Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Гончарука В.П.,

за участю секретаря: Гриценко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві в порядку загального позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Агентство нерухомості «Славен Дім», про розірвання договору та відшкодування збитків зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору найму (оренди) житлового приміщення та стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про розірвання договору найму житлового приміщення та відшкодування збитків, в якому просить суд розірвати договір оренди квартири за адресою АДРЕСА_1 укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , починаючи з 22 січня 2022 року та відшкодувати збитки згідно п. 2.3 та 5.4 договору найму (оренди) житлового приміщення в сумі 12 000,00 грн., і збитки в розмірі орендної плати за час дострокового виїзду з квартири в сумі 28 800,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 22 липня 2020 року, скориставшись послугами агенства нерухомості "Славен Дім" та оплативши агенству комісію в розмірі 50% від аренди, позивач уклав з ОСОБА_2 договір найму квартири за адресою АДРЕСА_1 , що належить їй на праві приватної власності строком на 11 місяців до 22 червная 2021 року. Згідно з договором сторони обумовили свої права та обов`язки. Але 25 серпня позивачу зателефонувала ОСОБА_2 і заявила, що позивач повинен з`їхати з квартири 22 вересня або вона значно підвищує орендну плату. Змінить замки та викине його меблі та речі. Оскільки на думку позивача дії відповідача порушують договір найму, який укладений з нею, позивач зробив пропозицію діяти в рамках нашого Договору та вона відмовилась. Такі дії наймодавця призводять до значних збитків, так як значні кошти витратяться на переїзд, пошук нового житла, оскільки воно потрібне в цьому районі, бо дитина ходить там в початкову школу.

Не погоджуючись з позовними вимогами відповідачем ОСОБА_2 було подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , про розірвання договору найму (оренди) житлового приміщення та стягнення заборгованості, яка ухвалою суду від 21 лютого 2022 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засідання, була прийнята судом до спільного розгляду із первісною позовною заявою.

Позивач за зустрічним позовом просив суд розірвати договір найму (оренди) житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 укладений 22 липня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та виселити ОСОБА_1 разом з особами, які проживають з ним у помешканні, з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла. А також просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі в сумі 30 134,00 грн., та стягнути судові витрати.

Свої зустрічні позовні вимоги сторона позивача обґрунтовує тим, що 22.07.2020 року між ОСОБА_2 та наймачем ОСОБА_1 було укладено договір найму (оренди) житлового приміщення квартири строком на 11 (одинадцять) місяців, тобто до 22 червня 2021 року із орендною платою 4800 грн. щомісячно. Згідно пункту 6.1. договору, якщо за 14 днів до закінчення строку найму жодна з сторін не заявила про відмову від укладення договору на новий строк, договір вважається продовженим на тих самих умовах і на той самий строк. Оскільки «наймач» ОСОБА_1 житло не звільнив, а ОСОБА_2 письмово не повідомила про відмову щодо укладення договору на новий строк, то договір автоматично було продовжено. Однак, «наймач» ОСОБА_1 повівся так, що орендну плату за жовтень 2020 року; листопад 2020 року; грудень 2020 року; січень 2021 року; лютий 2021 року; березень 2021 року на загальну суму: 28 800,00 грн., не сплатив. На цьому ґрунті у нас виникали словесні конфлікти під час яких я вимагала дотримуватись умов договору і вчасно сплачувати кошти. В свою чергу, в квітні 2021 року «наймач» ОСОБА_1 сплатив 4800 грн. за поточний місяць 2516 грн. на погашення попередніх боргів; в травні 2021 року «наймач» ОСОБА_1 сплатив 4800 грн. за поточний місяць 1255 грн. на погашення попередніх боргів; в червні 2021 року «наймач» ОСОБА_1 сплатив 4800 грн. за поточний місяць і 2730 грн. на погашення попередніх боргів; в липні 2021 року «наймач» ОСОБА_1 сплатив 4800 грн. за поточний місяць і 5678 грн. на погашення попередніх боргів; в серпні 2021 року «наймач» ОСОБА_1 сплатив частково борги за минулий час в сумі 887 грн. Надходжень орендної плати за поточний місяць не було; у вересні 2021 року надходжень не було; у жовтні 2021 року надходжень не було. Заборгованість по орендній платі станом на 01.11.2021 року складає: (28800 + 13513)-12179 = 30 134,00 грн.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 про розірвання договору оренди житла письмово ОСОБА_2 не повідомляв. Про його наміри ОСОБА_2 дізналась із позову. Як підставу для розірвання договору оренди та стягнення завданих збитків ОСОБА_1 вважає порушення з боку ОСОБА_2 , пункту 5.4 Договору оренди. А саме, ніби ОСОБА_2 , 25 серпня (не зазначено якого року) йому телефонувала і пропонувала звільнити квартиру до 22 вересня (не зазначено до якого року) в противному випадку погрожувала підвищити орендну плату.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Чех Н.А. від 24 вересня 2021 року відкрито провадження у цивільної справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Агентство нерухомості «Славен Дім», про розірвання договору та відшкодування збитків, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Чех Н.А. від 19 листопада 2021 року постановлено подальший розгляд даної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Чех Н.А. від 20 грудня 2021 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Агентство нерухомості «Славен Дім», про розірвання договору та відшкодування збитків зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору найму (оренди) житлового приміщення та стягнення заборгованості, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Чех Н.А. від 06 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 квітня 2023 року, дану справу передано в провадження судді Дніпровського районного суду міста Києва Гончарука В.П.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Гончаруком В.П. від 10 травня 2023 року прийнято до свого провадження вказану цивільну справу.

Позивач та представник позивача за первісним позовом, відповідач та представник відповідача за зустрічним позовом у судове засідання не з`явились, однак до початку судового засідання подали заяву про розгляд справи без їх участі, в якій підтримали позовні вимоги в повному обсязі за первісним позовом виходячи з підстав викладених у змісті позовної заяви, просили прийняти рішення, яким їх задовольнити. Крім того, до суду було надано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вказували, що вимоги викладені у зустрічному позові не підлягають задоволенню, оскільки не відповідають дійсності.

Відповідач та Представник відповідача за первісним позовом, позивача та представник позивача за зустрічним позовом у судове засідання не з`явились, однак до початку судового засідання подали заяву про розгляд справи без їх участі, в якій заперечував проти задоволення позовних вимог за первісним позовом з підстав викладених у ньому та просили задовольнити вимоги за зустрічним позовом.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причин неявки свого представника в судове засідання не повідомила. Письмових пояснень, щодо змісту викладених позовних вимог, як за первісним так і за зустрічним позовом в судове засідання представником третьої особи надано не було.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, частин першої та другої статті 509 ЦК України, цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивiльнi права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що 22 липня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір найму (оренди) житлового приміщення, а саме: квартири за адресою АДРЕСА_1 , що належить їй на праві приватної власності строком на 11 місяців з 22 липня 2020 року до 22 червня 2021 року.

У відповідності до п.2.1 договору плата за найм приміщення за цим Договором становить 4800 грн., за 1 (один) місяць та сплачуються комунальні платежі відповідно до умов п. 2.4 Договору.

У відповідності до п. 2.3 наймач в момент підписання Договору вніс орендну плату за 2 місяці, в розмірі 9 600, грн.

Наймодавець зобов`язався згідно п. 3.1.5 Договору приймати плату в строки і на умовах визначених цим договором.

Договором зокрема за п.6.1 договору, якщо за 14 днів до закінчення строку найму жодна з сторін не заявила про небажання продовжувати договір, а саме з 8 червня 2020 р., договір вважається продовженим на тих самих умовах, на той самий строк до 22 червня 2022 року.

Згідно п. 6.2 дострокове розірвання можливе лише за ініціативи наймача за виключенням випадків встановлених Договором.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з положеннями частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

У разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця (стаття 814 ЦК України).

Згідно із статтею 815 ЦК України наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло.

Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла (стаття 820 ЦК України).

Відповідно до частин 2,3 статті 825 ЦК України договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі: невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази; руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає.

Договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім`ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, що сторони спірного договору найму (оренди) житлового приміщення від 22 липня 2020 року, а саме: квартири за адресою АДРЕСА_1 , звернулися до суду з однаковою вимогою про його розірвання, що дає суду підстави задовольнити в цій частині вимоги первісного та зустрічного позову та розірвати договір найму (оренди) житлового приміщення від 22 липня 2020 року, а саме: квартири за адресою АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Щодо позовних вимог за зустрічним позовом про виселення ОСОБА_1 разом з особами, які проживають з ним у помешканні, з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла, суд зазначає про наступне.

У разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали в помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання іншого жила ( стаття 826 ЦК України).

Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

ЄСПЛ у рішенні від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) зазначив, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення стосовно такої особи статті 8 Конвенції.

Отже, врахування пропорційності, яке є принципом цивільного судочинства (пункт 6 частини третьої статті 2, стаття 11 ЦПК України) забезпечує розумний баланс між інтересами позивача і відповідача.

Вищевказана позиція також висловлювана у Постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 682/139/17-ц.

Зокрема, судом не здобуто доказів того, що існують обставини для збереження за відповідачем права користування спірною житловою площею.

Таким чином, скільки суд дійшов обгрунтованого висновку про розірвання договір найму (оренди) житлового приміщення від 22 липня 2020 року, а саме: квартири за адресою АДРЕСА_1 укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , то підлягає до задоволення вимога про виселення ОСОБА_1 разом з особами, які проживають з ним у помешканні, а саме з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Разом з тим, звертаючись до суду стороною позивача за первісним позовом було заявлено вимогу про відшкодування збитків з відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 , згідно п. 2.3 та 5.4 договору найму (оренди) житлового приміщення в сумі 12 000,00 грн., і збитків в розмірі орендної плати за час дострокового виїзду з квартири в сумі 28 800,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

За змістом п. 1) ч. 2 ст. 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно ст. 1166 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди можливо при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збито

Згідно п. 2.3 спірного Договору наймач в момент підписання Договору вніс орендну плату за 2 місяці, в розмірі 9 600, грн

У відповідності до п. 5.4 Договору, наймодавець в разі в безпідставної відмови наймачу, з моменту підписання Договору, зобов`язується повернути наймачу орендну плату п.2.3 і послуги агенства нерухомості по наданню послуг найму житла в повному розмірі.

Таким чином, матеріали спри не містять обгрунтованих доказів того, що наймодавець за спірним договором найму квартири безпідставно відмовив наймачу у користування житловим приміщенням з моменту підписання договору.

Щодо позовних вимог сторони позивача за зустрічним позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ОСОБА_2 по орендній платі в сумі 30 134,00 грн., суд вказує про наступне.

У відповідності до п.2.1 договору плата за найм приміщення за цим Договором становить 4800 грн., за 1 (один) місяць та сплачуються комунальні платежі відповідно до умов п. 2.4 Договору.

Згідно із ч. 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років.

Відповідно до ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за найм житла. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи вимоги діючого законодавства та встановлені по справі обставини, суд приходить до висновку, що вказані вимоги сторони позивача за зустрічним позовом не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та не є доведеними, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 здійснював будь які перекази грошових коштів на виконання умов договору найму (оренди) житлового приміщення від 22 липня 2020 року, а саме: квартири за адресою АДРЕСА_1 укладеного між сторонами.

Разом з тим, стороною позивача за зустрічним позовом не доведено, що ОСОБА_1 проживав у вказаний період за який нараховується заборгованість, в орендованому житлі та не сплачував оренду плату.

Таким чином, сторона позивача за зустрічним позовом, як сторона по справі, зобов`язана довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Агентство нерухомості «Славен Дім», про розірвання договору та відшкодування збитків, та часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору найму (оренди) житлового приміщення та стягнення заборгованості.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 на користь позивача за первісним позовом ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на користь позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. 11, 509, 526, 610-612, 625, 628, 638, 759-764, 770, 777, 785, 810-821, 825 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Агентство нерухомості «Славен Дім», про розірвання договору та відшкодування збитків - задовольнити частково.

Розірвати договір найму (оренди) житлового приміщення від 22 липня 2020 року, а саме: квартири за адресою АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В решті позовних вимог первісного позову відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору найму (оренди) житлового приміщення та стягнення заборгованості задовольнити частково.

Розірвати договір найму (оренди) житлового приміщення від 22 липня 2020 року, а саме: квартири за адресою АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Виселити ОСОБА_1 разом з особами, які проживають з ним у помешканні, а саме з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

В решті задоволення позовних вимог відмовити.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Стягнути ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 02 серпня 2023 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач за первісним позовом та відповідача за зустрічним:

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 );

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним:

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 );

Третя особа:

Агентство нерухомості «Славен Дім» (адреса: 09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Андрія Шептицького, 21-А).

Суддя: