Справа № 369/1806/23
Провадження № 4-с/369/43/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2023 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Фінагеєва І.О.,

при секретарі судових засідань Світлак Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №369/1806/23 за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Державний виконавець Вишневого відділу ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) Тертична Віта Володимирівна, на дії органу примусового виконання та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_3 07 лютого 2023 року звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області через підсистему «Електронний суд» із скаргою, яку мотивовано тим, що Києво-Святошинським районним судом Київської області розглянуто цивільну справу № 369/6124/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини, ухвалено рішення про розірвання шлюбу та стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини від усіх видів доходу від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною 18 річного віку.

Скаржник не оскаржував рішення суду, одразу почав добровільно сплачувати аліменти, переводячи кошти на рахунок стягувача. 30.09.2019 року було відкрито виконавче провадження ВП 59988797. Державний виконавець Тертична В.В., відкривши виконавче провадження, всупереч вимогам ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» не надіслала Скаржнику розрахунок заборгованості, не надала реквізити для сплати аліментів через виконавчу службу, відповідно, Скаржник самостійно сплачував аліменти у доступний і зрозумілий йому спосіб. Проте 08.10.2019 року виконавець Тертична В.В. накладає арешт на нерухоме майно, попри фактичну добровільну і своєчасну сплату заборгованості, не маючи інформації про фактичне добровільне виконання Скаржником своїх зобов`язань. Протягом 2019-2022 рр. Скаржником заборгованість зі сплати аліментів була сплачена в повному обсязі, що підтверджується копією розрахунку заборгованості та квитанціями про сплату аліментів, які Скаржник продовжує сплачувати безпосередньо Стягувачу. Враховуючи характер покладеного зобов`язання, яке виконується сплатою регулярних, щомісячних платежів, своєчасність сплати аліментів Скаржником, відсутні будь-які правові підстави для обтяження належного йому майна.

Скаржник вважає, що оскільки Боржником усунуто заборгованість зі сплати аліментів, яка в той же час фактично виникла у зв`язку з бездіяльністю виконавця щодо розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та направлення розрахунку боржнику, відсутні будь-які правові підстави для існування обмежень боржника у праві користування належним йому майном.

Скаржник просив визнати бездіяльність державного виконавця Вишневого відділу ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) Тертичної Віти Володимирівни щодо не зняття арешту на нерухоме майно, належного ОСОБА_1 , накладеного постановою про арешт нерухомого майна від 08.10.2019 року неправомірною та скасувати постанову від 08.10.2019 року про арешт на нерухоме майно, належного ОСОБА_1 , накладеного державним виконавцем Вишневого відділу ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) Тертичною Вітою Володимирівною 9 в межах виконавчого провадження ВП 59988797.

У судове засідання учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі.

Представник заявника подав через канцелярію суду заяву про проведення розгляду скарги у його відсутності. Вимоги скарги підтримав та просив суд задовольнити.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Так, КЦС ВС у Постанові від 30 вересня 2022 року № 761/38266/14 (61-1091св21) роз`яснив, що якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, Якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 липня 2019 року № 369/6124/19 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14 травня 2019 року, та стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 31 січня 2022 року № 59988797 державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тертичною В.В. здійснюється виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі № 369/6124/19 виданого 05.09.2019 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення аліментів з на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 14 травня 2019 року.

Заборгованість станом на 01 лютого 2022 року становить 12 380,99 грн.

ОСОБА_1 сплачував ОСОБА_2 аліменти, а саме відповідно до дублікатів чеків: від 30 листопада 2021 року 3800,00 грн., від 21 квітня 2021 року 3992,00 грн., від 29 липня 2022 року 4020,10 грн., від 12 листопада 2021 року 20800,00 грн., від 22 березня 2022 року 2000,00 грн., від 25 серпня 2022 року 6000,00 грн., від 25 червня 2022 року 4020,10 грн., від 11 травня 2022 року 5025,13 грн., від 26 лютого 2022 року 2010,05 грн., від 30 грудня 2021 року 3800,00 грн., від 30 листопада 2021 року 3800,00 грн., від 30 листопада 2021 року 3800,00 грн.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 288294698 від 03 грудня 2021 року, 08 жовтня 2019 року зареєстровано Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області вид обтяження: арешт нерухомого майна ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника ВП № 59988797 від 08.10.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно з частиною першою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 Цивільного процесуального кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності.

Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Доводи касаційної скарги про те, що державний виконавець своєю постановою від 29 грудня 2017 року повернув виконавчий документ стягувачу, не змінює характер правовідносин. (постанова Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 204/2494/20)

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Частиною 1 ст.5 Закону України №1404- VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 3 Закону визначений перелік виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню, якими є, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень. Статтею 71 Закону України №1404-VIII встановлений порядок стягнення аліментів та вказано, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Згідно з ч.3 ст.71 Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Частиною 4 ст.71 Закону визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до ч.1 цієї статті.

Відповідно до ч.8 ст.71 Закону України №1404-VIII спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; Верховний Суд під у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 висловив наступну правову позицію. Законом України "Про виконавче провадження" не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу.

Верховний Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Таким чином, вважаємо, що оскільки Боржником усунуто заборгованість зі сплати аліментів, яка в той же час фактично виникла у зв`язку з бездіяльністю виконавця щодо розрахунку заборгованості з сплати аліментів та направлення розрахунку боржнику, відсутні будь-які правові підстави для існування обмежень боржника у праві користування належним йому майном.

Аналізуючи зміст поданої скарги, надавши оцінку наявним у справі доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 оскільки ОСОБА_1 сплачував аліменти безпосередньо ОСОБА_1 у добровільному порядку, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями про сплату аліментів, однак державним виконавцем арешт, накладений на все нерухоме майно боржника, не знято, що порушує право заявника як власника арештованого майна, тому подальше обтяження шляхом накладення арешту на майно боржника є порушенням прав заявника як власника такого майна.

Частина друга статті 451 ЦПК України визначає, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З наведеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог скарги та необхідності задоволення її вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.447-451 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Державний виконавець Вишневого відділу ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) Тертична Віта Володимирівна, на дії органу примусового виконання та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, - задовольнити.

Визнати бездіяльність державного виконавця Вишневого відділу ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) Тертичної Віти Володимирівни щодо зняття арешту на нерухоме майно, належного ОСОБА_1 , накладеного постановою про арешт нерухомого майна від 08.10.2019 року неправомірною.

Скасувати постанову від 08.10.2019 року про арешт на нерухоме майно, належного ОСОБА_1 , накладеного державним виконавцем Вишневого відділу ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) Тертичною Вітою Володимирівною в межах виконавчого провадження ВП 59988797.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: І.О. Фінагеєва