Єдиний унікальний номер справи № 336/836/23
Номер провадження 2/336/1013/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Карабак Л.Г., при секретарі Нечаї О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району та орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28 квітня 2018 року між ним та відповідачкою укладено шлюб. За час шлюбу народилась донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стосунки сторін погіршились та дійшли критичної точки, спільне життя з відповідачкою не склалося, у зв`язку з чим наразі вони не живуть разом. Вважає, що подальше спільне життя з Відповідачкою та збереження шлюбу між ними суперечить його інтересам.

Також після розлучення постане питання щодо місця проживання дитини. Наразі вони не можуть знайти згоди з цього питання. Зазначає що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вважає, що відповідач, не виконує належним чином свої обов`язки матері, здебільшого залишає дитину на його утримання та догляд, натомість позивач працює, має житло та усі можливості утримувати дитину, займатись її розвитком, та створити комфортні умови життя. Таким чином, у зв`язку з тим що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а позивачем створенні всі необхідні умови для її виховання та розвитку, вважає що є доцільним визначити місце проживання дитини з батьком.

Відповідач до суду не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району надала висновок щодо можливості встановлення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком. Так, згідно висновку, комісія з питань захисту прав дитини розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення батька, враховуючи пояснення матері, в даному випадку робить висновок про можливість встановлення місця проживання дитини з батьком.

З огляду на вищевикладені обставини, районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, як орган опіки та піклування, просить винести рішення у справі враховуючи відповідний висновок щодо розв`язання спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, оскільки сторони не з`явились в судове засідання, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши позовну заяву, перевіривши викладені у ній обставини, дослідивши надані докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та визначено зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, з 28 квітня 2018 року, який зареєстровано Комунарським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Від шлюбу народилась донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Положенням статті 1 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України).

За правилом ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

За змістом ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Позивач скористався своїм правом та звернувся до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачкою.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Сторони не виявили бажання примиритися.

Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що спільне життя позивача з відповідачкою не склалося та припинено. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе.

Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Крім того, суд зазначає, що під час розгляду цієї справи необхідно вирішити питання про визначення місця проживання дитини.

Приписами статті 7 СК України унормовано, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 «Конвенції про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

З метою захисту прав дитини суд зобов`язав районну адміністрацію Запорізької міської ради по Олександрівському району, як орган опіки та піклування, надати суду письмовий висновок щодо можливості встановлення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Комісія ознайомилась з документами, наданими до суду батьком, уважно вислухала пояснення батька, ОСОБА_1 , який був присутній на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, а також документами, які зібрані відділом по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, письмовими поясненнями матері дитини, ОСОБА_2 . ОСОБА_4 в засіданні комісії участі не приймала, про дату та час проведення була повідомлена, надала пояснення, відповідно до яких зокрема зазначила, що не заперечує проти розгляду питання на комісії без її присутності.

Комісія встановила, що сторони перебувають в шлюбі з 28.04.2018 року, мають малолітню доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дитина фактично проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Батько дитини працює в Запорізькому обласному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, відповідно до Акту оцінки потреб сім`ї Запорізького міського центру соціальних служб від 22.05.2023 займає посаду начальника служби охорони державної таємниці. ОСОБА_5 проживає за вищевказаною адресою разом з донькою.

Представники відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради 29.03.2023 здійснили обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Під час відвідування встановлено, що умови проживання в квартирі добрі, для дитини є необхідні меблі, в достатній кількості одяг, іграшки; батьком створені умови для проживання та розвитку дитини.

Під час засідання комісії ОСОБА_1 зазначив, що його донька відвідує приватний дитячий садочок, ним укладена декларація про вибір лікаря, який надає дитині первинну медичну допомогу, а також, що у вихованні та догляді за дитиною йому допомагає його мати, бабуся дитини. Позивач також зазначає, що необхідність визначення місця проживання дитини з ним обумовлена від`їздом матері дитини ОСОБА_2 , за межі міста Запоріжжя.

Так, згідно висновку, комісія з питань захисту прав дитини розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення батька, враховуючи пояснення матері, в даному випадку робить висновок про можливість встановлення місця проживання дитини з батьком.

Таким чином, у зв`язку з тим що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а позивачем створенні всі необхідні умови для її виховання та розвитку, враховуючи висновок органу опіки та піклування, є доцільним визначити місце проживання дитини з батьком.

Враховуючи наведене та керуючись Конституцією України, ст. ст. 24, 55, 56, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України, ст. ст. 133, 141, 142, 206, 265, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов - задовольнити повністю.

Шлюб, укладений 28 квітня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований Комунарським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області - розірвати.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Карабак Л.Г.