КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/824/2214/2023 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення компенсації моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року в Печерський районний суд міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом до Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України (далі - відповідачі) про стягнення компенсації моральної шкоди, у якому просив суд стягнути з Державної казначейської служби України, за рахунок коштів Державного бюджету, шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоду у розмірі 258 726 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 24 січня 2014 року засобами поштового зв`язку він направив до прокуратури міста Києва заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Відомості за цією заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) внесені не були, чим допущена протиправна бездіяльність. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 16 квітня 2014 року за його скаргою слідчим суддею зобов`язано компетентних посадових осіб прокуратури міста Києва внести відомості до ЄРДР.

Однак, вимоги вказаної ухвали виконано лише 26 червня 2017 року (тобто більше ніж через три роки) та внесено відомості до ЄРДР за № 0000812 з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 365 КК України та розпочато досудове розслідування.

В подальшому, 28 липня 2017 року слідчим прокуратури міста Києва прийнято постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Вказану постанову слідчого скасовано ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 листопада 2018 року.

На переконання позивача, наведені обставини та судові рішення беззаперечно доводять те, що прокуратурою міста Києва постійно вчиняється незаконна бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР і не проведені досудового розслідування, невиконанні усіх необхідних слідчих дій.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 травня 2021 року, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яковенко С.І., оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 травня 2021 року скасувати, ухвалити у справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовував тим, що позивачем доведено, а відповідачами не спростовано зволікання в проведенні ефективного досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000812 від 26 червня 2016 року,

Зазначив, що надмірна тривалість кримінального провадження призвела до моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність - підривом репутації, тощо.

Наданим процесуальним законом правом подати відзив на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Представник Київської міської прокуратури - Стретович М.О. проти задоволення апеляційної скарги заперечила, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність. Просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 травня 2021 року залишити без змін.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи Державна казначейська служба України повідомлена належним чином, тому, неявка представника відповідача, згідно з вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Зі змісту ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 квітня 2014 року у справі № 757/3988/14-к вбачається, що ОСОБА_1 , 24 січня 2014 року звернувся із заявою вих.. № I1-52 про вчинення кримінального правопорушення. Відомості за його заявою не були внесені до ЄРДР.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 квітня 2014 року у справі № 757/3988/14-к скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб прокуратури міста Києва, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задоволено. Зобов`язано компетентних посадових осіб прокуратури міста Києва внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 24 січня 2014 року вих. № П-52 про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування, про що проінформувати заявника (а.с. 4).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 травня 2014 року у справі № 757/3988/14-к виправлено описку в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 квітня 2014 року за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб прокуратури м. Києва, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, зазначивши вірну дату винесення ухвали «17 квітня».

Слідчим відділом прокуратури міста Києва внесено відомості до ЄРДР за № 0000812 від 26 червня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України (а.с. 7).

В подальшому, 28 липня 2017 року, слідчим в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури міста Києва Колодчиним Д.В., прийнята постанова про закриття кримінального провадження № 0000812 від 26 червня 2017 року, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях службових осіб Управління патрульної поліції України складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України (а.с. 97-98).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 листопада 2018 року у справі № 757/61294/17-к скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури міста Києва Колодчина Д.В. від 28 липня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0000812 від 26 червня 2017 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в їх діях службових осіб Управління патрульної поліції України складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України скасовано. Матеріали кримінального провадження № 0000812 повернуто до прокуратури міста Києва для продовження досудового розслідування (а.с. 8).

Також, судом встановлено, що постановою заступника начальника першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва Приходька М.П. від 05 березня 2019 року, кримінальне провадження № 0000812 від 26 червня 2017 року за зверненням ОСОБА_1 за фактом вчинення кримінального правопорушення працівниками міліції під час його затримання та відібрання у нього явки з повинною закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 99-100).

Постановою прокурора третього відділу процесуального керівництва Дрозда А.М. скасовано постанову заступника начальника першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва Приходька М.П. від 05 березня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000812 від 26 червня 2017 року скасовано, так як встановлено, що постанова прийнята передчасно (а.с. 101-102).

Постановою заступника начальника першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва Приходька М.П. від 27 червня 2019 року, кримінальне провадження № 0000812 від 26 червня 2017 року за зверненням ОСОБА_1 , за фактом вчинення кримінального правопорушення працівниками міліції під час його затримання та відібрання у нього явки з повинною закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 103-105).

Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені положеннями ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Приписами ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Вказаний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19) та від 20 січня 2021 року у справі № 686/27885/19 (провадження № 61-8240св20).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

За правилами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, Печерський районний суд міста Києва враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 303 КПК України, під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

В редакції ч. 2 ст. 307 КПК України зазначено, що слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи, реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності, як такої, та відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди внаслідок невнесення слідчим відомостей про вчинення кримінального правопорушення за його заявою від 24 січня 2014 року, причинний зв`язок між діями прокуратури міста Києва та настанням тих негативних наслідків, на які він посилався.

Факт того, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 квітня 2014 року у справі № 757/3988/14-к скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб прокуратури міста Києва, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задоволено, зобов`язано компетентних посадових осіб прокуратури міста Києва внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 24 січня 2014 року вих. № П-52 про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування, про що проінформувати заявника, не доводить заподіяння йому шкоди та не підтверджує наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю прокуратури міста Києва, яка виразилась у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення в ЄРДР, та настанням шкоди.

Такий висновок є аналогічним висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі № 686/7576/18 (провадження № 61-43847св18), від 16 травня 2019 року у справі № 686/20079/18 (провадження № 61-5360св19), від 12 квітня 2019 року у справі № 686/10651/18 (провадження № 61-305св19), від 22 травня 2019 року у справі № 686/24243/18-ц (провадження № 61-7017св19), від 31 липня 2019 року у справі № 686/22133/18 (провадження № 61-10591св19), від 25 листопада 2019 року у справі № 686/22462/18 (провадження № 61-17648св19), від 03 грудня 2019 року у справі № 686/12334/18 (провадження № 61-12965св19), від 03 грудня у справі № 686/26653/18 (провадження № 61-12277св19), від 19 березня 2020 року у справі № 686/17001/17 (провадження № 61-22067св19), від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19), від 27 квітня 2020 року у справі № 686/17297/18 (провадження № 61-2738св19), від 30 червня 2020 року у справі № 686/3050/19 (провадження № 61-19878св19) та від 06 липня 2020 року у справі № 686/20389/19 (провадження № 61-735св20).

Крім того, як вбачається з позовної заяви, як на підставу для задоволення вимог ОСОБА_1 посилався на те, що слідчим не здійснюється проведення розслідування в рамках вказаного провадження більше трьох років, до цього часу жодній особі не пред`явлено підозру, чим порушуються його права.

Разом з тим, відповідно до наданих представником Київської міської прокуратури - Стретович М.О. документів, за результатами досудового розслідування заступником начальника першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва Приходьком М.П., 27 червня 2019 року винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000812 від 26 червня 2017 року за зверненням ОСОБА_1 , за фактом вчинення кримінального правопорушення працівниками міліції під час його затримання та відібрання у нього явки з повинною на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Аналізуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з їх недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду щодо їх оцінки.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки Печерського районного суду міста Києва та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів враховує вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Так як, при вирішенні вказаної цивільної справи, Печерським районним судом міста Києва правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, тому колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 травня 2021 року без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар