Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1025/23 Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д.В.
Категорія 82 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Микитюк О.Ю., Шевчук А.М.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/1025/23 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради про захист прав споживача та зобов`язання вчинення дій,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кузнєцова Д.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому просив зобов`язати відповідача скасувати безпідставно нараховану заборгованість за централізоване постачання теплової енергії до місць загального користування за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 3 509,30 грн за період з жовтня 2021 року по грудень 2022 року, а також зобов`язати КП «Житомиртеплокомуненерго» не здійснювати нарахування вартості послуг з централізованого постачання теплової енергії до місць загального користування за вказаною адресою.

Позов обґрунтовував тим, що йому на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2 . Разом з позивачем у житловому приміщенні проживає та зареєстрована його мати ОСОБА_2 . З 2012 року квартира позивача відключена від систем центрального опалення й гарячого водопостачання та обладнана автономним опаленням, відтак позивач не є споживачем комунальної послуги з постачання теплової енергії, яку надає КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради. Попри це, у 2021 році відповідач почав нараховувати позивачу вартість послуг з постачання теплової енергії, а саме за опалення місць загального користування. Таким чином, на час звернення до суду із даним позовом за особовим рахунком НОМЕР_1 , зареєстрованим на ім`я матері споживача ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 рахується заборгованість за теплопостачання в сумі 3 509,30 грн. При цьому, згідно акту про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО та ГВП від 24.06.2012, складеного за участі представників КВЖРЕП-5, належна позивачу квартира відключена від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. Споживач послугами з теплопостачання не користується. В квартирі встановлена індивідуальна система опалення. Стояки ізольовані. У листі № 96 від 04.10.2022 ТОВ «УК ВЖРЕП-5» підтверджено, що опалювальні прилади в місцях загального користування відсутні, встановити прилади немає можливості із-за відсутності підвального приміщення, горищне приміщення частково забудоване, наявне підвальне приміщення розташоване окремо між під`їздами. Відповідач продовжує направляти квитанції-повідомлення з вимогою сплатити нараховані суми, однак такі дії КП «Житомиртеплокомуненерго» позивач вважає неправомірними та такими, що порушують його права як споживача комунальних послуг.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Судом не взято до уваги, що з 2012 року квартира позивача відключена від систем центрального опалення й гарячого водопостачання та обладнана автономним опаленням, а опалювальні прилади у місцях загального користування у будинку АДРЕСА_3 відсутні, відтак позивач не є споживачем комунальної послуги з постачання теплової енергії, яку надає КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до мотивів позовної заяви, які викладені вище.

У поданому відзиві Комунальне підприємство "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради просить рішення місцевого суду залишити без змін, та як воно ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні представники позивача - ОСОБА_2 та адвокат Соломонюк І.В. підтримали апеляційну скаргу, надали пояснення, які відповідають її доводам і просили скаргу задовольнити.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнала із тих підстав, які зазначені у відзиві, просила відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що позивачу на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва № НОМЕР_2 про право власності на житло від 08.08.1995 (а.с.9). Особовий рахунок НОМЕР_1 відкрито на ОСОБА_2 (а.с.11).

Вказану квартиру відключено від внутрішньобудинкових мереж централізованої системи теплопостачання шляхом демонтажу приладів опалення (повністю). Споживач послугами з теплопостачання не користується. В квартирі встановлена індивідуальна система опалення (а.с.16 -17).

Листами ТОВ «Управляюча компанія «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство - 5» від 03.12.2021 за №123, від 04.10.2022 за №96, від 01.03.2023 за №10 повідомлено, що житловий будинок АДРЕСА_3 побудови 1936 року, триповерховий, цегляний, на 4 під`їзди. При забудівлі будинку централізоване опалення не було передбачено, квартири опалювалися газовими обігрівачами/котлами АГВ. На даний час опалювальні прилади в місцях загального користування відсутні, встановити прилади немає можливості із-за відсутності підвального приміщення, горищне приміщення частково забудоване. Наявне підвальне приміщення розташоване окремо між під`їздами (а.с.19, 20, 46).

Як вбачається з акту контрольної перевірки попередньо відключеного опалення від 27.12.2022, складеного представником КП «Житомиртеплокомуненерго» та представником споживача ОСОБА_2 , було перевірено стан внутрішньобудинкової мережі опалення в приміщенні житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . На момент перевірки встановлено, що централізоване опалення в приміщенні відсутнє (а.с.25).

Відповідно до розрахунків КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради з 01.10.2021 по 31.12.2022 заборгованість за послуги централізованого опалення, постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 становить 3 358,51 грн (а.с.54).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач є власником квартири у багатоквартирному будинку, він зобов`язаний оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування цього будинку, які фактично надаються енергопостачальною компанією, незалежно від того, чи підключена квартира до мережі централізованого опалення, чи ні. Відсутність опалювальних приладів у під`їзді також не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку оплачувати послуги з центрального опалення місць загального користування, оскільки матеріалами справи доведено функціонування розподільчих трубопроводів системи опалення будинку, а також обладнання житлового будинку лічильником теплової енергії, встановленим в елеваторному вузлі (підвалі).

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду, оскільки вони відповідають положенням матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно із пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716сво17).

Внутрішньо-будинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.

За пунктом 28 Правил споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення МЗК будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 затверджена Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, якою встановлений порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2. Методики).

Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника.

З 25 січня 2019 року почала діяти Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, якою встановлено порядок визначення та розподілу між споживачами обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень.

Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на опалення МЗК та допоміжних приміщень (QМЗК), здійснюється відповідно до розділу III цієї Методики. Розподіл цього обсягу здійснюється серед споживачів за категоріями приміщень згідно з додатком 1 до цієї Методики пропорційно до їх загальних/опалюваних площ/об`ємів.

Як передбачено шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року №82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців будинку від оплати за опалення місць загального користування будинку.

Відповідно до п. 9 Правил надання послуг з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, затверджений постановою КМ України № 712 від 05.09.2018р., включає обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо.

Таким чином, обов`язки по утепленню місць загального користування законодавством покладено на власника, балансоутримувача будинку та/або виконавця заходів з утеплення місць загального користування будинку, а не на Підприємство, яке не є учасником таких відносин, тому не повинне нести негативні наслідки пов`язані з можливим невиконанням вказаними суб`єктами своїх обов`язків. Нарахування КП «Житомиртеплокомуненерго» витрат відповідно до Методики № 315 проводиться незалежно від стану теплоізоляції трубопроводів підвалу на підставі лише даних про довжину, діаметр трубопроводів, загальну площу будинку, площу квартири власника.

У постановах від 26 вересня 2018 року (справа № 703/58/16-ц) та від 3 жовтня 2019 року (справа № 539/2966/15-ц) Верховний Суд зазначив, що оскільки житло відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, вона зобов`язана нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, отже, оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування згідно з встановленими тарифами.

У постанові Верховного Суду від 7 лютого 2018 року (№ 703/4963/15-ц ) висловлено правову позицію про те, що нарахування оплати за опалення місць загального користування здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства та існуючих нормативних документів, відповідачі дану послугу фактично отримують, а тому повинні її оплачувати. Нарахування плати за послугу з централізованого опалення у місцях загального користування проводиться рівномірно на всіх мешканців - користувачів багатоквартирного будинку, незалежно від того, підключений цей мешканець до централізованого опалення чи має індивідуальну систему опалення, що відповідає вимогам Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 № 359.

Суд першої інстанції правильно вважав, що відсутність опалювальних приладів у під`їзді не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку оплачувати послуги з центрального опалення місць загального користування, оскільки матеріалами справи доведено, що розподільчі трубопроводи системи опалення будинку прокладені в підвалі і по горищу, на підтвердження чого надано суду письмові докази (а.с.107-108) та розрахунок кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування в житлових будинках, обладнаних приладами обліку теплової енергії в м. Житомирі (а.с.54-57).

Зокрема, у повідомленні за № 25 від 20.04.2023 ТОВ «Управляюча компанія» Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство-5» зазначено, що у будинку АДРЕСА_3 на горищному та в підвальному приміщенні проходять труби опалення і загально-будинковий лічильник обліку теплової енергії введений в експлуатацію 15.10.2020 ( а.с.107).

Отже, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Оскільки, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Судові витрати залишаються за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції залишено без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26 квітня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 26 липня 2023 року.