Справа № 168/340/22
Провадження № 2/168/5/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2023 року Старовижівський районний суд Волинської області у складі

головуючого - судді Хаврони О.Й.,

за участю: секретаря - Островерхої Т.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Старовижівської селищної ради - Марчука А.П.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду в смт.Стара Вижівка в порядку загального позовного провадження (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду) цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Старовижівської селищної ради Ковельського району Волинської області, ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась із позовом в інтересах ОСОБА_3 .

У позові зазначається, що позивач є спадкоємцем майна покійної ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки проживав з нею з 1983 року і до моменту її смерті. Спадковим майном є кошти 100 000 грн., які були 06.05.2021 р. вилучені відповідачкою ОСОБА_2 з будинку, в якому проживала ОСОБА_4 . Стверджує, що відповідачка не мала права вилучати ці кошти. 18.05.2021 р. складено акт опису майна, згідно з яким зі суми 100 000 грн. суму 30 000 грн. відповідачка вже витратила на організацію похорону ОСОБА_4 . Жодного погодження на витрачання коштів із його власних заощаджень позивач не надавав.

Стверджує, що цими коштами в сумі 100 000 грн. неправомірно заволоділи та розпоряджаються відповідачі. На неодноразові усні та письмові позивача та його представника вимоги повернути ці кошти позивачу відповідачі відмовляються, Старовижівська селищна рада, не будучи фінансовою установою і не маючи дозволів на зберігання грошових коштів, безпідставно вимагає від повивача надати свідоцтво про право власності на ці грошові кошти. Факт належності цих грошових коштів позивачу доводиться тим, що вони знаходились в будинку, в котрому він з ОСОБА_4 проживав тривалий час. Крім того, позивач отримує пенсію починаючи з 12.09.1998 р., тому за вказаний період міг накопичити такі заощадження.

У Старовижівської селищної ради не було правових підстав для вилучення та подальшого володіння цими коштами в сумі 100 000 грн., оскільки це майно з моменту його вилучення не було безхазяйним, адже з моменту відкриття спадщини воно належить позивачу як спадкоємцю ОСОБА_4 , про цей факт було відомо відповідачам. Рішенням суду встановлено факт проживання позивача однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 з 1883 року по 06.05.2021 року.

Вважає, що факт недобросовісного володіння чужим майном стверджено тим, що в своїх відповідях селищна рада не надала належних доказів того, що це майно вилучене нею в установленому законом порядку. Крім того, утримуючи в себе майно позивача відповідачі позбавляють його фінансової можливості оформити на себе усе інше спадкове майно, адже всі заощадження в нього відібрані.

Таким чином відповідачі безпідставно утримують в себе належні позивачу кошти і вже витратили 30 000 грн. з цієї суми без дозволу позивача. Вказані дії стали підставою неодноразового звернення позивача до поліції.

Позивач стверджує, що згоди на вилучення коштів не надавав, з огляду на похилий вік не зміг протистояти незаконним діям відповідачів щодо вилучення та витрачання коштів. Нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на ці грошові кошти у зв`язку з відсутністю документа, що підтверджує право власності самої ОСОБА_4 на ці кошти. Відповідачі, виходячи з матеріалів справи, не оспорюють право власності позивача, але грошові кошти не повертають.

Також в позові зазначається, що ОСОБА_2 самовільно використала «з погодження сусідів» в період з 06.05.2021 по 18.05.2021 грошові кошти в сумі 30 000 грн., чого не мало бути, оскільки позивач є єдиним власником цих коштів, сусіди не мали права розпоряджатись коштами. Це спадкове майно не є відумерлою спадщиною і не безхазяйне. Також ОСОБА_2 отримала грошову допомогу на поховання ОСОБА_4 від органів пенсійного фонду, але також відмовляється повернути позивачу ці кошти.

Таким чином, на думку позивача відповідачі безпідставно заволоділи майном позивача в сумі 100 000 грн.

