ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2445/22 Номер провадження 22-ц/814/2699/23Головуючий у 1-й інстанції Саркісян О.А. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Сільченко Сергій Олександрович, на рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця», філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа - Всеукраїнська професійна спілка «Спілка залізничників України» про зобов`язання допустити позивача до роботи, відшкодувати середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, скасувати та відшкодувати незаконні відрахування із заробітної плати позивача, зробити правильні нарахування та передати правильні дані щодо лікарняних позивача,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі АТ «Українська залізниця»), філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі філія «Пасажирська компанія»), третя особа - Всеукраїнська професійна спілка «Спілка залізничників України» про зобов`язання допустити позивача до роботи, відшкодувати середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, скасувати та відшкодувати незаконні відрахування із заробітної плати позивача, зробити правильні нарахування та передати правильні дані щодо лікарняних позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він працює заступником начальника виробничого підрозділу Пасажирського вагонного депо Харків-Сортувальний філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця». Також він є головою Первинної профспілкової організації «Пасажирська компанія «Всеукраїнської професійної спілки «Спілка залізничників України».

Починаючи з 24 лютого 2022 року йому взагалі роботодавець не повідомляє чи потрібно виходити на роботу, чи він працює у режимі простою, чи у будь-якому іншому режимі. На дзвінки та повідомлення з проханням повідомити, коли виходити на роботу, керівництво не відповідає. Коли він з`являється на роботу, з ним керівництво розмовляти і надавати йому робоче місце не бажає. У табелі робочого часу незаконно, без будь-яких підстав на це, у період дії воєнного стану, роботодавець ставить прогул.

За березень 2022 року заробітна плата йому була нарахована і виплачена як за режим простою, хоча за переведення його у такий режим роботи ніхто його не повідомляв і навпаки, роботодавець письмово відповів, що ніяких таких наказів щодо нього не видавав. За квітень 2022 року йому не було виплачено жодних нарахувань заробітної плати з посиланням на його прогули, яких не було. По сьогоднішній день заробітна плата взагалі не виплачується з невідомих підстав.

У квітні 2022 року з його заробітної плати були здійснені якісь незаконні утримання на суму 8942,87 грн, без його заяви нібито на підставі неправильно нарахованих виплат за лютий 2022 року.

Лікарняні за травень 2022 року також були розраховані неправильно виходячи з середньомісячного заробітку, який розрахований з урахуванням незаконно облікованих робочих днів за березень 2022 року та квітень 2022 року як прогулів. Таким чином, середньомісячний заробіток для розрахунку лікарняних незаконно зменшився.

У зв`язку з вищевказаним, позивач прохав суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість з несплаченої заробітної плати в розмірі середньомісячного заробітку за березень 2022 року та квітень 2022 року в загальному розмірі 46726,26 грн та за весь період до постановлення судового рішення; суму незаконних відрахувань в розмірі 8942,87 грн; суму лікарняних за перші 15 днів непрацездатності в розмірі 16099,35 грн із розрахунку 1333,29 грн без вирахування податків за кожен день тимчасової непрацездатності; зобов`язати відповідачів солідарно передати відомості та заяву-розрахунок щодо лікарняних за період з 02 травня 2022 року по 08 червня 2022 року та за весь подальший період лікарняних станом на день постановлення судового рішення до Фонду соціального страхування України, виходячи з його розрахунку заробітної плати 1333,29 грн без вирахування податків за кожен день тимчасової працездатності; зобов`язати солідарно відповідачів допустити позивача до роботи та виконання його посадових обов`язків згідно з посадовою інструкцією заступника начальника виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо Харків-Сортувальний філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» від 28 серпня 2019 року.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця», філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця», третя особа - Всеукраїнська професійна спілка «Спілка залізничників України» про зобов`язання допустити позивача до роботи, відшкодувати середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, скасувати та відшкодувати незаконні відрахування із заробітної плати позивача, зробити правильні нарахування та передати правильні дані щодо лікарняних позивача відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що філія «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» не є юридичною особою, що виключає її правосуб`єктність, а тому вона не може бути відповідачем у справі.

