Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2545/23 Головуючий у 1-й інст. Петровська М.В.
Категорія 70 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року м. Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Чішман А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 296/2545/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Лук`янець Людмили Олександрівни про забезпечення позову,

за апеляційною скаргою адвоката Лук`янець Людмили Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 23 березня 2023 року, постановлену суддею Петровською М.В. у м. Житомирі,

встановив:

У березні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Лук`янець Л.О. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі судового наказу Корольовського районного суду м. Житомира № 296/11875/19 від 26 грудня 2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 грудня 2019 року до досягнення дитиною повноліття, до розміру 1/8 частини заробітку (доходу) платника аліментів.

Одночасно представник позивача подала заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення аліментів на підставі судового наказу Корольовського районного суду міста Житомира від 26 грудня 2019 року № 296/11875/19, на обґрунтування якої зазначила, що 06 січня 2023 року на виконання вищевказаного судового наказу Богунським ВДВС у м. Житомирі відкрито виконавче провадження № 70642547, судовий наказ позивач не отримував, кошти на утримання сина надавав добровільно. У той же час вказала, що невжиття заходів забезпечення позову порушить права інших дітей позивача на утримання, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призведе до відрахування із доходу ОСОБА_1 надмірних коштів на утримання однієї дитини, та може ускладнити ефективний захист позивачем своїх прав. Вважає, що даний вид забезпечення позову буде відповідати інтересам учасників справи та забезпечить належний їх захист.

Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 23 березня 2023 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - Лук`янець Л.О. про забезпечення позову відмовлено, у зв`язку з тим, що забезпечення позову у даній справі, предметом якої є зменшення розміру аліментів, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, не відповідатиме змісту такого виду забезпечення позову, а забезпечення позову про зменшення розміру аліментів шляхом зупинення стягнення на підставі судового наказу не відповідатиме меті забезпечення позову, оскільки в такий спосіб не забезпечить реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, позивач через представника - адвоката Лук`янець Л.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 23 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги заяви про забезпечення позову задовольнити. Відмову суду першої інстанції у задоволенні заяви про забезпеченні позову вважає необґрунтованою, оскільки нормами матеріального та процесуального права не встановлено заборони забезпечувати позов у заявлений спосіб при зверненні до суду з позовною заявою про зменшення розміру аліментів.

Також зазначила, що посилання в оскаржуваній ухвалі як на підставу відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову на посилання представника позивача щодо протизаконності судового наказу від 26 грудня 2019 у справі № 296/11875/19, яким стягнуто частину доходів, а не , то висновки суду щодо відомостей в КП «ДЗ» про постановлення ухвали 03 березня 2023 року, якою внесені виправлення до судового наказу є такими, що не відповідають обставинам справи, оскільки згідно інформації з сайту «Судова влада» надіслана судом до реєстру 23 березня 2023 року, зареєстрована - 24 березня 2023 року та оприлюднена - 27 березня 2023 року.

Крім того, представник позивача наголосила, що у тексті заяви про забезпечення позову зазначені всі діти, які перебуваються на утриманні позивача.

Відзив відповідача на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.

В судове засідання сторони не з`явились, про слухання справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом.

На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи подальше вчинення дій, що можуть порушити права та інтереси позивача, поновлення яких є предметом судового розгляду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, пошкодити, знищити чи знецінити його.

Судом встановлено, що 26 грудня 2019 року Корольовським районним судом міста Житомира винесено судовий наказ № 296/11875/19 про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 грудня 2019 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 27).

06 січня 2023 року на виконання вищевказаного судового наказу Богунським ВДВС у м. Житомирі винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 70642547 (а.с. 17).

Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 03 березня 2023 року у справі № 296/11875/19 внесено виправлення до судового наказу Корольовського районного суду міста Житомира від 26 грудня 2019 року, зазначено розмір стягуваних аліментів замість частини заробітку (доходу) платника аліментів (а.с. 98-99).

У заяві про забезпечення позову позивач просив суд зупинити стягнення аліментів з нього на користь відповідача у межах виконавчого провадження № 70642547, яке здійснюється на підставі судового наказу у справі № 296/11875/19, виданого 26 грудня 2019 року Корольовським районним судом міста Житомира.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову має бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

У справі, яка переглядається, встановлено, що між сторонами виник спір щодо зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання малолітньої дитини, які були присудженні до стягнення з позивача на користь відповідача відповідно до чинного судового наказу.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом про зменшення стягуваних аліментів, утім не оскаржує виконавчий документ (судовий наказ), на підставі якого проводиться стягнення з нього аліментів на користь відповідача (матері дитини), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування такого виду забезпечення позову, як зупинення стягнення за виконавчим документом.

В даному випадку забезпечення позову шляхом зупинення виплат аліментів на утримання дитини фактично зупинить виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що в свою чергу призведе до порушення гарантованого державою права інших учасників виконавчого провадження на своєчасне виконання рішення суду.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову у запропонований стороною позивача спосіб в межах пред`явлених позовних вимог, оскільки недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили і не скасовано у встановленому законом порядку.

Такий висновок узгоджується з висновками, викладеними у постанові (ухвалі) Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 336/6509/18 (провадження № 61-7153св19) та від 26 серпня 2020 року у справі № 950/2492/19 (провадження № 61-11673ск20).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Воловік проти України, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 6 грудня 2007 року).

Отже, розглядаючи заяву позивача, суд першої інстанції здійснив оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам, та оцінив рівноцінність і адекватність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог.

Наведені позивачем заходи забезпечення позову також не відповідають вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог позивача щодо забезпечення позову, не спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення про задоволення позову і жодним чином не впливають на ефективний захист, або поновлення права позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

З обставин даної справи не вбачається, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову щодо припинення стягнення аліментів, а запропоновані заходи забезпечення позову не відповідають змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірними із заявленими вимогами в цій справі.

В оцінці інших доводів апеляційної скарги колегією суддів враховано, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Таким чином аргументи апеляційної скарги, на які посилається представник позивача як на підставу для скасування ухвали суду першої інстанції та які зводяться до констатації обставин фактичних правовідносин, які, на її думку, склалися між сторонами, не мають значення для вирішення питання щодо наявності чи відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки ці обставини підлягають встановленню при вирішенні спору по суті заявлених позовних вимог.

Між тим, питання обґрунтованості позовних вимог перевіряються судом під час розгляду справи по суті і не мають розглядатися при забезпеченні позову, оскільки дана процесуальна дія є оперативним заходом, що вживається для забезпечення виконання рішення суду у разі його потенційного задоволення.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Виходячи з вищенаведеного, аргументи апеляційної скарги є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду є законною і обґрунтованою, постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 260, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Лук`янець Людмилою Олександрівною , залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 23 березня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складений 07 червня 2023 року