Посилаючись на положення ст.ст. 15,16, 390, 317, 321, 387, 1212, 391, 1216, 1218 ЦК, які захищають його право власності як спадкоємця та надають йому, як власнику майна, право вимагати захисту свого права власності та зобов`язують відповідачів повернути його майно, позивач просить задовольнити позов та витребувати з незаконного володіння відповідачів Старовижівської селищної ради Ковельського району Волинської області та ОСОБА_2 на користь позивача належні йому грошові кошти, шляхом зобов`язання обох відповідачів передати йому (позивачу) ці кошти в сумі 100 000 грн., які відповідачі зберігають в себе після смерті ОСОБА_4 та відмовляються йому повернути.

Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позов не подала.

Відповідач Старовижівська селищна рада подала відзив на позов, в якому заперечує проти позову та вказує, що 08.06.2021 р. на ім`я селищного голови надійшла доповідна записка від директора КЗ «Центр надання соціальних послуг Старовижівської селищної ради» про те, що під час підготовки похорону ОСОБА_4 , що перебувала на обліку у вказаному центрі, соціальний працівник ОСОБА_2 виявила 100 000 грн., що належали покійній. Оскільки ОСОБА_4 на момент смерті проживала зі співжителем, з яким не була у зареєстрованому шлюбі, і який зловживав спиртним і тому не міг забезпечити збереження коштів, то жителі села звернулись з вимогою до селищної ради забезпечити схоронність цих грошових коштів. Також в доповідній записці було вказано, що 30 000 грн. з цієї суми соціальний працівник витратила на організацію обряду поховання ОСОБА_4 та виготовлення надмогильного пам`ятника, що підтверджено розпискою та чеком. На підставі ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та норм законодавства, що стосуються виявлення та погодження з безхазяйним майном була створена комісія селищної ради, яка виїхала за вказаною адресою. У ході роботи комісії в присутності свідків позивач повідомив, що виявлені кошти не належать йому, а належать покійній ОСОБА_4 . З огляду на наведене, комісія прийняла рішення до набуття права власності на майно, вказані грошові кошти - 70 000 грн. - передати на зберігання старості старостинського округу Старовижівської селищної ради.

Твердження про те, що відповідачі неправомірно заволоділи та розпоряджаються виявленими грошовими коштами не відповідають дійсності. Дії селищної ради обумовлені обов`язком, визначеним в ст. 38 «Про місцеве самоврядування в Україні» щодо збереження матеріальних цінностей. Позивач не надав жодних документів, які б підтвердили набуття ним спадкових прав на вказані грошові кошти. Крім того, йому відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на ці грошові кошти. Таким чином, селищна рада вважає, що позивач на навів жодних доказів на підтвердження його законних прав на грошові кошти, тому просить відмовити в позові.

Представник позивача у поданій суду відповіді на відзив не погоджується з обставинами, викладеними в відзиві. Стверджує, що у відзиві немає жодних доказів, які б заперечили фактичні обставини, викладені в позовній заяві. Позиція у відзиві зводиться до того, що вилучені грошові кошти були безхазяйним майном, що є необґрунтованим, не стосується коштів вилучених з будинку, в якому близько 40 років проживав позивач разом з ОСОБА_4 . Протокол комісії, в якому зафіксовані слова позивача про те, що кошти належать покійній ОСОБА_4 , не має жодної юридичної сили. Позивач є єдиним спадкоємцем майна, від спадщини не відмовлявся. Відповідно до ст. 335 ЦК, на яку посилається селищна рада, обґрунтовуючи свої дії, регулює облік безхазяйного нерухомого майна, а не грошових коштів. ОСОБА_4 заповіту за життя не складала, тому твердження про те, що вона бажала віддати ці кошти на потреби церкви, не обґрунтовані.

Заперечення на відповідь на відзив не подавалось.

У ході підготовчого провадження представник позивача уточнила позовні вимоги та просить витребувати з незаконного володіння відповідачів на користь зобов`язання обох відповідачів передати належні йому грошові кошти 100 000 грн. та стягнути з ОСОБА_2 в користь позивача отримані нею на поховання ОСОБА_4 від органів пенсійного фонду грошові кошти в розмірі 3535 грн. Факт отримання відповідачкою ОСОБА_2 допомоги на поховання підтверджується інформацією, наданою суду пенсійним фондом.

На уточнений позов відзив не подавався.

Ухвалою судді від 12.07.2022 р. позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху та надано строк для усунення вказаних у ній недоліків.

14.07.2022 р. позивачем виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою судді від 15.07.2022 р. позовну заяву прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 04.10.2022 р. прийнято до розгляду заяву представника позивача про уточнення позовних вимог.

Ухвалою суду від 04.10.2022 р. підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала з викладених у ньому та в відповіді на відзив підстав. Також у судовому засіданні представник позивача надала пояснення про те, що грошові кошти в сумі 100 000 грн. увійшли до спадкової маси і є спадковим майном ОСОБА_4 , і саме в порядку спадкування позивач має на них право та просить їх повернути йому як спадкоємцю. Додала, що на час подання позову позивач не знав в якій сумі і де ці кошти знаходяться, а лише в ході судового розгляду встановлено, що вони зберігаються в селищній раді. Тому просить зобов`язати Старовижівську селищну раду повернути йому 100 000 грн., а відповідача ОСОБА_2 просить зобов`язати повернути йому 3535 грн.

Окрім того, представник позивача додала, що позивач визнає і погоджується, що на поховання ОСОБА_4 було потрібно витратити певні кошти - на придбання одягу для поховання, труни, викопування могили на цвинтарі, тощо, тому за умови доведеності здійснення цих витрат належними доказами, позивач визнає необхідність здійснення таких витрат. Однак позивач категорично не погоджується з витратами на встановлення і придбання надмогильного пам`ятника, оскільки його придбання не погоджувалось з позивачем і ціна цього пам`ятника значно вища за середню ринкову вартість таких пам`ятників. На час розгляду справи сторона відповідача не ініціює надання належних доказів на обґрунтування таких витрат, тому позовні вимоги позивач залишає саме такими.

У судовому засіданні представник позивача також пояснила, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 коштів у сумі 3535 грн. обґрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_2 безпідставно їх отримала від Пенсійного фонду, не обґрунтувала і не довела використання цих коштів саме на поховання ОСОБА_4 , а позивач має право на ці кошти, оскільки він є спадкоємцем померлого пенсіонера і повинен був їх отримати.

Представник відповідача Марчук А.П. заперечив проти позову з підстав наведених у відзиві та додав, що створюючи комісію для опису майна покійної ОСОБА_4 , селищна рада діяла з метою збереження майна ОСОБА_6 до моменту оформлення її спадкоємцями спадкових справ. Під час роботи комісії виявлено не 100 000 грн., а 70 000 грн., оскільки 30 000 грн. на той момент вже було витрачено на організацію поховання. Тому прийняла на зберігання селищна рада саме 70 000 грн. Під час роботи комісії позивач повідомляв, що знайдені кошти не належать йому, а належали ОСОБА_4 , і позивач не заперечував, щоб ці кошти в подальшому зберігались в селищній раді. Позивач не надав доказів набуття спадкових прав на вказані кошти, свідоцтва про право на спадщину не надав, навпаки, нотаріус відмовила йому в видачі такого свідоцтва. Просить відмовити в позові.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, надала пояснення про те, що здійснювала догляд за ОСОБА_4 а також за позивачем ОСОБА_3 . ОСОБА_4 близьких родичів не мала, проживала з позивачем, який зловживав спиртним. Тому похороном займалась вона і сусіди. Під час підготовки похорону вони з сусідами знайшли в помешканні ОСОБА_4 гроші в сумі 100 000 грн., позивач повідомив, що ці гроші йому не належать а належали ОСОБА_4 . Разом зі сусідами вона частину цих коштів вирішили використати на проведення похорону і відразу замовити на могилу пам`ятник. А решту коштів 70 000 грн. вирішили передати в селищну раду для зберігання. Вважає, що діяла обґрунтовано, кошти 30 000 були витрачені на придбання пам`ятника та всього необхідного в магазині ритуальних послуг, в церкві, для організації поминального обіду відповідно до тих традицій, що є в суспільстві, про що має відповідні докази. Також вона звернулась до Пенсійного фонду отримала допомогу на поховання ОСОБА_4 , а вказані кошти пожертвувала на церкву, оскільки так за життя бажала ОСОБА_4 .

Заслухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (арк.спр. 11 том 1).