У задоволенні позовних вимог до АТ «Українська залізниця» місцевий суд відмовив з підстав недоведеності, необґрунтованості та незаконності позовних вимог позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Із рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2022 року не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач прохав суд скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2022 року та ухвалити нове, яким: стягнути з АТ «Укрзалізниця» на його користь 66849,54 грн, що є середнім заробітком під час вимушеного прогулу протягом 20-31 березня 2022 року, 01-30 квітня 2022 року, 20 червня 2022 року та 06-07 жовтня 2022 року; стягнути з АТ «Укрзалізниця» на його користь 8942,87 грн, що є сумою безпідставно утриманих коштів; стягнути з АТ «Укрзалізниця» на його користь 4125,30 грн, що є сумою допомоги по тимчасовій непрацездатності за травень 2022 року; зобов`язати АТ «Укрзалізниця» передати відомості та заяву-розрахунок щодо лікарняних за період з 02 травня 2022 року по 08 червня 2022 року до Фонду соціального страхування України, виходячи з розрахунку середньоденного заробітку в розмірі 1381,28 грн; зобов`язати АТ «Укрзалізниця» допустити позивача до роботи та виконання його посадових обов`язків згідно з посадовою інструкцією заступника начальника виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо Харків-Сортувальний філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» від 28 серпня 2019 року; покласти на АТ «Укрзалізниця» судові витрати.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, місцевим судом при ухваленні оскаржуваного судового рішення було неповно з`ясовано обставини справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, позивач зазначає, що роботодавець не має права не надати працівнику, який з`явився на роботу, робоче місце, повинен його забезпечити необхідними засобами, а також не вимагати виконання роботи, необумовленої трудовим договором.

Відповідачі в особі службових осіб створювали позивачу перешкоди у виконанні трудових обов`язків як шляхом створення фізичних та юридичних перепон для доступу до місця роботи, так і шляхом незаконного доручення до виконання обов`язків, непередбачених трудовим договором, розцінюючи відмову від виконання таких обов`язків як прогул, протягом якого позивачеві не нараховувалася заробітна плата або не зберігалася її частина як під час простою.

Вказано, що роботодавцем незаконно було здійснено відрахування із його заробітної плати у розмірі 8942,87 грн.

Враховуючи, що позивачеві не було здійснено нарахування та виплата належної йому заробітної плати, то ОСОБА_1 вважає, що перерахунку потребують виплати допомоги з тимчасової непрацездатності.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Позивач та його представник до суду апеляційної інстанції направили заяви, в яких прохали суд відкласти судове засідання, яке призначено на 14:40 год. 05 вересня 2023 року, мотивуючи їх участю адвоката в інших судових процесах.

Представник відповідача, взявши участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вказавши на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання, на розгляд справи не з`явилися.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Щодо процесуальних питань

Щодо відкладення розгляду справи

Частиною першою статті 182 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Окрім того, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними (частина перша статті 372 ЦПК України).

29 серпня 2023 року до Полтавського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява від представника позивача адвоката Сільченка С.О. про відкладення розгляду справи, в якому заявник прохав суд визнати причини його неявки в судове засідання, яке призначено на 05 вересня 2023 року, поважними та відкласти розгляд справи на інший час.

В обґрунтування надісланої заяви зазначено, що адвокат Сільченко С.О. 05 вересня 2023 року бере участь при розгляді інших справ у судовому порядку, а тому фізично позбавлений можливості з`явитися у судове засідання, яке відбудеться у Полтавському апеляційному суді, зокрема: розгляд цивільної справи №759/15544/22 Київським апеляційним судом, що призначений на 11:40 год. 05 вересня 2023 року, щодо якого подано клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції; розгляд господарської справи №922/3397 Господарським судом Харківської області, що призначений на 14:00 год. 05 вересня 2023 року.

Колегія суддів зазначає, що заявником до вищевказаної заяви про відкладення розгляду справи не було додано будь-яких доказів щодо неможливості його прибуття до Полтавського апеляційного суду, що в свою чергу позбавляє можливості суд встановити дійсні обставини неможливості прибуття до суду останнього та визнати вищевказані підстави поважними за для відкладення розгляду справи.

Крім того, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що на розгляді Київського апеляційного суду перебуває заява адвоката Сільченка С.О. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 759/15544/22 та заявнику ухвалою Київського апеляційного суду від 19 липня 2023 року було відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд справи у режимі відеоконференції, із вказівкою, що останній не позбавлений можливості надати свої пояснення у письмовому вигляді, направивши їх до суду засобами поштового або електронного зв`язку.

Відомості щодо участі представника позивача при розгляді справи №922/3397 Господарським судом Харківської області матеріали цивільної справи не містять, а заявником подано не було.

30 серпня 2023 року до Полтавського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 , у якій позивач, вказуючи на неможливість прибуття у судове засідання його представника адвоката Сільченка С.О., прохав перенести дату засідання на інший день.

Також колегія суддів наголошує, що позивач та його представник, маючи бажання брати участь при розгляді даної справи, не були позбавлені можливості подати клопотання про розгляд справи у режимі відеоконференції.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року по справі № 361/8331/18 зазначено, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Враховуючи, що ОСОБА_1 та його представник адвокат Сільченко С.О. були повідомлені про час, дату та місце судового засідання, відсутності підтвердження поважності підстав для відкладення розгляду справи, тривалий час апеляційного перегляду рішення місцевого суду та можливість розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Щодо виклику свідка

15 серпня 2023 року до Полтавського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Сільченка С.О. про виклик свідка, в якому заявник прохав суд викликати та допитати у якості свідка ОСОБА_2 , менеджера з персоналу виробничого підрозділу пасажирського вагонного депо Харків-Сортувальний філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця».

Заявником зазначено, що даний свідок під час розгляду справи місцевим судом категорично відмовлялася надавати будь-які свідчення в якості свідка, оскільки вона була безпосередньо підпорядкована та залежна по службі від начальника ВП Пасажирське вагонне депо Харків-Сортувальний філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» Брикова О.В. Оскільки останнього усувають від керування підрозділами відповідача, то ОСОБА_2 погодилася свідчити під час судового засідання у Полтавському апеляційному суді.

Частиною другою статті 83 ЦПК України перебачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина перша-друга статті 76 ЦПК України).

Згідно частини восьмої статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Водночас, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина третя статті 367 ЦПК України).

Враховуючи, що позивачем не було додано до даного клопотання будь-яких доказів неможливості допиту свідка під час розгляду справи місцевим судом, що об`єктивно не залежали від нього, то колегія суддів не вбачає підстав для дослідження нових доказів при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення, а, відповідно, й виклику свідка в судове засідання.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 працює заступником начальника виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо Харків-Сортувальний філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» (т.1, а.с. 37-39).

Наказом виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо Харків-Сортувальний філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» №81/В від 07 лютого 2022 року ОСОБА_1 з 23 лютого 2022 року по 15 березня 2022 року надано щорічну основну відпустку тривалістю 20 календарних днів (т.1, а.с. 41).

Позивач з 08 лютого 2022 року по 14 лютого 2022 року, з 15 лютого 2022 року по 18 лютого 2022 року, з 19 лютого 2022 року по 25 лютого 2022 року був тимчасово непрацездатним, що підтверджується лікарняними листами (т.1, а.с. 42).

Згідно наказів виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо Харків-Сортувальний філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» №173 від 01 березня 2022 року та № 184 від 01 квітня 2022 року «Про запровадження режиму простою працівників виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо Харків-Сортувальний філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» запроваджено простій для визначених цехів, дільниць, працівників згідно додатку до наказу, який триватиме до відміни у встановленому порядку. З аналізу додатків до вказаних наказів вбачається, що відомості про ОСОБА_1 в них відсутні, що свідчить про відсутність запровадження стосовно позивача простою (т.1, а.с. 164-166).

З табелю обліку використання робочого часу вбачається, що ОСОБА_1 за березень місяць 2022 року відпрацював 1 день 19 березня 2022 року, натомість з 21 березня 2022 року по 31 березня 2022 року внесено відомості про відсутність позивача на робочому місці із зазначенням підстав «прогул».

З табелю обліку використання робочого часу за квітень місяць 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 не було відпрацьовано у звітному місяці жодного дня.

У матеріалах справи містяться акти про відсутність на робочому місці заступника начальника виробничого підрозділу «Пасажирське вагонне депо Харків-Сортувальний» філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» Ісмаілова І.М. огли 04 квітня 2022 року, 05 квітня 2022 року, 06 квітня 2022 року, 07 квітня 2022 року, 08 квітня 2022 року, 11 квітня 2022 року, 12 квітня 2022 року, 13 квітня 2022 року, 14 квітня 2022 року, 15 квітня 2022 року, 18 квітня 2022 року, 19 квітня 2022 року, 20 квітня 2022 року, 21 квітня 2022 року, 22 квітня 2022 року, 25 квітня 2022 року, 26 квітня 2022 року, 27 квітня 2022 року, 28 квітня 2022 року, 29 квітня 2022 року (т.1, а.с. 188-193).

Згідно довідки виробничого підрозділу «Пасажирське вагонне депо Харків-Сортувальний» філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» №112 від 16 листопада 2022 року ОСОБА_1 з 01 лютого 2022 року по 07 лютого 2022 року всього було відпрацьовано 40 годин; з 08 лютого 2022 року по 14 лютого 2022 року, з 15 лютого 2022 року по 18 лютого 2022 року, з 19 лютого 2022 року по 25 лютого 2022 року позивач був тимчасово непрацездатним, згідно листків непрацездатності; з 23 лютого 2022 року надано частину щорічної відпустки на 20 календарних днів, яка внаслідок лікарняних була продовжена. 19 березня 2022 року позивач відпрацював у вихідний день, за що йому було нараховано та виплачено заробітну плату у подвійному розмірі. З 21 березня 2022 року по 31 березня 2022 року встановлено прогул ОСОБА_1 без поважних причин, який був оплачений останньому як простій. З 01 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року позивач був відсутній на робочому місці, причина відсутності «прогул без поважних причин». З 02 травня 2022 року по 06 травня 2022 року, з 07 травня 2022 року по 09 травня 2022 року, з 10 травня 2022 року по 13 травня 2022 року, з 14 травня 2022 року по 16 травня 2022 року, з 17 травня 2022 року по 27 травня 2022 року, з 28 травня 2022 року по 31 травня 2022 року позивач перебував на лікарняних. З 01 червня 2022 року по 06 червня 2022 року, з 07 червня 2022 року по 07 червня 2022 року, з 08 червня 2022 року по 17 червня 2022 року, з 21 червня 2022 року по 24 червня 2022 року, з 27 червня 2022 року по 07 липня 2022 року позивач перебував на лікарняних (т.1, а.с. 205-212).

Згідно листа комплаєнс та антикорупційний офіс АТ «Українська залізниця» в результаті проведення заходів виявлено ознаки прийняття начальником ПКВЧД-5 ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_1 негативних заходів впливу, які носять вибірковий характер та вірогідно пов`язані з повідомленням останнім як викривачем до Офісу про можливі факти корупційних правопорушень в діяннях начальника ПКВЧД-5 ОСОБА_3 , тобто мають ознаки порушень трудових прав викривача, передбачених законом (т.1, а.с. 123).

Позиція апеляційного суду

Щодо перешкоджання здійснення трудової діяльності

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує, що роботодавцем було здійснено перешкоди за для виконання позивачем своїх трудових функцій, що полягало у його недопущенні до роботи.

Відповідно до частини першої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працює заступником начальника виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо Харків-Сортувальний філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця».

Позивач зазначає, що роботодавець вчиняє перешкоди щодо виконання ним покладених на нього трудових функцій, що полягають, зокрема, у ненаданні робочого місця, незабезпеченні необхідними засобами, вимагання виконання роботи, що не обумовлена трудовим договором.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша, друга статті 89 ЦПК України).

Так, на підтвердження вищевказаного, ОСОБА_1 до місцевого суду подано розпорядження начальника виробничого підрозділу пасажирського вагонного депо Харків-Сортувальний філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» Брикова О.В. №5 від 08 червня 2022 року, яким позивача зобов`язано організувати роботу за приведенням до належного стану території, яка розташована на 5 та 6 колії ПТО ст. Харків-Пасажирський ПКВЧД-5 та встановлено особистий контроль за якістю виконання робіт (т.1, а.с. 162-163).

Колегія суддів наголошує, що вказане розпорядження, яке датовано червнем 2022 року, ніяким чином не впливає на відсутність позивача на робочому місці з 21 березня 2022 року, окрім того, матеріали справи не містять в собі будь-яких відомостей щодо негативних наслідків його невиконання.

Будь-яких інших доказів щодо перешкоджання ОСОБА_1 виконувати покладені на нього трудові функції матеріали справи не містять.

Водночас, слід зауважити, що позивач не спростовує доводи відповідача щодо відсутності працівника на робочому місці, тобто позивач не заперечує, що він у встановлений робочий час був відсутній, а також не виконував покладені на нього обов`язки, зазначаючи, що вказане зумовлено діями роботодавця щодо його недопущення на роботу.

Оскільки позивач не довів факт його недопущення на роботу, а з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був відсутній у робочий час на робочому місці без поважних на те підстав, то колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що відсутні підстави для задоволення позову у частині зобов`язання допустити позивача до роботи, відшкодування середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Слід зауважити, що виплата заробітної плати позивачу роботодавцем у березні 2022 року за період часу, що фактично не відпрацьований працівником за відсутності факту його переведення на простій, не свідчить про порушення трудових прав останнього, оскільки вказане не призвело до погіршення майнового становища особи.

Крім того, працівник 19 березня 2022 року без будь-яких перешкод відпрацював повний робочий день, а роботодавець його оплатив, згідно з умовами оплати праці, що в свою чергу спростовує довід позивача щодо його недопущення до робочого місця 19 березня 2022 року адміністрацією ВП.

Також матеріали даної цивільної справи не містять відомостей про відсторонення позивача від займаної ним посади, водночас, згідно відповіді відповідача, накази про усунення від виконання посадових обов`язків заступника начальника виробничого підрозділу ОСОБА_1 не видавалися.

Щодо здійснених відрахувань

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно з частинами першою, другою статті 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, серед іншого, виключно для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок.

До лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, що має місце у цій справі. Це може бути, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних у комп`ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Таким чином, рахункова помилка - це результат неправильного застосування правил арифметики, - не більше того. Різновидом лічильної помилки може бути, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні.

Отже, законною підставою для здійснення відрахувань із заробітної плати є утворення заборгованості виключно внаслідок лічильної помилки на підставі відповідного наказу товариства. Іншого трудовим законодавством не передбачено.

Статтею 1215 ЦК України встановлено, що не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти й інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

У цій справі встановлено, що в період з квітня 2022 року по травень 2022 року з заробітної плати ОСОБА_1 були здійснені відрахування на загальну суму 8942,87 грн, про що свідчать розрахункові листи по його заробітній платі за вказаний період.

Відповідного наказу про наявність підстав для цих відрахувань, як і доказів на підтвердження рахункової (лічильної) помилки, відповідач суду не надав.

Таким чином, установивши, що правових підстав для здійснення відповідачем відрахувань із заробітної плати позивача не було, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача неправомірно утриманої суми із заробітної плати в розмірі 8942,87 грн.

Щодо інших доводів апеляційної скарги

За змістом статті 2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому громадському об`єднанні, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їхніх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

Так, з листа комплаєнс та антикорупційний офіс АТ «Українська залізниця» вбачається, що в результаті проведення заходів виявлено ознаки прийняття начальником ПКВЧД-5 ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_1 негативних заходів впливу, які носять вибірковий характер та вірогідно пов`язані з повідомленням останнім як викривачем до Офісу про можливі факти корупційних правопорушень в діяннях начальника ПКВЧД-5 ОСОБА_3 , тобто мають ознаки порушень трудових прав викривача, передбачених законом.

Водночас, з вищевказаного листа неможливо встановити дійсні обставини справи, а саме які дії ОСОБА_3 були розглянуті уповноваженим органом роботодавця та чи є вони підставою звернення позивача з даним позовом.

Що ж стосується отримання процесуального статусу потерпілого ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, то вказане не береться судом до уваги, оскільки на підставі даного факту неможливо встановити дійсні обставини цивільної справи.

Оскільки суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для виплати позивачу середнього заробітку під час вимушеного прогулу, за відсутності останнього, то, відповідно, позовні вимоги, як взаємопов`язані, щодо виконання правильних нарахувань та передачі правильних даних щодо лікарняних позивача не підлягають задоволенню.

Висновки викладені Верховним Судом у постанові від 08 травня 2019 року по справі №489/1609/17 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року по справі №452/970/17, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, колегією суддів не беруться до уваги, адже обставини даної справи не є релевантними до обставин справи, у яких зроблені такі правові висновки.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до переконання про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, а тому рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2022 року у частині відмови у стягненні відрахувань із заробітної плати позивача слід скасувати та постановити у цій частині нове судове рішення, яким стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму відрахувань із заробітної плати у розмірі 8942,87 грн.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2022 року слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону України «Про судовий збір»).

Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі (пункт 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»)

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню у частині стягнення відрахувань із заробітної плати, а також звільнення позивача від сплати судового збору у цій частині, то стягненню підлягає з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 992,40 грн та за подачу апеляційної скарги у розмірі 1488,60 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Сільченко Сергій Олександрович задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2022 року у частині відмови у стягненні відрахувань із заробітної плати позивача скасувати та постановити у цій частині нове судове рішення.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму відрахувань із заробітної плати у розмірі 8942,87 грн.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 992,40 грн та за подачу апеляційної скарги у розмірі 1488,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2023 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко