Справа № 161/1327/23
Провадження № 2/161/1257/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

секретаря Дмитрук Т.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на обов`язкову частку у спадковому майні,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду в із позовом до відповідачів про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на обов`язкову частку у спадковому майні.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5 . Крім неї, у покійної є сини ОСОБА_3 , ОСОБА_3 і ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказує, що останні три місяці життя матері, вона мешкала з нею по місцю її проживання та надавала необхідну допомогу. У квітні 2012 року стан здоров`я матері значно погіршився, остання не могла себе обслуговувати, у зв`язку з чим вона перевезла матір по місцю свого проживання в АДРЕСА_1 , де надавала їй необхідну допомогу. Після її смерті, організувала похорони матері, від органу влади отримала допомогу на поховання, тривалий час користувалася і доглядала за домогосподарством в АДРЕСА_2 , а згодом за власні кошти на могилі матері встановила пам`ятник.

Зазначає, що її мати за життя зробила розпорядження, згідно якого все належне їй майно, в тому числі: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, а також земельну ділянку вона заповіла своїм синам ОСОБА_3 та ОСОБА_3 в рівних долях.

Разом з тим вважає, що вона у відповідності до ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині, оскільки на момент смерті матері вона була пенсіонером за віком, тобто непрацездатною особою.

У зв`язку з чим, просить встановити факт прийняття спадщини, що відкрилася після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за нею, як обов`язкову частку на спадкове майно, а саме: 1/8 частку у праві власті на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_2 ; 1/8 частку у праві власності на земельну ділянку площею 4,5700 га, яка розташована на території Одерадівської сільської ради і 1/8 частку у праві власності на майновий пай колективного сільськогосподарського підприємства ім. Л. Українки.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у заяві та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві та додаткових письмових поясненнях.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засіданні не з`явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином. А тому, суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 14).

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

Із матеріалів справи слідує, що позивач після смерті матері ОСОБА_5 , звернулася із заявою про прийняття спадщини, яка була зареєстрована секретарем Одерадівської сільської ради Луцького району 10.07.2012 року за №31 (а.с. 20).

Метою встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Із лікарського свідоцтва про смерть №171 від 23.05.2012 року вбачається, що смерть ОСОБА_5 наступила у квартирі АДРЕСА_3 (а.с. 15).

З довідки Одерадівської сільської ради Луцького району Волинської області від 10.07.2012 року слідує, що ОСОБА_5 до дня смерті проживала в АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Також матеріалами справи підтверджується, що померла ОСОБА_5 є матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 13).

Крім того, допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили факт проживання померлої ОСОБА_5 разом з її дочкою в АДРЕСА_1 .

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 на час смерті спадкодавця ОСОБА_5 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 знайшов своє підтвердження. А отже, і факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 також є доведеним.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню і встановлення факту прийняття спадщини не суперечить вимогам чинного законодавства і може бути визнаний судом у відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України.

Щодо позовних вимог про визнання права власності на обов`язкову частку у спадковому майні, то суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

У відповідності до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Як вказує ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно заповіту від 11.09.2006 року, посвідченого Одерадівською сільською радою Луцького району та зареєстрованого в реєстрі №29, ОСОБА_5 належне їй майно, в тому числі: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, земельну ділянку, якою вона користувалась заповіла своїм синам в рівних долях ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (а.с. ).

Крім того, у відповідності до заповіту від 11.09.2006 року, посвідченого Одерадівською сільською радою Луцького району та зареєстрованого в реєстрі №30, ОСОБА_5 належне їй майно, в тому числі: державний акт на право приватної власності на землю серії І УВЛ №0525072 в розмірі 4,57 га заповіла ОСОБА_3 (а.с. ).

За приписами ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Як роз`яснено у п. 19 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 „Про судову практику у справах про спадкування" перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує.

У Постанові Верховного Суду від 1.08.2019 року по цивільній справі №510/350/16 вказано, що право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто, право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене ст.1241 ЦК України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

З представлених суду доказів вбачається, що ОСОБА_1 на момент смерті спадкодавця була непрацездатною особою, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 21.02.2005 року (а.с. 11 зворот), а тому являється особою, яка має право на обов`язкову частку.

Як з`ясовано судом, на момент смерті ОСОБА_5 на праві власності належало наступне майно: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з погосподарської книги №4 с. Сьомаки Луцького району за 2011-2015 року (а.с. 17); земельна ділянка площею 4,5700 га, яка розташована на території Одерадівської сільської ради згідно державного акту на право власності на землю серії ІV-ВЛ №025072 (а.с. 18); майновий пай у КСП ім. Лесі Українки, згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ВЛ №0129648 (а.с. 19).

Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач має право на обов`язкову частку майна померлої, яка з урахуванням чотирьох спадкоємців становить 1/8 частину.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 265, 315 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1220, 1222, 1241, 1261, 1268, 1269 ЦК України суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 , що відкрилася після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом (як обов`язкову частку) після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме на:

- 1/8 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- 1/8 частку земельної ділянки площею 4,5700 га, яка розташована на території Одерадівської сільської ради, згідно державного акту на право власності на землю серії ІV-ВЛ №025072;

- 1/8 частку майнового паю у КСП ім. Лесі Українки, згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ВЛ №0129648.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасниками справи є:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП невідомо, адреса проживання: АДРЕСА_5

Повний текст рішення складений 19 травня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Р.М. Кихтюк