Провадження № 2/369/945/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2023 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ковальчук Л.М.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.08.2002 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Станом на день подачі позову шлюб не розірвано. 10 лютого 2014 року відповідачу було видано свідоцтво то право власності на нерухоме майно, серія та номер: НОМЕР_1 , а саме на житловий будинок, садибного типу, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: :01:002:0073, цільове призначення ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площа: 0.1414 га, за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа становить 115,4 кв.м., житлова площа 61.1 кв.м. Також на ділянці є прибудова, дві тераси, ганок, навіс, теплиця, сарай, вбиральня-душ, свердловина, вигрібна яма; двоє воріт, хвіртка, огорожа. Позивач вважає, що вищеперераховане майно належить йому та відповідачу на праві спільної сумісної власності, так як право власності на майно було оформлено відповідачем під час шлюбу. Тому він має намір поділити вищезазначене майно.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив суд: здійснити поділ майна - будинку садибного типу, розташованого на земельної ділянки з кадастровим номером: :01:002:0073 за адресою: АДРЕСА_2 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку садибного типу, з господарськими будівлями та спорудами, розташованого на земельної ділянки з кадастровим номером: :01:002:0073 за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входять: житловий будинок - літ. «А», загальною площею 115,4 кв.м, житловою площею 61,1 кв.м; прибудова - літ. «а»; тераса І; тераса II; ганок III; навіс - літ. «Б»; теплиця - літ. «В»; сарай - літ. «Г»; вбиральня-душ - літ. «Д»; свердловина І, вигрібна яма II; ворота, хвіртка №1; ворота №2; огорожа №3 та стягнути судовий збір.

Ухвалою суду від 23.10.2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

19.01.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, де вона зазначає, що вона є єдиним власником житлового будинку, а в період шлюбу була здійснена тільки державна реєстрація цього нерухомого майна, що не свідчить, в свою чергу про те, що це нерухоме майно є об`єктом права спільної власності подружжя, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову.

03.02.2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

28.07.2022 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 28.07.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримав, просив задовольнити.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти позову заперечував в повному обсязі, просив відмовити у його задоволенні.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2002 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.12.2021 року у справі № 369/8360/21 шлюб між сторонами розірвано.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Звертаючись з вимогою про визнання права власності на 1/2 частину будинку садибного типу, з господарськими будівлями та спорудами, розташованого на земельної ділянки з кадастровим номером: :01:002:0073 за адресою: АДРЕСА_1 , позивачвважає, що оскільки державна реєстрація права власності відбулася 10.02.2014 року в період шлюбу, то в силу ст. 60 СК України він є спільною сумісною власністю подружжя.

З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач фактично набула право власності на вказаний житловий будинок, шляхом поділу майна за мировою угодою, що підтверджується ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.12.2007 року. В період шлюбу була здійснена тільки державна реєстрація цього нерухомого майна.

Так, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.12.2007 року було затверджено мирову угоду, відповідно до якої за ОСОБА_3 визнається право власності на житловий будинок, закінчений будівництвом на 34,5 %, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також будівельні матеріали, які використовувалися в подальшому будівництві: панелі перекриття ПК-8-4812 в кількості 4 шт., панелі перекриття ПК-4-6312 в кількості 8 шт., зварювальний апарат та зобов`язано ОСОБА_4 компенсувати відповідачу ОСОБА_5 частини вартості незакінченого будівництва будинку АДРЕСА_1 в сумі 5237 грн.

Відповідно до розписки від 10.12.1997 року компенсація була сплачена.

Відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 22.10.2013 року, зареєстрованого інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській область, вбачається, що закінчення будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відбулося у 1999 році.

Враховуючи надані відповідачем докази, суд дійшов висновку, що фактично ОСОБА_2 набула право власності на житловий будинок до реєстрації шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Верховний суд у постанові від 03 червня 2020 року (справа № 363/4852/17) вказав, що державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.

Сам лише факт здійснення реєстрації права власності на гаражний бокс у період шлюбу, за умови набуття права власності до його реєстрації шлюбу не може бути підставою для визнання його спільною сумісною власністю подружжя.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачем право власності на житловий будинок набуто до реєстрації шлюбу, він не є спільним сумісним майном подружжя та поділу не підлягає.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні поданого позову.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати, у тому числі судовий збір, покладається на позивача.

Керуючись статтями 57, 60, 70 СК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 206, 223, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

СУДДЯ Л.М.КОВАЛЬЧУК