Справа № 450/348/23 Провадження № 2/450/731/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі :

головуючого судді Добош Н.Б.

при секретарі Гев`як Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевич Романа Івановича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання електронних торгів з реалізації земельних ділянок недійсними, визнання недійсними протоколів про результати земельних торгів, визнання недійсними актів про проведені торги, визнання недійсними Свідоцтва про право власності,-

встановив:

В провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевич Романа Івановича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме земельної ділянки з кадастровим № :01:004:0724, проведені 05.12.2022 року, результати яких оформлено протоколом про результати земельних торгів № LSE001-UA-608 від 05.12.2022 року; визнання недійсним протоколу про результати земельних торгів № LSE001-UA-608 від 05.12.2022 року, складений за результатами проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме земельної ділянки з кадастровим № :01:004:0724; визнання недійсним акту про проведені торги від 09.12.2022 року, складеного приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Онишкевичем Романом Івановичем; визнання недійсним свідоцтва про право власності на підставі якого земельна ділянка з кадастровим № :01:004:0724 зареєстроване за ОСОБА_4 ; визнання недійсними електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме земельної ділянки з кадастровим № :01:004:0725, проведені 13.12.2022 року, результати яких оформлено протоколом про результати земельних торгів № LSE001-UA-917 від 13.12.2022 року; визнання недійсним протоколу про результати земельних торгів № LSE001-UA-917 від 13.12.2022 року, складений за результатами проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме земельної ділянки з кадастровим № :01:004:0725; визнання недійсним акту про проведені торги від 21.12.2022 року, складеного приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Онишкевичем Романом Івановичем; визнання недійсним свідоцтва про право власності на підставі якого земельна ділянка з кадастровим № :01:004:0725 зареєстроване за ОСОБА_4 .

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області провадження від 03.05.2023 року відрито провадження у справі.

22.05.2023 року представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:004:0724 та :01:004:0725, право власності на які зареєстровані за ОСОБА_4 .

Свої вимоги мотивує тим, що в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевич Романа Івановича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання електронних торгів з реалізації земельних ділянок недійсними, визнання недійсними протоколів про результати земельних торгів, визнання недійсними актів про проведені торги, визнання недійсними Свідоцтва про право власності.

Підставою звернення до суду є те, що зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № СL- 601/38/2007 є давно виконаними в повному обсязі, при цьому, як попередній стягувач, так і теперішній стягувач продовжують незаконно реалізовувати нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_1 . Так, 05.12.2022 року було проведено земельні торги з реалізації лоту № 70124824/2, на яких було реалізовано належну позивачу земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0724. Ціна продажу арештованого майна: 345 500,00 грн. Окрім того, 13.12.2022 було проведено земельні торги з реалізації лоту №70124824, на яких було реалізовано належну позивачу земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0725. Ціна продажу арештованого майна: 555 600,00 грн. Відповідно до документів, долучених до позовної заяви, ОСОБА_4 наразі є власником зазначених вище земельних ділянок. Користуючись своїм правом на звернення до суду із заявою про забезпечення позову, просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту, оскільки ОСОБА_4 має право володіти, користуватися та розпоряджатися вказаним об`єктом нерухомого майна. Вважає, що є достатньо обгрунтованого припущення, що невжиття вказаних в цій заяві заходів забезпечення позову може істотно ускладнити та/або унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача. На підставі наведеного, просить заяву задоволити.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, ч. 2 ст. 247 ЦПК України сторони у судове засідання не викликалися, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що слід застосовувати і при розгляді заяви про забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову, по суті, це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з цією постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачеві реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ч.1, ч.3 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити в подальшому неможливим виконання рішення суду.

Частиною 2 ст. 152 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для розгляду заяви судом.

Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов`язок суду забезпечити позов, при чому, відповідно до вимог законодавства, це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Співмірність передбачає оцінку судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обгрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі №922/4587/13.

Дослідивши матеріали справи та відповідну заяву, суд зазначає, що представником позивача не надано жодних доказів, які б підтверджували вчинення відповідачем ОСОБА_4 конкретних дій, спрямованих на відчуження земельних ділянок, на які позивач просить накласти арешт.

Також представником позивача не долучено до матеріалів заяви доказів, які підтверджують, що земельні ділянки, на момент розгляду заяви про забезпечення позову належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_4 .

Окрім того, законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачу, а відтак суд не вбачає підстав для задоволення вимог вказаної заяви.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, і, враховуючи обставини справи, характер правовідносин, предмет та підстави позову, обсяг позовних вимог, суд вважає, що на теперішній час відсутні достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову, може утруднити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду, тому в задоволенні заяви про забезпечення позову, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 153, 154, 247, 260, 261, 263 ЦПК України, суд,-

постановив :

в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевич Романа Івановича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання електронних торгів з реалізації земельних ділянок недійсними, визнання недійсними протоколів про результати земельних торгів, визнання недійсними актів про проведені торги, визнання недійсними Свідоцтва про право власності,- відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після підписання її суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15 - денний строк з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається через Пустомитівський районний суд Львівської області або безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

СуддяН. Б. Добош