ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 року

м. Чернівці

справа № 727/509/22

провадження №22-ц/822/10/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Височанської Н.К., Кулянди М.І.

секретаря Паучек І.І.

з участю представника відповідача Чернівецької районної ради Чернівецької області Рокочого Руслана Тодоровича

учасники справи:

позивач Сторожинецька міська рада Чернівецького району Чернівецької області

відповідач Чернівецька районна рада Чернівецької області, головний лікар Сторожинецької центральної районної лікарні Войцеховський Олександр Францович

апеляційна скарга Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 вересня 2022 року, головуючий у першій інстанції Танасійчук Н.М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Сторожинецька міська рада Чернівецького району Чернівецької області у січні 2022 року звернулася до суду з позовом до Чернівецької районної ради Чернівецької області про визнання протиправним рішення.

Зазначала, що рішенням 19 сесії Сторожинецької районної ради Чернівецької області 7 скликання від 22 грудня 2017 року №128-19/2017 «Про призначення головного лікаря Сторожинецької центральної районної лікарні, встановлення йому посадового окладу, надбавки та розміру преміювання» ОСОБА_1 призначено на посаду головного лікаря Сторожинецької центральної районної лікарні на термін 5 років.

Сторожинецькою районною радою Чернівецької області та ОСОБА_1 укладено контракт 28 грудня 2017 року.

Відповідно до пункту 2 рішення Чернівецької районної ради від 15 січня 2021 року №25-2/21 «Про початок реорганізації Сторожинецької районної ради Чернівецької області шляхом злиття у Чернівецьку районну раду Чернівецької області» Чернівецька районна рада Чернівецької області є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Сторожинецької районної ради.

Рішенням 48 позачергової сесії 7 скликання Сторожинецької міської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 12 листопада 2020 року №293-48/2020 змінено засновника комунального некомерційного підприємства «Сторожинецька Центральна районна лікарня» шляхом виключення зі складу засновників Сторожинецької районної ради та включення Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області до складу засновників. Змінено назву комунального некомерційного підприємства «Сторожинецька Центральна районна лікарня» на комунальне некомерційне підприємство «Сторожинецька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області.

Сторожинецьким міським головою Матейчуком І. Г. та ОСОБА_1 вчинено додаткову угоду до контракту від 1 грудня 2020 року.

Посилалася на те, що ОСОБА_1 призначено на посаду головного лікаря комунального некомерційного підприємства «Сторожинецька центральна районна лікарня» без проведення конкурсу.

Сторожинецька районна рада Чернівецької області, не провівши конкурсний відбір, порушила конституційне право інших громадян (в тому числі жителів Сторожинецької міської територіальної громади) на працю, позбавивши можливості взяти у ньому участь.

Сторожинецька міська рада Чернівецького району Чернівецької області просила визнати протиправним рішення 19 сесії Сторожинецької районної ради Чернівецької області 7 скликання від 22 грудня 2017 року №128-19/2017 «Про призначення головного лікаря Сторожинецької центральної районної лікарні, встановлення йому посадового окладу, надбавки та розміру преміювання».

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28 квітня 2022 року залучено до участі у справі співвідповідачем головного лікаря Сторожинецької центральної районної лікарні ОСОБА_1

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16 вересня 2022 року у позові Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Сторожинецька міська рада Чернівецького району Чернівецької області в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визнати протиправним рішення 19 сесії Сторожинецької районної ради Чернівецької області 7 скликання від 22 грудня 2017 року №128-19/2017 «Про призначення головного лікаря Сторожинецької центральної районної лікарні, встановлення йому посадового окладу, надбавки та розміру преміювання».

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Посилається на хибність висновків суду першої інстанції про недоведеність порушення права Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області рішенням 19 сесії Сторожинецької районної ради Чернівецької області 7 скликання від 22 грудня 2017 року №128-19/2017 «Про призначення головного лікаря Сторожинецької центральної районної лікарні, встановлення йому посадового окладу, надбавки та розміру преміювання».

Зазначає, що призначення керівника комунального некомерційного підприємства «Сторожинецька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» із порушенням норм чинного законодавства безпосередньо стосується та впливає на можливість реалізації законних прав та свобод жителів міської територіальної громади, інтереси якої представляє Сторожинецька міська рада Чернівецького району Чернівецької області.

Сторожинецька районна рада Чернівецької області, не провівши конкурсний відбір на вакантну посаду головного лікаря комунального некомерційного підприємства «Сторожинецька центральна районна лікарня», порушила конституційне право інших громадян (в тому числі жителів Сторожинецької міської територіальної громади) на працю, позбавивши можливості взяти у ньому участь.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано положення частини 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», за якими акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку, а також частини 1 статті 21 ЦК України, відповідно до якої суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Чернівецька районна рада Чернівецької області у відзиві просить апеляційну скаргу Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області залишити без задоволення.

Зазначає, що рішення 19 сесії Сторожинецької районної ради Чернівецької області 7 скликання від 22 грудня 2017 року №128-19/2017 «Про призначення головного лікаря Сторожинецької центральної районної лікарні, встановлення йому посадового окладу, надбавки та розміру преміювання» у відповідності до вимог чинного на той час законодаства.

Кабінетом Міністрів України не було прийнято підзаконних нормативно-правових актів для реалізації положень закону про призначення керівників закладів охорони здоров`я на конкурсній основі.

ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Іванов С.В., у відзиві просить апеляційну скаргу Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області залишити без задоволення.

Вважає, що Сторожинецькою районною радою Чернівецької області не було порушено вимог законодавства.

У відповідності до ч. 9 ст. 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» в редакції, що діяла на день прийняття оскаржуваного рішення, передбачено, що керівники державних та комунальних закладів охорони здоров`я призначаються на посаду уповноваженим виконавчим органом управління власника закладу охорони здоров`я на конкурсній основі шляхом укладання з ними контракту на строк від трьох до п`яти років. Порядок проведення конкурсу на зайняття посади керівника державного, комунального закладу охорони здоров`я та порядок укладання контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров`я, а також типова форма такого контракту затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України на виконання вимог «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення законодавства з питань діяльності закладів охорони здоров`я» 2002-VIII від 06 квітня 2017 року, який набрав чинності 06 травня 2017 року, введений в дію 06 листопада 2017 року, прийнято Постанову від 27 грудня 2017 року № 1094 «Про затвердження порядку проведення конкурсу на заняття посади керівника державного, комунального закладу охорони здоров`я», яка набрала чинності 18 січня 2018 року.

Просив застосувати наслідки спливу позовної давності.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у позові Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області до Чернівецької районної ради Чернівецької області, головного лікаря Сторожинецької центральної районної лікарні ОСОБА_1 про визнання рішення протиправним, суд першої інстанції виходив з недоведеності порушення права Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області рішенням 19 сесії Сторожинецької районної ради Чернівецької області 7 скликання від 22 грудня 2017 року №128-19/2017 «Про призначення головного лікаря Сторожинецької центральної районної лікарні, встановлення йому посадового окладу, надбавки та розміру преміювання».

Водночас судом першої інстанції зазначено, що рішення 19 сесії Сторожинецької районної ради Чернівецької області 7 скликання від 22 грудня 2017 року №128-19/2017 «Про призначення головного лікаря Сторожинецької центральної районної лікарні, встановлення йому посадового окладу, надбавки та розміру преміювання» вичерпало свою дію шляхом виконання.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Рішенням 19 сесії Сторожинецької районної ради Чернівецької області 7 скликання від 22 грудня 2017 року №128-19/2017 «Про призначення головного лікаря Сторожинецької центральної районної лікарні, встановлення йому посадового окладу, надбавки та розміру преміювання» ОСОБА_1 призначено на посаду головного лікаря Сторожинецької центральної районної лікарні на термін 5 років.

Сторожинецькою районною радою Чернівецької області та ОСОБА_1 укладено контракт 28 грудня 2017 року відповідно до якого ОСОБА_1 призначається на посаду керівника об`єкта спільної власності територіальних громад сіл, селища, міста району - головним лікарем Сторожинецької центральної районної лікарні на термін 5 років з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2022 року.

Відповідно до пункту 2 рішення Чернівецької районної ради від 15 січня 2021 року №25-2/21 «Про початок реорганізації Сторожинецької районної ради Чернівецької області шляхом злиття у Чернівецьку районну раду Чернівецької області» Чернівецька районна рада Чернівецької області є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Сторожинецької районної ради.

Рішенням 48 позачергової сесії 7 скликання Сторожинецької міської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 12 листопада 2020 року №293-48/2020 змінено засновника комунального некомерційного підприємства «Сторожинецька центральна районна лікарня» шляхом виключення зі складу засновників Сторожинецької районної ради та включення Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області до складу засновників. Змінено назву комунального некомерційного підприємства «Сторожинецька Центральна районна лікарня» на комунальне некомерційне підприємство «Сторожинецька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області.

Сторожинецьким міським головою Матейчуком І. Г. та ОСОБА_1 вчинено додаткову угоду до контракту від 1 грудня 2020 року, відповідно до якої посаду головного лікаря перейменовано на посаду директора комунального некомерційного підприємства «Сторожинецька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування», на підставі рішення XLVIII позачергової сесії VII скликання Сторожинецької міської ради від 12 листопада 2020 року № 293-48/2020 « Про зміну засновника , назви та за твердженя Статуту комунального некомерційного підприємства «Сторожинецька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У відповідності до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи обмежено або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, й ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (див., зокрема: постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року в справі № 361/2965/15-а (провадження № 11-190апп18), від 09 листопада 2021 у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21).

Предметом спору в цій справі є визнання протиправним рішення 19 сесії Сторожинецької районної ради Чернівецької області 7 скликання від 22 грудня 2017 року №128-19/2017 «Про призначення головного лікаря Сторожинецької центральної районної лікарні, встановлення йому посадового окладу, надбавки та розміру преміювання».

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Обгрунтовуючи підставу для звернення до суду, Сторожинецька міська рада Чернівецького району Чернівецької області посилалася на порушення рішенням 19 сесії Сторожинецької районної ради Чернівецької області 7 скликання від 22 грудня 2017 року №128-19/2017 «Про призначення головного лікаря Сторожинецької центральної районної лікарні, встановлення йому посадового окладу, надбавки та розміру преміювання» конституційного права інших громадян (в тому числі жителів Сторожинецької міської територіальної громади) на працю, позбавивши можливості взяти участь у конкурсі.

Закон України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

За нормами статті 1 Закону районні та обласні ради - це органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Згідно із частиною другою цієї статті місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Частиною другою статті 10 Закону визначено, що обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Частинами першою та десятою статті 59 Закону передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» гарантується право органів місцевого самоврядування на звернення до суду: місцеве самоврядування здійснюється на принципах, зокрема, судового захисту прав місцевого самоврядування (стаття 4); орган місцевого самоврядування може бути позивачем у судах, зокрема, має право звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (стаття 18-1); до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваженнями на звернення до суду про визнання незаконними актів органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальної громади, а також повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування (частина перша статті 38); сільський, селищний, міський голова звертається до суду щодо визнання незаконними актів інших органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права та інтереси територіальної громади, а також повноваження ради та її органів (пункт 15 частини четвертої статті 42); районні та обласні ради приймають рішень про звернення до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад у сфері їх спільних інтересів, а також повноваження районних, обласних рад та їх органів (пункт 30 частини першої статті 43); голова районної, обласної, районної у місті ради за рішенням ради звертається до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад у сфері їх спільних інтересів, а також повноваження районних, обласних рад та їх органів (пункт 16 частини шостої статті 55); органи та посадові особи місцевого самоврядування мають право звертатися до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад, повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування (частина четверта статті 71).

Нормативно-правовий акт - це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру. Такий акт приймається як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою, розрахований на невизначене коло осіб і на багаторазове застосування.

Натомість індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Отже, нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (норми права), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує свою дію фактами його застосування, тоді як дія індивідуального акта закінчується у зв`язку з припиненням існування конкретних правовідносин.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте або яке безпосередньо стосується прав, свобод та інтересів цієї особи.

Оскаржуване рішення 19 сесії Сторожинецької районної ради Чернівецької області 7 скликання від 22 грудня 2017 року №128-19/2017 «Про призначення головного лікаря Сторожинецької центральної районної лікарні, встановлення йому посадового окладу, надбавки та розміру преміювання» за своєю суттю є актом індивідуальної дії, оскільки стосується конкретної фізичної особи ОСОБА_1 та породжує права і обов`язки виключно для вказаного суб`єкта.

Сторожинецька міська рада Чернівецького району Чернівецької області не є учасником (суб`єктом) правовідносин з призначення ОСОБА_1 на посаду головного лікаря комунального некомерційного підприємства «Сторожинецька центральна районна лікарня».

Рішенням 48 позачергової сесії 7 скликання Сторожинецької міської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 12 листопада 2020 року №293-48/2020 змінено засновника комунального некомерційного підприємства «Сторожинецька центральна районна лікарня» шляхом виключення зі складу засновників Сторожинецької районної ради та включення Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області до складу засновників.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 36 КЗпП України зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору.

У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відтак, Сторожинецькою міською радою Чернівецького району Чернівецької області оскаржується рішення 19 сесії Сторожинецької районної ради Чернівецької області 7 скликання від 22 грудня 2017 року №128-19/2017 «Про призначення головного лікаря Сторожинецької центральної районної лікарні, встановлення йому посадового окладу, надбавки та розміру преміювання», яке є актом індивідуальної дії і не породжує безпосередньо для неї будь-яких прав чи обов`язків, пов`язаних із його прийняттям, оскільки Сторожинецька міська рада Чернівецького району Чернівецької області стала стороною трудового договору у зв`язку із зміною засновника комунального некомерційного підприємства «Сторожинецька центральна районна лікарня».

Водночас рішення 19 сесії Сторожинецької районної ради Чернівецької області 7 скликання від 22 грудня 2017 року №128-19/2017 «Про призначення головного лікаря Сторожинецької центральної районної лікарні, встановлення йому посадового окладу, надбавки та розміру преміювання» не обмежує права та інтереси іншого органу місцевого самоврядування Сторожинецької міської ради Сторожинецького району Чернівецької області, що представляє інтереси територіальної громади.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішення 19 сесії Сторожинецької районної ради Чернівецької області 7 скликання від 22 грудня 2017 року №128-19/2017 «Про призначення головного лікаря Сторожинецької центральної районної лікарні, встановлення йому посадового окладу, надбавки та розміру преміювання» не порушує права Сторожинецької міської ради Сторожинецького району Чернівецької області.

Тому суд першої інстанції правильно вважав, що відсутні підстави для захисту права Сторожинецької міської ради Сторожинецького району Чернівецької області у спосіб визнання протиправним рішення.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 , на які є посилання у відзиві на апеляційну скаргу, щодо застосування наслідків спливу позовної давності.

На підставі частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №367/2259/15(провадження 14-333цс18) зазначено, що оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 303 ЦПК України; у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій), то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення за відсутності відповідачів, не повідомлених про час і місце розгляду справи, позбавив їх можливості надати пояснення стосовно заявлених позовних вимог, навести свої доводи та міркування, надати докази на їх підтвердження, заявити клопотання, що істотно впливає на висновки суду по суті вирішеного спору і не може бути виправлено на етапах перегляду судового рішення, у тому числі й щодо застосування позовної давності.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення цього суду у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не заявлялось клопотання про сплив строку позовної давності в суді першої інстанції.

Оскільки ОСОБА_1 не заявлялося клопотання про сплив строку позовної давності до винесення рішення судом першої інстанцій у цій справі, відсутні підстави для застосування позовної давності.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, судом першої інстанції ухвалено правильне по суті рішення про відмову у позові Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області до Чернівецької районної ради Чернівецької області, ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16 вересня 2022 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді Н. К. Височанська

М. І. Кулянда