справа № 369/8539/19
провадження № 61-2848св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду головуючого - Крата В. І., суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова В. Є., Русинчука М. М.,
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Бойко Наталією Василівною через Електронний суд, про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя.
У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 із зустрічною позовною заявою про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя.
Києво-Святошинський районний суд Київської області рішенням від 21 липня 2021 року первісний позов ОСОБА_1 задовольнив частково, зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнив:
визнав за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на частку за кожним в праві спільної власності на об`єкт незавершеного будівництва 80 % готовністю - будинку садибного типу літ. А загальною площею 240,00 м? з господарськими будівлями та спорудами;
припинив право спільної сумісної власності подружжя на вказаний об`єкт незавершеного будівництва;
у задоволенні інших позовних вимог відмовив;
вирішив питання про розподіл судових витрат.
Київський апеляційний суд постановою від 19 січня 2022 року вказане судове рішення залишив без змін.
22 лютого 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду підписану представником касаційну скаргу на вказані судові рішення, в якій, у тому числі, просив стягнути з ОСОБА_2 9605 грн на відшкодування судового збору за подання до суду позовної заяви, 10 000 грн на відшкодування проведеної експертизи та 60 000 грн на відшкодування витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.
Верховний Суд ухвалою від 23 лютого 2022 року відкрив касаційне провадження в справі та витребував матеріали справи з суду першої інстанції; у задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 липня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 19 січня 2022 року відмовив.
Верховний Суд постановою від 09 листопада 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Бойко Н. В., задовольнив частково:
рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 січня 2022 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки з кадастровим номером :01:100:5113, а також у частині задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання земельної ділянки з кадастровим номером :01:100:5113 особистою приватною власністю скасував;

ухвалив у скасованих частинах нове рішення, яким визнав за ОСОБА_1 право на частку в праві спільної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:100:5113 площею 0,225 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 січня 2022 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання земельних ділянок спільною сумісною власністю подружжя та поділ земельних ділянок з кадастровими номерами :01:100:5114, :01:100:5115, :01:100:5116, :01:100:5117, :01:100:5118; в частині часткового задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ об`єкта незавершеного будівництва, а також у частині задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання вказаних земельних ділянок з кадастровими номерами :01:100:5114, :01:100:5115, :01:100:5116, :01:100:5117, :01:100:5118 особистою приватною власністю та про поділ об`єкта незавершеного будівництва залишив без змін.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг пропорційно задоволеним вимогам касаційної скарги в загальному розмірі 7200 грн.

26 червня 2023 року ОСОБА_1 через представника подав заяву про ухвалення додаткового рішення, оскільки Верховний Суд не вирішив питання щодо стягнення з ОСОБА_2 10 000 грн судових витрат на проведення експертного дослідження та 60 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

29 червня 2023 року ОСОБА_2 через представника подала до Верховного Суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій зазначає, що заявлений ОСОБА_1 розмір витрат на правову допомогу є необґрунтованим, не співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом робіт у межах цієї справи, оскільки, адвокатом не готувалась відповідь на відзив, відзив на зустрічний позов, він не приймав участь у всіх судових засіданнях, які призначалися судом. Вказувала, що адвокат не надав детального опису виконаних ним робіт.

02 серпня 2023 року адвокат ОСОБА_1 через Електронний суд подав додаткові пояснення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Щодо вимог заяви про стягнення 60 000 грн витрат на правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції

Згідно з підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції зазначається про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частина друга статті 137 ЦПК України).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18).

До суду першої інстанції ОСОБА_1 надав договір про надання правничої допомоги № 16/02-2019 від 16 лютого 2019 року, а також додаткову угоду № 1 до вказаного договору, за змістом пункту 1.1 якої вартість правових послуг, які надаються ОСОБА_1 в суді першої інстанції, складає 60 000 грн.

Відповідно до частини четвертої-п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зроблено висновок, що: «суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України). […]

Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару)».

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (див., зокрема, постанови Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19).

