Провадження 2/712/1035/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2023 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.
при секретарі КАПЛЯ А.С.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання права власності на частину квартири за набувальною давністю,
Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання права власності на частину квартири за набувальною давністю, посилаючись на те, що 18.07.1994 року Соснівським райвиконкомом м. Черкаси згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» було передано у спільну сумісну власність (у рівних частинах) квартиру АДРЕСА_3 його бабці ОСОБА_3 та її цивільному чоловіку ОСОБА_4 . Даний факт засвідчено свідоцтвом про право власності на житло від 18.07.1994 року, видане Соснівським райвиконкомом міста Черкаси.
З моменту приватизації вищезазначеної квартири до грудня 1995 року у квартирі постійно проживали його бабка та її цивільний чоловік ОСОБА_4 , а у грудні 1995 року ОСОБА_4 знявся з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 та виїхав на постійне місце проживання на свою батьківщину в Росію м. Новосибірськ.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 , що видане Черкаським міським відділом реєстрації актів громадянського стану 28.01.2002 року.
Згідно заповіту ОСОБА_3 , що посвідчений завідуючою Першої черкаської державної нотаріальної контори Дудкою Г.І. 20.05.1997 у реєстрі за № 1-2143, спадкоємцем частини квартири АДРЕСА_3 , що належала ОСОБА_3 , є він - її онук, ОСОБА_5 .
У встановлений законом строк він прийняв спадщину і звернувся до нотаріальної контори за свідоцтвом про право на спадщину, але йому було відмовлено, оскільки у правовстановлюючих документах було неправильно вказане по-батькові спадкодавця та прізвище спадкоємця. За його заявою у судовому порядку було встановлено факт належності правовстановлюючих документів ОСОБА_3 на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.03.2012 року у спразі № 2о-І4-2012.
31.07.2012 року державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Лук`яновою Т.І. йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину квартири АДРЕСА_3 , що належала померлій ОСОБА_3 .
Державна реєстрація права власності на частину вказаної квартини на його ім`я відбулась 15.08.2012 року, але проживає він у ній майже 24 роки.
Вказує, що про те, що не вся квартира належала його бабці стало, відомо лише після її смерті при оформленні спадщини. Оскільки бабка не була одружена із відповідачем він вважав, що вся квартира належить їй.
Починаючи з листопада 1998 року він проживає та зареєстрований у вказаній квартирі, що підтверджується відміткою у паспорті про реєстрацію місця проживання. На протязі 5 років проживав із своєю бабусею у квартирі, де разом вели домашнє господарство, підтримували чистоту і порядок в домі, оплачували комунальні платежі за всю квартиру і користувалися всією квартирою. З моменту виїзду з грудня 1995 року відповідач ОСОБА_4 жодного разу у квартирі не з`являвся, його речей у квартирі немає, не телефонував, не цікавився долею квартири, не сплачував квартирну плату та комунальні платежі, як власник частини квартири не укладав договори з надавачами комунальних послуг на своє ім`я.
На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаній квартирі. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за квартирою та утримує її, постійно робить поточний та капітальний ремонт.
На даний час квартира АДРЕСА_3 належить йому частина та ОСОБА_4 частина, що підтверджується інформаційною довідкою з реєстрів щодо об`єкту нерухомого майна від 23.12.2022 року. Права приватної власності на іншу частину квартири у позивача немає, тобто вона знаходиться у власності інших осіб, а отже є чужим нерухомим майном.
У зв`язку з цим, просить визнати за ним, ОСОБА_5 , право власності на частину квартири АДРЕСА_3 .
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2023 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник позивача адвокат Зельська О.М. до судового засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалася.
З письмової згоди представника позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.
Як встановлено в судовому засіданні, 18.07.1994 року Соснівським райвиконкомом м. Черкаси згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» було передано у спільну сумісну власність (у рівних частинах) квартиру АДРЕСА_3 бабці позивача ОСОБА_3 та її цивільному чоловіку ОСОБА_4 . Даний факт засвідчено свідоцтвом про право власності на житло від 18.07.1994 року, видане Соснівським райвиконкомом міста Черкаси.
В позові позивач зазначає, що з моменту приватизації вищезазначеної квартири до грудня 1995 року у квартирі постійно проживали його бабка та її цивільний чоловік ОСОБА_4 , а у грудні 1995 року ОСОБА_4 знявся з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 та виїхав на постійне місце проживання в Росію м. Новосибірськ.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 , що видане Черкаським міським відділом реєстрації актів громадянського стану 28.01.2002 року.
Згідно заповіту ОСОБА_3 , що посвідчений завідуючою Першої черкаської державної нотаріальної контори Дудкою Г.І. 20.05.1997 у реєстрі за № 1-2143, спадкоємцем частини квартири АДРЕСА_3 , що належала ОСОБА_3 , є він - її онук, ОСОБА_5 .
У встановлений законом строк позивач прийняв спадщину і звернувся до нотаріальної контори за свідоцтвом про право на спадщину, але йому було відмовлено, оскільки у правовстановлюючих документах було неправильно вказане по-батькові спадкодавця та прізвище спадкоємця. За його заявою у судовому порядку було встановлено факт належності правовстановлюючих документів ОСОБА_3 на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.03.2012 року у спразі № 2о-І4-2012.
31.07.2012 року державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Лук`яновою Т.І. йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину квартири АДРЕСА_3 , що належала померлій ОСОБА_3 . Державна реєстрація права власності на частину вказаної квартини на ім`я позивача відбулася 15.08.2012 року.
Позивач також вказує на те, що у вказаній квартирі він проживає майже 24 роки. Однак, про те, що не вся квартира належала його бабці стало, відомо лише після її смерті при оформленні спадщини. Оскільки бабка не була одружена із відповідачем він вважав, що вся квартира належить їй.
Починаючи з листопада 1998 року позивач проживає та зареєстрований у вказаній квартирі, що підтверджується відміткою у паспорті про реєстрацію місця проживання. Позивач зазначає, що на протязі 5 років проживав із своєю бабусею у квартирі, де разом вели домашнє господарство, підтримували чистоту і порядок в домі, оплачували комунальні платежі за всю квартиру і користувалися всією квартирою. З моменту виїзду з грудня 1995 року відповідач ОСОБА_4 жодного разу у квартирі не з`являвся, його речей у квартирі немає, не телефонував, не цікавився долею квартири, не сплачував квартирну плату та комунальні платежі, як власник частини квартири не укладав договори з надавачами комунальних послуг на своє ім`я.
На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаній квартирі. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за квартирою та утримує її, оплачує усі комунальні платежі за електроенергію, газ, водопостачання, вивіз сміття та інші витрати для забезпечення нормального існування та схоронності вказаної квартири, в тому числі витрати на поточний та капітальний ремонт квартири, що підтверджується копіями квитанцій про оплату комунальних платежів.
Таким чином, на даний час квартира АДРЕСА_3 належить йому частина та ОСОБА_4 частина, що підтверджується інформаційною довідкою з реєстрів щодо об`єкту нерухомого майна від 23.12.2022 року.
Права приватної власності на іншу частину квартири у позивача немає, тобто вона знаходиться у власності інших осіб, а отже є чужим нерухомим майном.
Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст.344ЦК України). (п. 9 Постанови).
З врахуванням вказаних норм законодавства правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: - наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; - законність об`єкта володіння; - добросовісність заволодіння чужим майном; - відкритість володіння; - безперервність володіння; - сплив установлених строків володіння; - відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.
Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.
Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність.
Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Таким чином, Велика Палата ВС дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови).
Отже, враховуючи, що позивач добросовісно володіє частиною квартири АДРЕСА_3 , відкрито та безперервно, добросовісно користується понад 10 років майном, яке належить відповідачу по справі, продовжує відкрито, безперервно володіти ним, суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю на спірне нерухоме майно, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають до задоволення.
Судові витрати у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача не підлягають, оскільки позивач просить судові витрати покласти на нього.
Керуючись ст.ст. ст.ст.12,13,259,263-265,268, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 16, 316, 344 ЦК України, суд
Визнати за ОСОБА_6 право власності за набувальною. давністю на частину квартири АДРЕСА_3 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

ГОЛОВУЮЧИЙ: