Справа № 526/927/23
Провадження № 2/526/348/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2023 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі

головуючої судді Тищенко Л. І.

з участю секретаря Синепол С. А.

розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення заповіту,

у с т а н о в и в:

до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про тлумачення заповіту.

У позовній заяві позивач вказує, що 05.01.2006 його батько ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Лютенської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, зареєстрований за №4, яким заповів йому та ОСОБА_2 земельний пай, який належав йому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Р3 668122, виданий на підставі розпорядження голови Гадяцької районної державної адміністрації № 546 від 15.08.2002, розміром 3,03 га.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. 14.11.2022 він звернувся до приватного нотаріуса Гадяцького районного нотаріального округу Полтавської області Ямпольської С. М. з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, але нотаріус повідомила йому, що у заповіті та у вказаному Державному акті мається розбіжність у номері, а саме у заповіті зазначений номер Державного акта 668122 замість 668182.

У зв`язку з невідповідністю та розбіжністю у зазначених документах, а саме номері Державного акта вказаного в заповіті та в самому Державному акті, наданому спадкоємцем, нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину на право на земельну частку (пай).

Посилаючись на вищевикладене, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розтлумачити заповіт, складений 05.01.2006 ОСОБА_3 , посвідчений секретарем виконавчого комітету Лютенської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, зареєстрований за №4, яким заповів йому та ОСОБА_2 земельний пай в рівних долях, що належав ОСОБА_3 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Р3 668122, виданий на підставі розпорядження голови Гадяцької районної державної адміністрації №546 від 15.08.2002, розміром 3,03 га, наступним чином, а саме, що дане заповідальне розпорядження стосується земельної ділянки, розташованої на території Лютенської сільської ради, право власності спадкодавця на яке підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Р3 668182, виданим на підставі розпорядження голови Гадяцької районної державної адміністрації №546 від 15.08.2002, розміром 3,03 га.

Ухвалою суду від 31.03.2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Хоруженко С. Г. у судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій вказує, що позовні вимоги позивача визнає, просить справу розглянути без її участі.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії Р3 №668182, виданого Лютенською сільською радою 27.10.2002 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1799, ОСОБА_3 , на підставі розпорядження голови Гадяцької районної державної адміністрації №546 від 15.08.2002, на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 3,030 га, розташована на території Лютенської сільської ради Гадяцького району та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 04.02.2022, виданим Гадяцьким відділом ДРАЦС у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

ОСОБА_3 був батьком позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

На випадок своєї смерті, ОСОБА_3 зробив заповіт, яким належний йому земельний пай на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Р3 668122, виданого на підставі розпорядження голови Гадяцької районної державної адміністрації № 546 від 15.08.2002 розміром 3,03 га заповів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних долях. Заповіт нотаріально посвідчено секретарем Лютенської сільської ради Гадяцького району Полтавської області Редзюк О. А. та зареєстровано в реєстрі під №4.

Приватним нотаріусом Ямпольською С. М. згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 07.06.2023, відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну ділянку площею 3,030 га, у зв`язку з невідповідністю та розбіжністю у наданих документах, а саме номері Державного акта вказаного в заповіті та в самому Державному акті, наданому спадкоємцями.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тлумачення заповіту - це з`ясування змісту заповіту як дійсного одностороннього правочину, з тексту якого неможливо встановити справжню волю заповідача. Отже, недійсний заповіт тлумаченню не підлягає.

Згідно п. 2.1 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Нотаріус має перевірити, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать вимогам законодавства.

Аналогічні правила містяться в п. 1.6 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затв. наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5.

Метою тлумачення заповіту є забезпечення найбільш повного здійснення волі заповідача.

Відповідно до ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене лише після відкриття спадщини, тобто у зв`язку зі смертю заповідача або оголошення його померлим. Саме тому, при тлумаченні заповіту не діє загальне правило про тлумачення правочину його стороною, закріплене в ст. 213 ЦК України, а діє спеціальне правило, закріплене в ст. 1256 ЦК України, згідно з яким тлумачення заповіту здійснюється спадкоємцями, а в разі спору між ними судом.

Перелік осіб, які здійснюють тлумачення заповіту, має вичерпний характер.

Методичні рекомендації Міністерства юстиції України щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29.01.2009 зазначають про можливість укладення між спадкоємцями в разі відсутності спору договору про тлумачення заповіту. Даний договір може містити положення щодо уточнення, конкретизації волі спадкодавця, або з`ясування змісту окремих розпоряджень заповіту.

Шляхом застосування механізму тлумачення заповіту усуваються певні недоліки його змісту, у зв`язку з якими нотаріус може відмовити у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину.

Тлумачення заповіту не може бути спрямоване на встановлення, зміну або припинення цивільних і обов`язків спадкоємців, оскільки вони встановлені заповітом, як одностороннім правочином.

Витлумачений спадкоємцями заповіт є обов`язковим не тільки для них, а й для суду, відказоодержувачів, виконавця заповіту та кредиторів спадкодавця.

Тлумачення заповіту судом здійснюється за наявності таких правових умов:

- зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача;

- наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту.

Об`єктом тлумачення заповіту судом є виключно сам заповіт, складений із слів та сполучень слів, які утворюють його текст.

Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпорядження своїм майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті (оголошення померлим). Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, адже це може спотворити волю заповідача, тобто ч. 2 ст. 213 ЦК не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину.

Рішення суду, що набрало законної сили, щодо тлумачення заповіту є обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на підставі ст. 18 ЦПК України.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1217, 1223, 1270,1272,1277, ст.ст. 1-18, 76-81, 141, 209-241, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення заповіту задовольнити.

Розтлумачити заповіт ОСОБА_3 від 05.01.2006, посвідченого секретарем виконавчого комітету Лютенської сільської ради Гадяцького району Полтавської області 05.01.2006, зареєстрованого в реєстрі за №4 наступним чином:

«Державний акт на право приватної власності на землю серії Р3 №668182, виданий на підставі розпорядження голови Гадяцької районної державної адміністрації №546 від 15.08.2002 на ім`я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 3,030 га, розташовану на території Лютенської сільської ради Гадяцького району та призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1799, повністю відповідає Державному акту на право приватної власності на землю серії Р3 668122, виданому на підставі розпорядження голови Гадяцької районної державної адміністрації № 546 від 15.08.2002 на земельну ділянку розміром 3,03 га, зазначеному у заповіті від 05 січня 2006 року».

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Гадяцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 12 липня 2023 року.

Відомості, що не проголошуються:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Головуючий Л. І. Тищенко