На момент смерті ОСОБА_4 проживала в с.Смолярі в належному їй будинку, з позивачем ОСОБА_3 , однак у зареєстрованому шлюбі вони не перебували. І позивач ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 отримували від центру надання соціальних послуг послугу «допомога вдома». Соціальним робітником, яка здійснювала за ними догляд була відповідач ОСОБА_2 .

Поховання та організацією похорону ОСОБА_4 здійснила відповідач ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне їй за життя майно.

18.05.2021 комісія в складі, створена Старовижівською селищною радою здійснила опис майна за адресою проживання ОСОБА_4 : майно складається з житлового будинку, двох сараїв, грошових коштів 70 000 грн. Також в акті вказано, що грошові кошти в сумі 30 000 грн. зі слів соціального працівника були витрачені для проведення процесу поховання ОСОБА_4 (арк.спр. 15 том 1).

Отже, з письмових матеріалів справи та пояснень сторін і свідків підтверджено, що за місцем проживання ОСОБА_4 виявлено грошові кошти 100 000 грн., з них кошти в сумі 30 000 були витрачені відповідачем ОСОБА_2 на здійснення обряду поховання ОСОБА_4 та встановлення надмогильного пам`ятника. А решта коштів - в сумі 70 000 грн., з огляду на те, що ОСОБА_4 в шлюбі не перебувала, членів сім`ї не мала, позивач повідомив, що йому ці гроші не належать, були передані посадовим особам Старовижівської селищної ради для забезпечення схоронності цих коштів до моменту оформлення спадкових прав на майно покійної ОСОБА_4 .

В даний час ці кошти в сумі 70 000 грн. перебувають на зберіганні в посадових осіб Старовижівської селищної ради, що підтверджується представником відповідача Старовижівської селищної ради та поясненнями свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 .

Також ОСОБА_2 отримала відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» допомогу на поховання ОСОБА_4 як пенсіонера.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_4 розпорядження з приводу спадкового майна не здійснила, що підтверджується копією спадкової справи № 56/2021 заведеної після смерті ОСОБА_4 (арк.спр. 87-110 том 1). Відтак спадкування належного їй майна здійснюється за законом.

У 2019 році позивач звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю понад п`ять років чоловіка та жінки без шлюбу. Рішенням Старовижівського районного суд Волинської області від 19.10.2021 р. його заяву задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1983 р. по 06.05.2021 р. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.спр. 17 том 1).

Таким чином, позивач є спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_4 , який 13.07.2021 р. звернувся до Любомльської державної нотаріальної контори Волинської області з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , інші особи з заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися, що підтверджується копією спадкової справи № 56/2021 заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.спр. 87-110 том 1).

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на готівкові грошові кошти у розмірі 100 000 грн. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.05.2022 р. позивачу відмовлено, через відсутність документів, що підтверджують право власності на готівкові кошти у сумі 100 000 грн., які належали ОСОБА_4 (арк.спр. 32 том 1).

Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, належні спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинені внаслідок його смерті.

Одним із видів речей згідно зі ст. ст.179,184,192 ЦК України є грошові кошти, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Також, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Згідно із п.23 постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. В даному випадку застосовується спосіб захисту-визнання права.

Як позивач зазначив в позові та підтвердила представник позивача у судовому засіданні, вказані вище готівкові кошти 100 000 грн. належали саме ОСОБА_4 , увійшли до спадкової маси, тому свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ці кошти належать йому саме в порядку спадкування як спадкоємцю четвертої черги за законом і мають бути з цих підстав йому повернуті.

Відповідач Старовижівська селищна рада оспорює та не визнає право позивача як спадкоємця на спадкове майно ОСОБА_4 у виді грошових коштів з підстав відсутності в позивача документів, що засвідчують його право на спадщину - свідоцтва про право на спадщину.

Позивач не звертався до суду з метою захисту своїх прав як спадкоємця з позовом про визнання права на спадкове майно, адже таке право оспорюється та не визнається іншою особою.

Позивач, вважаючи, що має право на вказані кошти в поряду спадкування, а відповідачі незаконно їх утримують в себе та відмовляють йому як власнику майна (коштів) в поверненні цих коштів, просить витребувати вказані грошові кошти з володіння відповідачів.

Відповідно до ст. 387 ЦК власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Отже, відповідно до норм ЦК право на звернення з позовом про витребування майна надається власнику такого майна.

Проте, звертаючись до суду з вказаним позовом, документів, які посвідчують право власності позивача на грошові кошти в сумі 100 000, останній суду не надав.

Сам факт одного лише віднесення позивача до кола спадкоємців четвертої черги за законом, без належного оформлення прав власності на спадкове майно, не підтверджує право власності позивача на спадкове майно, а саме грошові кошти в сумі 100000 грн., що виявлені в будинку ОСОБА_4 .

Позовних вимог про визнання його права на спадкове майно позивач не заявляє.

За змістом ст.ст. 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Зважаючи на обрання позивачем зазначеного вище способу захисту, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що такий спосіб захисту не буде ефективним та належним для захисту та відновлення прав позивача на спадкове майно, а тому з цих підстав у задоволенні позовних вимог в частині витребування з незаконного володіння майна шляхом зобов`язання повернути позивачу грошові кошти в сумі 100 000 грн. належить відмовити.

Позивач також просить зобов`язати відповідача ОСОБА_2 повернути йому 3535 грн., які були виплачені їй як допомога на поховання померлої ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що він має право на ці кошти, оскільки є спадкоємцем покійної ОСОБА_4 , а відповідач ОСОБА_2 позбавила його можливості отримати таку допомогу на поховання ОСОБА_4 , тому просить витребувати з володіння ОСОБА_2 це належне йому майно в сумі 3535 грн., шляхом зобов`язання ОСОБА_2 повернути йому ці кошти.

Згідно з ст. 53 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.

Як встановлено в судовому засіданні і визнається сторонами, позивач поховання ОСОБА_4 не здійснював, до органів Пенсійного фонду з заявою про виплату йому такої допомоги не звертався. Організацією похорону ОСОБА_4 займалась відповідач ОСОБА_2 . Як особа, що здійснила поховання пенсіонера, ОСОБА_2 звернулась до Пенсійного фонду.

На підставі поданої ОСОБА_2 заяви та документів, саме їй виплачено допомогу на поховання пенсіонера ОСОБА_4 , що підтверджується також листом Пенсійного фонду (арк. спр. 83-84 том 1).

Допомога на поховання пенсіонера, всупереч доводам позивача, не входить до складу спадщини. Згідно з законом для здійснення виплати допомоги на поховання померлого пенсіонера не вимагається підтвердження родинних стосунків, проведення перевірки використання коштів та визначення кола осіб, які здійснили поховання органи Пенсійного фонду не здійснюють. Виплата допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду особам, що звернулись із необхідними документами.

Таким чином, доводи позивача про те, що ОСОБА_2 незаконно заволоділа майном позивача в виді допомоги на поховання ОСОБА_4 в розмірі 3535 грн. та незаконно утримує в себе таке майно, а тому слід зобов`язати її повернути позивачу, як спадкоємцю, допомогу на поховання, є необґрунтованими, оскільки позивач права на такі грошові кошти не набував.

Не спростовують висновку суду також доводи позивача про те, що ОСОБА_2 , крім отриманих від Пенсійного фонду коштів на поховання, використала на поховання ОСОБА_4 ще й готівкові кошти, які знайшла в будинку ОСОБА_4 - 30 000 грн., та не довела факт використання цих коштів в сумі 3535 грн. саме на поховання ОСОБА_4 .

Позовні вимоги позивача до ОСОБА_2 про витребування майна в сумі 3535 грн., з огляду на характер і призначення цих коштів, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та з урахуванням обставин справи, є необґрунтованими, відтак в цій частину позову також слід відмовити.

Судові витрати відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК судові витрати позивача, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 179, 184, 192, 387, 1216, 1217, 1218, 1296 ЦК, ст. 53 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 2, 10, 12, 77, 78, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Старовижівської селищної ради Ковельського району Волинської області, ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Волинського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Старовижівська селищна рада, адреса місця знаходження: пл. Миру, 3, смт. Стара Вижівка, Волинська область, код за .

Представник відповідача: Марчук Андрій Петрович, адреса місця праці: пл. Миру, 3, смт. Стара Вижівка, Волинська область.

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця праці: АДРЕСА_4 .

Повне рішення складено 15.02.2023 р.

Суддя О. Й. Хаврона