Справа № 591/4373/23
Провадження № 2/591/719/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2023 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про визнання майна особистою приватною власністю

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю і свої позовні вимоги мотивує тим, що з 06 вересня 1996 року перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 .. 23 лютого 1999 року шлюб між сторонами було розірвано. 09 жовтня 1997 року згідно договору купівлі продажу квартири на ім`я позивачки та її доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була придбана квартира АДРЕСА_1 . Позивачка зазначає, що 1/2 частина квартири була придбана за її особисті грошові кошти, які вона отримала від продажу іншої квартири та її мати ОСОБА_4 подарувала їй частину грошей на придбання частини квартири на ім`я її неповнолітньої доньки, а тому просить суд визнати за нею право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 в письмовій заяві поданій до суду позов підтримала повністю, просить суд слухати справу у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в письмовій заяві поданій до суду позов визнав повністю, просить суд слухати справу у його відсутність.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 06 вересня 1996 року перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 ..

23 лютого 1999 року шлюб між сторонами було розірвано.

09 жовтня 1997 року згідно договору купівлі продажу квартири на ім`я позивачки та її доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була придбана квартира АДРЕСА_1 .

Позивачка зазначає, що 1/2 частина квартири була придбана за її особисті грошові кошти, які вона отримала від продажу іншої квартири АДРЕСА_2 та її мати ОСОБА_4 подарувала їй частину грошей на придбання частини квартири на ім`я її неповнолітньої на той час доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на правовий висновок ВП Верховного Суду, викладений у постанові від 21.11.2018 року у справі №372/504/17, підтверджено абсолютну презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом статей 317, 318 Цивільного кодексу України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 57 Сімейного Кодексу особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Так, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 7 грудня 2016 року у справі 6-1568цс16, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Суд, оцінивши та дослідивши докази надані сторонами, враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, зокрема те, що відповідач позов визнав повністю, доходить висновку, що грошові кошти, сплачені позивачкою за частину квартири за договором купівлі-продажу є її особистою приватною власністю, а тому 1/2 частина квартира вважається набутою за час шлюбу, але за кошти, які належали позивачці особисто, а тому вважає за необхідне визнати за позивачкою право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) право особистої приватної власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення виготовлено 18 вересня 2023 року.

СУДДЯ А.Я. КЛИМЕНКО