Провадження № 2/638/1003/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2023 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі

головуючої судді Штих Т.В.,

за участі секретаря Зайченко Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину, -

встановив:

30 вересня 2021 року позивачка звернулась до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину. Ухвалою від 18 жовтня 2021 року провадження відкрите. 15 грудня 2022 року позовні вимоги були змінені. 26 грудня 2022 року представник відповідача надала відзив на позовну заяву, де просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ухвали від 11 січня 2023 року суддя Дзержинського районного суду міста Харкова Теслікова І.І. передала цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину для вирішення питання про спільний розгляд вказаних цивільних справ. 14 лютого2023 року надійшла відповідь на відзив. 27 лютого 2023 року надійшло заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою від 02 березня 2023 року цивільні справи об`єднані в одне провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від вказаного шлюбу сторони мають наразі повнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син на час звернення до суду продовжує навчатися у Харківському національному університеті міського господарства імені О.М. Бекетова. Термін навчання до 30 червня 2024 року денна форма навчання контрактна основа. Позивачка вважає, що відповідач за вказаною об`єднаною цивільною справою повинен сплачувати додаткові витрати на дитину, зумовлені особливими обставинами, а саме навчанням. Так у позовних вимогах від 30 вересня 2021 року вона просить стягнути з відповідача 6000 ( шість тисяч) гривень на її користь разово. В позовних вимогах від 15 грудня 2022 року позивачка просить стягнути з відповідача на її користь 12250 ( дванадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень.

Особисто сторони у судове засідання не з`явились.

Представник позивачки наполягала на задоволенні позовних вимог, вказала, що додаткові витрати на дитину, це витрати на навчання у ВУЗі.

Представник відповідача зазначила, що позивач зверталась до суду у іншому провадженні про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина. Відповідач має нову родину, двох неповнолітніх синів. Крім того зазначила, що витрати на навчання та здобування професії не є додатковими витратами.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення суду 10 липня 2007 року було розірвано. Свідоцтво про розірвання шлюбу від 18 травня 2011 року серія НОМЕР_1 , видане Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 387.

Відповідно до рішення від 12 травня 2020 року у справі № 638/19298/19 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини з 11 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття у твердій грошовій сумі 2600,00 гривень.

Відповідно до свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 05 жовтня 2001 року батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки від 22 лютого 2022 року ОСОБА_3 є студентом Харківського національного університету міського господарства імені О.М. Бекетова. Термін навчання до 30 червня 2024 року денна форма навчання контрактна основа.

За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифікованоПостановою ВР України № 789-XII від 27 лютого 1991 рокувизначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно дост. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III, з відповідними змінами та доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, а набула чинності для України 27.09.1991, закріплено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (стаття 27).

Обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений на батьків відповідно достатті 180 СК України.

Частина 1статті 185 СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Пунктом 18 Постанови пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3постановлено, до передбаченоїст. 185 СКучасті в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами.

У даному випадку мова йде про додаткові витрати, а не про додаткове стягнення коштів на утримання дитини.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18).

Натомість позивачкою долучено до справи копію договору № 21-77-11 укладеною між ОСОБА_3 та Харківським національним університетом міського господарства імені О.М. Бекетова. Вказаний договір датований 03 серпня 2021 року. Станом на час укладання вказаного договору ОСОБА_3 є повнолітнім та самостійно уклав вказаний договір. Натомість позивачка ж просить додаткові витрати на навчання повнолітнього сина на свою користь. Крім того у вказаному договорі не зазначено сум 6000 ( шість тисяч гривень) та 12250 (дванадцять тисяч двісті п`ятдесят гривень) як оплати за навчання. Тому суду не зрозумілі розрахунки суми позовних вимог позивачки.

Згідно зістаттею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд повинен врахувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси і обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до Постанови ВС від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 Верховний Суд зазначив, що не відноситься до особливих обставин, які передбачають стягнення додаткових витрат батьків на утримання дитини навчання дитини з метою здобуття професійної освіти.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 95, 141, 263-265, 354,355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину - залишити без задоволення.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення складений 07 червня 2023 року.

Суддя: Т.В. ШТИХ.