Справа № 462/2470/22 Головуючий у 1 інстанції: Пилип`юк Г.М.
Провадження № 22-ц/811/2327/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

секретар Салата Я.І.

З участю: представника позивача-адвоката Заставного Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу № 462/2470/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 25 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ,- про розірвання шлюбу

в с т а н о в и в :

31 травня 2022 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 07 березня 2003 року між сторонами зареєстровано шлюб. Під час шлюбу у подружжя народилися дві доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що подружнє життя у нього з відповідачкою не склалося, у них виявилися різні погляди на життя, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з травня 2020 року. Вважає, що причини, які спонукають його наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя із відповідачем як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25 серпня 2022 року позов задоволено.

Розірвано шлюб укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 07.03.2003 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городоцького районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис за № 18.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила відповідачка ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції розглянув позов без виклику сторін, взявши до уваги лише аргументи позивача.

Звертає увагу на те, що нею був поданий відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила про можливість збереження сім`ї та про негативні наслідки по відношенню до неповнолітніх дітей, однак обставини, на які вона посилалась судом не були досліджені.

Вважає, що всупереч вимогам законодавства, суд не з`ясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, не врахував наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, не забезпечив участь у судовому засіданні сторін, не вжив заходів до примирення подружжя.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) відзив на апеляційну скаргу позивачем не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача-адвоката Заставного Р.А. на спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07.03.2003 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городоцького районного управління юстиції у Львівській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис № 18.

Від спільного проживання у шлюбі, у сторін народилися доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу між сторонами є неможливим, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних причин.

Згідно із статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За положеннями частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

За положеннями статті 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За змістом п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Вирішуючи спір, ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не встановлено, що збереження шлюбу можливе і його збереження не буде суперечити інтересам позивача і відповідача.

З огляду на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, судом надавався сторонам строк для примирення 4 місяці, однак за цей період сторони не примирилися.

У зв`язку з тим, що позивач не бажає проживати в шлюбі з відповідачкою, а збереження шлюбу суперечить його інтересам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З моменту звернення позивача з даним позовом до моменту постановлення судового рішення пройшов рік, сторони мали достатньо часу для примирення, а позивач вправі був скористатися своїм правом відмовитися від позову, однак такого не відбулося, сторони не примирилися, позивач в особі представника- адвоката Заставного Р.А. наполягає на розірванні шлюбу.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідачкою у апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема, доказів, які б свідчили про помилковість його висновку щодо неможливості збереження шлюбу.

Слід зазначити, що незгода відповідачки з рішенням суду про розірванням шлюбу не є підставою для відмови у позові, оскільки кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини і не може бути примушений до їх збереження, не дивлячись на наявність у них дітей та тривалий час проживання сторін у шлюбі. Обов`язок по утриманню, вихованню дітей лежить на обох батьках.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи те, що судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 25 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 травня 2023 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк