Справа № 463/686/22 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/3320/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

секретар Салата Я.І.

З участю: позивача ОСОБА_1 та її представника -адвоката Гречух В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 463/686/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,-про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в :

27 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з 05 серпня 2000 року перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Від шлюбу у сторін народилися сини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею. Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. В них виникали постійні конфлікти і сварки, що переходили в домашнє психологічне та фізичне насильство. З липня 2021 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, фактичні шлюбні відносини припинили. Вважає, що шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя, збереження шлюбу або примирення є неможливим у зв`язку з чим наполягає на його розірванні.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 05 серпня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис №1279 розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 листопада 2022 року оскаржив відповідач ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції формально підійшов до вирішення позову про розірвання шлюбу, який тривав понад двадцять років та у якому народилося троє дітей.

Стверджує, що судом не взято до уваги, що у лютому-березні 2022 року він з дружиною та дітьми знову почали проживати разом у будинку її батьків.

Звертає увагу на те, що факт домашнього насильства, на яке послався суд в оскаржуваному рішенні був повністю спростований за результатами судового розгляду складених працівниками поліції адміністративних матеріалів.

Посилається на те, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Вважає, що при проведенні судового розгляду із викликом сторін, можливо було б встановити істинні мотиви та причини розлучення, з`ясувати фактичні взаємини подружжя та прийняти рішення, яке б не суперечило інтересам сім`ї.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі.

08 березня 2023 року від позивачки ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому вона, покликаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника -адвоката Гречух В.М. на спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1ст.4 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 05 серпня 2000 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому актовий запис №1279, що підтверджується Свідоцтвом серія НОМЕР_1 від 05 серпня 2000 року.

Від спільного проживання у шлюбі народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу між сторонами є неможливим, оскільки сторони шлюбних стосунків не підтримують, шлюб між ними набув формального характеру і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Згідно із статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За положеннями частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

За положеннями статті 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції не встановлено, що збереження шлюбу можливе і його збереження не буде суперечити інтересам позивача і відповідача.

З огляду на те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

У зв`язку з тим, що позивачка не бажає проживати в шлюбі з відповідачем, а збереження шлюбу суперечить її інтересам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Слід звернути увагу, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З моменту звернення позивачки з даним позовом до моменту постановлення даного судового рішення пройшло більше року, сторони мали достатньо часу для примирення, а позивачка вправі була скористатися своїм правом відмовитися від позову, однак такого не відбулося, сторони не примирилися.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідачем у апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема, доказів, які б свідчили про помилковість його висновку щодо неможливості збереження шлюбу.

Суд зазначає, що незгода відповідача з рішенням суду про розірванням шлюбу не є підставою для відмови у позові, оскільки кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, і не може бути примушений до їх збереження, не дивлячись на наявність у них дітей та тривалий час проживання сторін у шлюбі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи те, що судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Р ішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 травня 2023 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк