КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2023року місто Київ

справа № 361/2938/23

Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Гаращенка Д.Р., Мазурик О.Ф.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу заявника Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло Уют Сервіс» на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2023 року про відмову у видачі судового наказу, постановлену під головуванням судді Радзівіл А.Г., у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло Уют Сервіс» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2023 року заявник ТОВ «Житло Уют Сервіс» звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованостіза оплату житлово-комунальних послугу розмірі 19348,73 грн. та витрат на оплату судового збору.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2023 року ТОВ «Житло Уют Сервіс» відмовлено у видачі судового наказу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, заявник ТОВ «Житло Уют Сервіс» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що ТОВ «Житло Уют Сервіс» у заяві про видачу судового наказу вказував, що боржник фактично проживає і користується житлово-комунальними послугами в квартирі, що належить їй на праві приватної власності за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказував, що заява подана до суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст.162 ЦПК України за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Зазначав, що згідно з ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Посилався на те, що оскільки предметом заяви про видачу судового наказу є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, які надаються за місцем знаходження нерухомого майна, а тому заява ТОВ «Житло Уют Сервіс» подана до суду першої інстанції за місцемзнаходження цього нерухомого майна за правилами виключної підсудності відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України.

Відзиву на апеляційну скаргу заявника до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Статтею 165 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу.

Згідно з ч.9 ст.165 ЦПК України у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник ТОВ «Житло Уют Сервіс» звертаючись до суду з даною заявою, посилавсяна те, що боржникОСОБА_1 проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності та користується послугами, що надає заявник на підставі укладених з ОСОБА_1 договорів, а саме: договору про відшкодування витрат на утримання нерухомості №8/8/8-оз від 05 жовтня 2021 року та публічного договору з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії.

Вказував, що оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконує свій обов`язок по оплаті наданих їй житлово-комунальних послуг, внаслідок чого у останньої станом на 05 квітня 2023 року утворилась заборгованість зі сплати за послуги з утримання будинків і житлового комплексу, надання додаткових послуг з утримання будинків і житлового комплексу, надання послуг з опалення квартир та опалення МЗК у розмірі 19348,73 грн.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції посилаючись на ч.9 ст.165 ЦПК України, виходив з того, що відповідно до відомостей наданих відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстрована та станом на 21 квітня 2023 року в реєстрі Броварської територіальної громади Броварського району Київської області не значиться.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Згідно з ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим, статтею 30 ЦПК України передбачені категорії справ, для яких встановлено виключну підсудність.

За правилом частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи з аналізу правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов'язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об'єктом якого є нерухоме майно.

З урахуванням наведеного, позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред'являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №638/1988/17.

З матеріалів справи вбачається, що предметом заяви про видачу судового наказу у даній справі є зобов`язання, які випливають з надання послуг з утримання будинків і житлового комплексу, надання додаткових послуг з утримання будинків і житлового комплексу, надання послуг з опалення квартир та опалення МЗК. Такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна.

Квартира8 у будинку АДРЕСА_2 , за якою виникла заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги, знаходиться в межах територіальної юрисдикції Броварського міськрайонного суду Київської області, отже, заява про видачу судового наказу подана відповідно до положень ст.30 ЦПК України, тобто, з дотриманням правил підсудності.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг на підставі ч.9 ст.165 ЦПК України.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявника Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло Уют Сервіс» - задовольнити.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2023 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: