Справа № 712/1774/15-ц
Провадження № 2/712/1387/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2023 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді Романенко В.А.

за участю секретаря Скринник А.В.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

16.02.2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів, посилаючись на те, що вона визнана цивільним позивачем та потерпілою від дій колишніх керівників кредитної спілки «Берегиня». Вироком від 11.11.2011 року по кримінальній справі № 1-17/11 (Соснівський райсуд м. Черкаси) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 присуджено сплатити їй 123096,87 грн. Жодної копійки від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вона не отримала. Від спілкування з нею ОСОБА_2 ухиляється.

За період з 11.11.11 року по теперішній час ніякі угоди між нею та відповідачами не укладались.

Строк повернення грошей, вказаний в договорах закінчився в 2008 році. Весь час після цього терміну вона не може отримати грошей.

Просить суд зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 виплатити їй заборгованість по депозитам за період з 01.07.2011 року по 31.12.2014 року, всього 48795,04 грн.

Позивач декілька разів уточнювала позовні вимоги, останній раз 04.06.2015 року позивач скерувала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідачів на її користь 147049,48 грн. як відшкодування матеріальної шкоди (інфляційні, 3% річних за період з 11.11.2011 року по 30.04.2015 року згідно з ст. 509, 510, 525, 530, 625, 626, 631, 1046, 1049 ЦК України, ст. 27, 31 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки».

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2015 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів та призначено до розгляду.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 червня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 147049,48 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1470,49 грн.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 лютого 2023 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів, задоволено.

Скасовано заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 червня 2015 року по цивільній справі № 712/1774/15-ц, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

В судове засіданн позивачка не з`явилася, зверталася до суду з різними заяви з яких вбачається, що позовні вимоги пітримує.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засіданні надав заяву в якій просив суд, розглянути справу без його участі, надав письмовий відзив та письмові пояснення з яких вбачається, що позовні вимоги визнав частково, інфляційні витрати в період з 11.11.2011 року по 30.04.2015 року в розмірі 88936,88 грн., 3% річних за період з 11.11.2011 року по 30.04.2015 року у розмірі 12809 грн. Просив суд застосувати строк позовної давності.

23.03.2023 року відповідач ОСОБА_2 скерував до суду додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву, в якому зазначає, що згідно ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 лютого 2023 року було скасовано заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 червня 2015 року по цивільній справі № 712/1774/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення коштів, згідно якого з відповідачів було стягнуто 147 040,48 грн. - 3% відсотки річних (ст. 625 ЦКУ) та інфляційні витрати, які були розраховані позивачем з суми 123096,87 грн., які були стягнуті з відповідачів згідно вироку від 11 листопада 2011 року Соснівським районним судом м. Черкаси у справі № 1-17/11.

Вважає даний розрахунок не вірним, оскільки за період з 11.11.2011 по 30.04.2015 рік сума інфляційних витрат із 123096,87 грн. становить 88937,51 грн. і 3% річних - 12818,94 грн., а разом 101756,45 грн., без урахування суми, яка стягується згідно вироку суду від 11.11.2011 року.

Окрім того, вважає, що розрахунок інфляційних витрат та 3% річних за ст. 625 ЦКУ є невірний і з наступних підстав. Статтею 625 ЦК України, встановлений загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Саме тому, просить суд застосувати строки позовної давності для нарахування інфляційних витрат та 3% річних у разі застосування стягнення з відповідачів, і розрахунок має бути за період з 11.11.2011 по 11.11.2014 рік, де сума інфляційних витрат із 123096,87 грн. становитиме 27022,74 грн. і 3% річних 11098,95 грн., а разом 38121,69 грн., без урахування суми, яка стягується згідно вироку суду від 11.11.2011 року.

Просить суд, у разі застосування штрафних санкцій відносно відповідачів, застосувати строки позовної давності для нарахування інфляційних витрат та 3% річних у разі застосування стягнення з відповідачів, та застосувати розрахунок за період з 11.11.2011 по 11.11.2014 рік, де сума інфляційних витрат із 123096.87 грн. становитиме 27022.74 грн. і 3% річних 11098.95 грн., а разом 38121,69 грн. без урахування суми, яка стягується згідно вироку суду від 11.11.2011 року.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

В судовому засіданні встановлено, що вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2011 року визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 202, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367 КК України та призначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки, з конфіскацією коштів або іншого майна, отриманого злочинним шляхом, та з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. Визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 202, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367 КК України та призначено покарання у вигляді 10 років 1 місяць позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки, з конфіскацією коштів або іншого майна, отриманого злочинним шляхом, та з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Стягнуто із засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в сумі 123096,87 грн.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 18 червня 2014 року перекваліфіковані дії засуджених, в іншій частині вирок залишено без змін.

Згідно з ч. 6, 7 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Як встановлено в судовому засіданні, державна виконавча служба стягує з ОСОБА_2 борг, а смае станом на 21.03.2023 утримано в сумі 18 632, 20 грн.

Згідно приписів п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, сплатити гроші, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У силу положення статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та три проценти річних від простроченої суми.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

У постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі? № 6-771цс15, від висновку в якій не відступала Велика Палата Верховного Суду, зазначено, що за змістом статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вказані висновки про правильне застосування норм права, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такий правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12.

За змістом вказаних статей нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних або інший розмір процентів входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Позивач зазначає, що несвоєчасне (тривале) виконання відповідачем рішення суду порушує його майнові права та інтереси, а тому на його користь підлягають стягненню інфляційні втрати та три проценти річних за період з 11.11.2011 (з моменту винесення вироку) по 30.04.2015 року.

Відповідачем надано суду заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Окрім цього, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 08.11.2019 року № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) вказано, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Отже, враховуючи застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача три проценти річних від простроченої суми боргу та інфляційні витрати за період із 16.02.2012 року по 16.02.2015 року.

Підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр».

Як зазначається у пунктах 3.1-3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17.12.2013, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). На суму інфляційних нарахувань не нараховуються проценти.

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому здійснено платіж. Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних.

Щодо сум стягнення, суд виходить з наступного.

Проведення нарахування 3% річних здійснюється за формулою:

Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

З матеріалів справи встановлено, сума заборгованості становить 123096,87 гривень.

За період з 16.02.2012 року по 16.02.2015 року кількість днів прострочення складає 1096 днів.

За період з 16.02.2012 року по 16.02.2015 року від суми боргу 123096,87 x 3 % x 1096 (кількість днів прострочення) : 365 : 100 = 11089,00 грн. грн.

Отже розмір 3% річних складає 11089,00 грн.

Суд вважає за необхідне навести правильний розрахунок інфляційних втрат, розрахунок здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,......, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Для відповідного розрахунку приймаються наступні індекси інфляції: березень 2012 року - 100,3, квітень 2012 100,0, травень 2012 99,7, червень 2012 99,7, липень 2012 - 99,8, серпень 2012 99,7, вересень 2012 -100,1, жовтень 2012 100,0, листопад 2012 99,9, грудень 2012 100,2, січень 2013 100,2, лютий 2013 99,9, березень 2013 100,0, квітень 2013 100,0, травень 2013 100,1, червень 2013 - 100,0, липень 2013 - 99,9, серпень 2013 99,3, вересень 2013 100,0, жовтень 2013 -100,4, листопад 2013 100,2, грудень 2013 100,5, січень 2014 100,2, лютий 2014 100,6, березень 2014 102,2, квітень 2014 103,3, травень 2014 - 103,8, червень 2014 101,0, липень 2014 100,4, серпень 2014 100,8, вересень 2014 102,9, жовтень 2014 102,4, листопада 2014 101,9, грудень 2014 103,0, січень 2015 103,1, лютий 2015 105,3.

IIc (100,3 : 100) x (100,0 : 100) x (99,7 : 100) x (99,7 : 100) x (99,8 : 100) x (99,7 : 100) x (100,1 : 100) x (100,0 : 100) x (99,9 : 100) x (100,2 : 100) x (100,2 : 100) x (99,9 : 100) x (100,0 : 100) x (100,0 : 100) x (100,1 : 100) x (100,0 : 100) x (99,9 : 100) x (99,3 : 100) x (100,0 : 100) x (100,4 : 100) x (100,2 : 100) x (100,5 : 100) x (100,2 : 100) x (100,6 : 100) x (102,2 : 100) x (103,3 : 100) x (103,8 100) x (101,0 : 100) x (100,4 : 100) х (100,8 : 100) х (102,9 : 100) х (102,4 : 100) х (101,9 : 100) х (103,0 : 100) х (103,1 : 100) х (105,3 : 100) = 135,418 %, що є загальним коефіцієнтом інфляції за період прострочення нарахування.

Отже, інфляційне збільшення складає 123096,00 x 135,418 % 123096,00 = 43598,54 грн.

Таким чином стягненню підлягає індекс інфляції за період з 16.02.2012 року по 16.02.2015 року від суми грошового зобов`язання 123096 грн. в розмірі 43598,54 грн. та 3% річних у розмірі 11089,00 грн.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідачів підлягає до солідарного стягнення на користь позивача 54687,54 грн., з яких: 3 % річних у сумі 11089,00 грн., втрати від інфляції в сумі 43598,54 грн. В іншій частині позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позовної заяви позивач звільнена від сплати судового збору, оскільки являється інвалідом ІІ групи.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 273,44 грн. з кожного (54687,54 *100%/147049,48 грн.*1470,49 грн. = 546,87)/2= 273,44 грн.)

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 141, 228, 229, 263, 265, 354, 355 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів, задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомо, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати від інфляції в розмірі 43598,54 грн., 3% річних в розмірі 11089,00 грн., за період з 16.02.2012 року по 16.02.2015 року, а всього 54687,54 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 273,44 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомо, на користь держави судовий збір у розмірі 273,44 грн.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Головуючий Романенко В.А.