У справі, що переглядається, позивач просив стягнути з відповідачки витрати, понесені ним на правничу допомогу в суді першої інстанції, в розмірі 60 000 грн, що є фіксованим розміром гонорару, погодженим у договорі про надання правничої допомоги.

За таких обставин конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку, у зв`язку з чим колегія суддів відхиляє заперечення відповідачки проти стягнення витрат на правничу допомогу на користь позивача.

Оскільки ОСОБА_2 у поданому нею клопотанні не довела факт неспівмірності понесених іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом, а обставини, на які посилалася відповідачка в своєму клопотанні, не є підставою для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, наявні підстави для прийняття додаткової постанови в справі та стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, понесених ним у суді першої інстанції.

Разом із тим, судові витрати в разі часткового задоволення позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 3 частини другої статті 141 ЦПК України).

Оскільки позивач пред`явив позов про визнання спільною сумісною власністю об`єкта незавершеного будівництва та шести земельних ділянок, а судовими рішеннями в цій справі позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені лише в частині об`єкта незавершеного будівництва (будинку садибного типу літ. А) та земельної ділянки з кадастровим номером :01:100:5113, то витрати на правничу допомогу підлягають стягненню пропорційно задоволеним позовним вимогам ОСОБА_1 у розмірі 17 '142,86 грн (60 000 х 2 : 7).

Щодо вимог заяви про стягнення 10 000 грн витрат на проведення експертного дослідження

У суді першої інстанції разом з позовною заявою позивач надав суду складений висновок за результатами проведення будівельно-технічного, оціночно-будівельного та оціночно-земельного досліджень від 16 квітня 2019 року щодо збільшення вартості належного відповідачці майна за рахунок спільних трудових і грошових затрат подружжя.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення по суті спору зазначив, що «в основу рішення про задоволення частини позовних вимог ОСОБА_1 покладено висновок експерта № 16/04 від 16 квітня 2019 року лише в частині одного з восьми досліджуваних питань, то суд бере до уваги лише 1/8 частину витрат на проведення цього експертного дослідження, тобто 1250 грн». Вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтовано тим, що висновок оціночного дослідження враховано судом лише в частині визначення правового режиму житлового будинку, незавершеного будівництвом, а доводи позивача про збільшення вартості земельних ділянок за рахунок спільних затрат подружжя свого підтвердження не знайшли.

У постанові суду касаційної інстанції по суті спору зазначено, що внаслідок обставин, якими позивач обґрунтовував істотне збільшення вартості земельних ділянок, не відбулося розчинення чи нівелювання первісного об`єкта нерухомого майна у порівнянні з тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя. Доводи касаційної скарги про те, що первісний об`єкт нерухомості (земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0246, площею 0,9000 га) перестав існувати, що свідчить про істотність збільшення його вартості, колегія суддів відхилила, оскільки вказана земельна ділянка перестала існувати виключно внаслідок рішення ОСОБА_2 як її власника щодо її поділу, що не пов`язано зі спільними трудовими чи грошовими затратами подружжя, спрямованими на поліпшення майна.

Оскільки витрати позивача на проведення експертного дослідження в частині, що стосується поширення правового режиму спільної власності на житловий будинок, вже були розподілені судом першої інстанції та не були предметом перегляду судом касаційної інстанції, а аргументи позивача про істотне збільшення вартості належних позивачці земельних ділянок в зв`язку зі спільними затратами подружжя та поширення на них унаслідок цього правового режиму спільної сумісної власності з посиланням на висновок оціночного експертного дослідження колегія суддів відхилила, то відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідачки 10 000 грн витрат на проведення такого експертного дослідження.

Керуючись статтями 137, 141, 270 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Заяву ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Бойко Наталією Василівною, про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 17 '142,86 грнвитрат на правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції.

У задоволенні іншої частини вимог заяви про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Бойко Наталією Василівною, про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на проведення експертного дослідження відмовити.

Додаткова постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук