Справа № 132/674/23
Провадження № 2/132/301/23
РІШЕННЯ

Іменем України

"20" квітня 2023 р. Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Аліменко Ю.О.

при секретарі Безулій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ГРУП» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, пені та 3% річних,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2023 року через систему «Електронний суд» адвокат Ієговська А.О., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ГРУП» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, пені та 3% річних. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 13.09.2020 року, близько 00 год. 28 хв., на автомобільній дорозі М-21 м. Калинівка, в бік м. Київ, відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Renault Trafic», д.н. НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_1 від отриманих травм загинув на місці пригоди. 08.06.2021 р. відповідачу було подано повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування, заподіяної моральної шкоди та втрати годувальника з долученням до них документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та належний до виплати розмір страхового відшкодування. Заяви на виплату, окрім обґрунтування вимог, до страховика містили і відомості про визначення їх розміру. Вказані документи Відповідач отримав 17.06.2021 року. У зв`язку з невиконанням Відповідачем обов`язку по виплаті страхового відшкодування Позивач звернулася до Калинівського районного суду Вінницької області з позовом про стягнення з Відповідача страхового відшкодування в розмірі 180000,00грн. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 23.05.2022 року року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 08.12.2022 року, позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені в повному обсязі. Зазначені кошти було виплачено Позивачу 22.09.2022 року. У зв`язку з цим, Відповідач зобов`язаний здійснити страхове відшкодування шкоди з урахуванням інфляційного збільшення боргу, а також сплатити позивачу страхове відшкодування заподіяної шкоди з урахуванням індексу інфляції за період з 18.09.2021 по 18.09.2022. Тому представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 50434,52 грн., 3% річних 5473,37 грн. та суму інфляційних збитків 44328,38 грн. Добровільно сплатити вказані суми відповідач відмовляється. Крім цього, просить стягнути витрати на правову допомогу.

Ухвалою суду від 24.02.2023 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

28.02.2023 року на адресу суду за вх. № 1862/23 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В поданому відзиві представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на безпідставність позовних вимог. Крім того зазначив, що розмір гонорару адвоката є безпідставний та завищений.

06.03.2023 року через систему «Електронний суд» до суду за вх. № 2064/23 від представника позивача надійшла відповідь на відзив. В поданій відповіді представник позивача позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовільнити. Доводи представника відповідача викладені у відзиві вважає необгрунтованими та такими що суперечать нормам закону.

16.03.2023 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися. Від представника позивача-адвоката Ієговської А.О. через систему «Електронний суд» за вх. № 3180/23 від 11.04.2023р. надійшла заява про проведення розгляду справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся у встановленому законом порядку, однак в поданому раніше відзиві на позовну заяву, просив розгляд справи проводити буз участі представника.

Суд, дослідивши надані докази та матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

Судом встановлено, що 13.09.2020 року, близько 00 год. 28 хв., на автомобільній дорозі М-21 м. Калинівка, в бік м. Київ, відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Renault Trafic», д.н. НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_1 від отриманих травм загинув на місці пригоди, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис № 19 (а.с. 7).

Згідно свідоцтва про народження, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Renault Trafic», д.н. НОМЕР_1 , станом на 13.09.2020 року, згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №200045820, була застрахована ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Груп».

08 червня 2021 року ОСОБА_1 , звернулась до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Груп» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявами на виплату страхового відшкодування, заподіяної моральної шкоди та втрати годувальника з долученням до них документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та належний до виплати розмір страхового відшкодування. Заяви на виплату окрім обгрунтування вимог до страховика містили і відомості про визначення їх розміру. Вказані документи Відповідач отримав 17.06.2021 року, що підтверджується повідомленням про вручення №602 від 17.06.2021 року (а.с. 9, 10, 11, 12, 13, 14).

05.07.2021 р. ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Груп» надіслано лист представнику позивача ОСОБА_4 , у відповідності до якого останнього було повідомлено, що згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку на прийняття рішення щодо виплат страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Також просили надати наступні документи: заяву від матері загиблого ОСОБА_1 та від доньки ОСОБА_5 щодо отримання або відмови від своєї частки моральної шкоди з обов`язковим наданням паспорту, ідентифікаційного коду та банківських реквізитів для перерахування її частки моральної шкоди; оригінали фінансових документів, що підтверджують витрати на поховання; рішення суду щодо визнання водія забезпеченого транспортного засобу винною особою у скоєнні дорожньо- транспортної пригоди (а.с. 16).

27.07.2021 року на банківські реквізити представника ОСОБА_1 по довіреності ОСОБА_4 , Відповідач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 18000,00 грн., страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди, що підтверджується договором врегулювання страхового випадку за договором ОСЦПВ №200045820 від 21.07.2021 року.

Вимога Позивача щодо здійснення виплати страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника при досудовому врегулюванні страховиком виплачена не була.

17.09.2021 р. минув строк 90 днів для здійснення Відповідачем виплати страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника у відповідності до п. 36.2 статті 36 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Страхове відшкодування заподіяної втратою годувальника в розмірі 180 000,00 грн. у визначений Законом строк виплачене не було.

У зв`язку з невиконанням Відповідачем обов`язку по виплаті страхового відшкодування Позивач звернулась до Калинівського районного суду Вінницької області з позовом про стягнення з Відповідача страхового відшкодування в розмірі 180 000,00 грн.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 23.05.2022 року позовні вимоги задоволенні у повному обсязі. Постановою Вінницького апеляційного суду від 08.12.2022 року у задоволенні апеляційної скарги страховика було відмовлено, рішення Калинівського районного суду Вінницької області - залишено без змін.

22.09.2022 р. відповідач сплатив позивачеві грошові кошти у розмірі 180 000,00 грн.

Отже, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли правовідношення з приводу застосування наслідків порушення строків виконання зобов`язань зі сплати страхового відшкодування у вигляді стягнення інфляційних втрат, пені та і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України, при вирішенні яких підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Так, згідно частини другої статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Відповідно до частини першої статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі статтею 16 цього Закону договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18).

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Вказаний висновок також сформульований у постанові Верховного Суду України у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 6-927цс16.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України.

Відповідно до п. 36.5, ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі по тексту - Закон), за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 36.2 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Натомість, 90-денний строк на прийняття страховиком рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування сплив 17.09.2021 р., то починаючи з 18.09.2021 року відповідач зобов`язаний був виплатити страхове відшкодування заподіяної шкоди, пов`язаної із втратою годувальника з урахуванням індексу інфляції, яке за період з 18.09.2021 р. по 22.09.2022 р., становить 224328,38 грн., з яких 44328,38 грн. є інфляційним збільшенням боргу.

Також, починаючи з 18.09.2021 р. по 18.09.2022 р. Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу пеню в розмірі 50434,52 грн. та за період з 18.09.2021 р. по 22.09.2022 р. - 3% річних в розмірі 5473,37 грн., нараховані на суму 180 000,00 грн. страхового відшкодування

Згідно з розрахунком позивача, який відповідає вимогам закону та не спростований відповідачем у поданому ним відзиві, з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Груп» на користь позивача підлягають стягненню 100 236,27 грн.

Твердження та посилання представника відповідача, у поданому відзиві, на правову позицію Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладену у постанові від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21) є хибними та такими, що не підлягають застосуванню, оскільки в матеріалах справи, що переглядалась були відсутні відомості щодо результату розгляду кримінальної справи за фактом ДТП.

Так, за фактом ДПТ, яка сталась 13.09.2020 р. за участі водія ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_1 було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000377 від 13.09.2020р., яке на підставі постанови слідчого СВ Калинівського ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Сарата А.О. від 29.09.2020р. було закрито, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Тому, станом на 17.06.2021 р. (дата отримання відповідачем повідомлення про ДТП та звернення із заявами на виплату страхового відшкодування, заподіяної моральної шкоди та втрати годувальника) у відповідача настав строк для виконання грошового зобов`язання та можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За приписом п. 2 частини другої ст. 141 цього Кодексу судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.

Згідно положень с.1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результати розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу надання послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт( наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та ( або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входять до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вирішуючи це питання, суд виходить з того, що в межах цієї справи позивач ОСОБА_1 отримувала правову допомогу на підставі укладеного Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № Ж «343/» від 22.06.2021 р., між Позивачем та Адвокатським об`єднанням "Автопоміч", вказані обставини підтверджуються наданими суду копією зазначеного Договору, додатком до до даного Договору від 30.09.2021 р., детальним розрахунок робіт (наданих послуг) від 21.02.2023 р. та від 06.03.2023 р., виконаних для надання правничої (правової) допомоги Адвокатом на виконання договору про надання правової допомоги.

Вартість однієї години роботи адвоката відповідно до узгодженого Сторонами Додатку до Договору становить 2 000,00 грн.

Загальна кількість витраченого часу на надання правової допомоги Замовнику становить 6 годин 30 хвилин, відповідно вартість наданих послуг, при вартості однієї нормогодини в розмірі 2 000,00 грн., становить 13 000,00 грн.

Оцінивши повідомлені представником відповідача обґрунтування, які суд знаходить частково доречними, виходячи з предмету спору, ціни позову, значення справи для сторін, критеріїв реальності адвокатських послуг та розумності їх розміру, суд відповідно до вимог ст.137 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 7000,00 грн.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Враховуючи, що судом були задоволені позовні вимоги на загальну суму 100236,27 грн., з відповідача слід стягнути 1073,60 грн. судового збору в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 510, 524, 526, 533, 535, 625, 979 ЦК України, ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 12, 81, 137, 141, 211, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ГРУП» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, пені та 3% річних - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ГРУП» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , жительки АДРЕСА_1 , суму нарахованої пені у розмірі 50 434 (п`ятдесят тисяч чотириста тридцять чотири) гривні 52 копійки, 3 % річних за користування коштами у розмірі 5 473 (п`ять тисяч чотириста сімдесят три) гривні 37 копійок та суму інфляційних збитків у розмірі 44 328 (сорок чотири тисячі триста двадцять вісім) гривень 38 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ГРУП» () 1073,60 грн. судового збору в дохід держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 354 ЦПК України.

Суддя: