльності від 21 квітня 2020 року, виданий Фондом державного майна України з метою проведення оцінки ринкової вартості квартири АДРЕСА_1 , і згідно до висновку даного оцінювача вартість вказаної квартири станом на ату складання звіту - 13 вересня 2022 року становить 11647420 грн, а вартість частини вказаної квартири складає 2911855 грн. (а.с. 218 т.2).

Заперечуючи проти вказаного висновку представник приватного виконавця при апеляційному розгляді справи зазначив, що вказаним висновком не враховано що дана частина () квартири є предметом реалізації за виконавчим листом, тобто фактично щодо неї виникають судові спори, а тому за вказаною вартістю вона не може бути продана.

Даючи оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недотримання приватним виконавцем при виконанні виконавчого листа від 07 вересня 2009 року по справі №2-3298/09 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Закритого акціонерного товариства «Трансроуд Груп» на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором №1/2006 від 30 січня 2006 року в розмірі 46772,75 доларів США та 75,01 грн., оскільки ні він безпосередньо, ні оцінювач ТОВ «Приватна експертна служба» Свертюк Є.В. , призначений приватним виконавцем, не здійснювали безпосередній огляд квартири, оцінка та опис і арешт квартири здійснений лише за документами, наданими Київським БТІ, та фактично не відображає реальну вартість даної квартири, оскільки не враховує оздоблення та облаштування самої квартири, її складових та стан самої квартири на час оцінки.

При цьому ні в матеріалах приватного виконавця, ні у висновку про вартість майна відсутні дані про неможливість особистого огляду об`єктів дослідження, не зазначені обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки, здійсненої без особистого огляду, що є порушенням пункту 56 Національного стандарту № 1 та пунктів 1, 6 статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Посилання оцінювача в розділі 6 «Характеристика об`єкта оцінки» щодо проведення огляду об`єкта та визначення внутрішнього оздоблення як доброго ( а.с. 34 т.3) , то колегія суддів враховує, заначений висновок припущенням, оскільки будь яких доказів відвідування оцінювачем вказаної квартири матеріали висновку не містять. Так в матеріалах оцінки відсутні опис самої квартири, відсутні фото). При цьому в розділі 5 - «інші умови» оцінювачем зазначено вартість об`єкта визначалася виходячи з припущення про відсутність невидимих дефектів і пошкоджень, відсутності шкідливих речовин у навколишньому середовищі.

При цьому приватний виконавець обґрунтовуючи свою позицію посилався на те, що у чинному Законі України «Про виконавче провадження» відсутній обов`язок виконавця повідомляти боржника про огляд квартири.

Разом із тим, із матеріалів справи вбачається, що ні приватний виконавець, ні оцінювач не повідомляли боржника щодо необхідності надання доступу до арештованої квартири. Сам боржник також у скарзі зазначав, що не вчиняв дій, які б перешкоджали доступу до арештованої квартири.

У постанові від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що реалізація описаного й арештованого майна за заниженою ціною може завдати суттєвих збитків стягувачу у вигляді неотриманого доходу, а боржнику - у вигляді передання майна на реалізацію за суттєво нижчою від ринкової вартістю.

Таким чином колегія суду доходить висновку про безпідставність доводів апелянта щодо не обґрунтованості висновків суду першої інстанції про визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. в частині визначення вартості майна - квартири, тому ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги даних висновків не спростовують.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18) викладено висновок про те, що чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків. Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України»). Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19) викладено висновок про те, що право на звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, вчинених на виконання судових рішень, ухвалених у порядку цивільного судочинства, передбачено у ЦПК України, у таких випадках виключається адміністративна юрисдикція. Визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16 (провадження № 11-1200апп18).

Таким чином колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про обґрунтованість доводів скарги ОСОБА_1 у цій частині.

Також колегією суддів враховує і доводи заявника ОСОБА_1 про те, що вчиняючи виконавчі дії за виконавчим листом від 07 вересня 2009 року по справі №2-3298/09 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Закритого акціонерного товариства «Трансроуд Груп» на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором №1/2006 від 30 січня 2006 року приватний виконавець не встановив дійсний розмір не виконаного зобов`язання станом на час відкриття виконавчого провадження та звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , що відповідно впливає на законність самих дій щодо необхідності звернення стягнення на нерухоме майно боржника з врахуванням співмірності суми заборгованості ( залишку не виконаного зобов`язання) та дійсної вартості частини належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» ст. 27, 36 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», ст. 367, 374, 375, 383-384, 447, 451 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 16 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 31 липня 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв