ПОСТАНОВА

Іменем України

19 жовтня 2023 року м. Кропивницький

справа № 404/865/20

провадження № 22-ц/4809/812/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М, Карпенка О. Л.,

за участі секретаря - Гончар В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Акціонерне товариство «Сенс Банк», державний реєстратор Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Мешков Олександр Олегович,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 квітня 2023 року у складі судді Іванової Н. Ю. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Міністерства юстиції України та з урахуванням заяви про доповнення підстав до позовних вимог просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Кіровоградської обласної філії комунального підприємства «Центр держаної реєстрації» Мешкова О. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41120063 від 16 травня 2018 року 15:00:22, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, загальною площею 48,4 кв.м., що находиться за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк» та стягнути з відповідача судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 21 липня 2006 року був укладений договір іпотеки, згідно якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання зобов`язання за договором кредиту № 432/026-ФО1 від 18 липня 2006 року квартиру номером АДРЕСА_2 , загальною площею 48,4 кв. м. і належить позивачу на праві приватної власності.

В серпні 2019 року позивач випадково дізналась, після отримання від ПАТ «Укрсоцбанк» позовної заяви, яка перебуває на розгляді в Кіровському районному судді м. Кіровограда про виселення та зняття з реєстрації позивача та членів її сім`ї, що 14 травня 2018 року за зверненням ПАТ «Укрсоцбанк», державним реєстратором Кіровоградської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації», Кіровоградська область Мешковим О.О. проведено перереєстрацію за банком права власності на квартиру на підставі договору іпотеки від 21 липня 2006 року зареєстрованого в реєстрі № 2887.

Підставою внесення записів стало: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41120063 від 16 травня 2018 року 15:00:22, Мешков О. О. , Кіровоградська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації», Кіровоградська область.

ОСОБА_1 вважала, що реєстрацію права власності на квартиру за банком проведено з порушенням вимог закону, а тому звернулась до суду з позовом.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2020 року залучено по справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 лютого 2021 року замінено неналежного відповідача Міністерство Юстиції України на належного відповідача державного реєстратора Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Мешкова О. О.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 лютого 2022 року залучено в якості співвідповідача АТ «Альфа-Банк».

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 квітня 2023 року позов задоволено

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Кіровоградської обласної філії комунального підприємства «Центр держаної реєстрації Мешкова О. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41120063 від 16 травня 2018 року 15:00:22, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, загальною площею 48,4 кв.м., що находиться за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк».

Стягнуто з державного реєстратора Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Мешкова О. О. та АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі по 630 грн 50 коп, з кожного.

Рішення суду мотивовано тим, що у державного реєстратора були відсутні підстави для реєстрації права власності на спірну квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк», адже між сторонами іпотечного договору не було укладено договору про задоволення вимог іпотекодержателя, відсутній документ про проведення оцінки предмета іпотеки, державний реєстратор не повідомляв позивача про проведення державної реєстрації за банком права власності на належне їй нерухоме майно, а в спірній квартирі зареєстрована також ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка відповідно до посвідчення є інвалідом з дитинства.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ «Сенс Банк» просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 квітня 2023 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, прийнятим при неправильному застосуванні судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Твердження суду першої інстанції про відсутність договору про задоволення вимог іпотекодержателя є помилковим, адже таким договором є іпотечне застереження, яке міститться у п. п. 4.5., 4.5.3 Іпотечного договору.

Помилковими є посилання суду першої інстанції на відсутність оцінки предмета іпотеки, адже іпотекодержателем було замовлено і отримано Звіт про експертну оцінку ринкової вартості житлової нерухомості від 30.03.2018, яка міститься в матерілах справи, а подання зазначеного звіту державному реєстратору не передбачена вимогами законодавства, чинними на момент проведення реєстраційної дії.

Неотримання позивачаем письмового повідомлення банка не вказує на неналежне виконання АТ «Укрсоцібанк» своїх зобов`язань за Іпотечним договором, а кредитором повністю дотримані всі вимоги чинного законодавства, вжито всіх заходів з метою повідомлення іпотекодержателя належним чином про заборгованість та намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

На час укладення сторонами договору іпотеки неповнолітня донька позивача не мала права користування предметом іпотеки, вона не була зареєстрована і спірній квартирі через два місяці після того, як позивач отримала від банку гроші та уклала договір іпотеки.

ОСОБА_1 у власності має інше нерухоме житло, а тому дія ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини не поширюється.

Позивачем обрано неналежний спосіб захисту, який не може призвети до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у ЗУ «Про державну реєстрацію ресових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»

Крім того, судом першої інстанції під час розгляду справи було допущено порушення процесуального закону, адже двічі безпідставно залучено нових відповідачів після закриття підготовчого провадження, незважаючи на те, що у справі взагалі відсутні поважні причини для пропуску процесуального строку.

Відзиви на апеляційну скаргу

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду представник АТ «Сенс Банк» адвокат Луньова А. Г. підтримала доводи апеляційної скарги, представник ОСОБА_4 адвокат Москаленко Ю. В. заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Державний реєстратор Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Мешков О. О. в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки, відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, що не з`явились, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 21 липня 2006 року був укладений договір іпотеки, згідно якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю в якості забезпечення виконання зобов`язання за договором кредиту № 432/026-ФО1 від 18 липня 2006 року квартиру номером АДРЕСА_2 , загальною площею 48,4 кв.м. і належить позивачу на праві приватної власності.

14 травня 2018 року за зверненням ПАТ «Укрсоцбанк», державним реєстратором Кіровоградської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації», Кіровоградська область Мешковим О.О. проведено перереєстрацію за банком права власності на квартиру на підставі договору іпотеки від 21 липня 2006 року зареєстрованого в реєстрі № 2887.

Підставою внесення записів стало: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41120063 від 16 травня 2018 року 15:00:22, Мешков О. О. , Кіровоградська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації», Кіровоградська область.

Згідно із витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань КП «Центр державної реєстрації» припинено, про що 18 червня 2019 року, зроблено відповідний запис 1029889.

Правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» є відповідач АТ «Альфа-Банк». В подальшому назву АТ «Альфа-Банк» змінено на АТ «Сенс Банк».

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-ІV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону № 898-ІV).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами іпотечного договору не було укладено договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.

За змістом ст. 33 Закону № 898-ІVу разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Аналіз приписів вказаної статті дозволяє дійти висновку, що законодавцем передбачено право іпотекодержателя захистити свої майнові права у зв`язку з невиконанням (неналежним виконанням) боржником основного зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки одним із таких способів: в позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі виконавчого напису нотаріуса) або в судовому порядку за рішенням суду.

Частина перша статті 36 Закону № 898-ІV (у редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала право сторін іпотечного договору на позасудове вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, що містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або окремого договору про задоволення його вимог.

Статтею 37 зазначеного Закону № 898-ІV (у редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки) визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, (до якого згідно з частиною другою статті 36 прирівнюється відповідне застереження в договорі іпотеки), є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

З аналізу змісту наведених норм у їх поєднанні вбачається, що за Законом 898-ІV застереження в іпотечному договорі прирівнюється за своїми правовими наслідками до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовстановлюючим документом.

Відповідно до частини 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» № 800-VI (далі -Закон № 800-VI), який набрав чинності 14 січня 2009 року, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмети іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Нова редакція статей 36, 37 Закону 898-ІV, викладена у підпункті 17 пункту 4 розділу ІІІ «Перехідні положення» Закону № 800-VI, не змінює встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотекодержателя, а лише уточнює їх.

Аналіз наведених норм, як і Закон № 800-VI в цілому, не дає підстави вважати, що законодавець із прийняттям названого закону обмежив коло іпотечних договорів із застереженням про задоволення вимог кредитора, на підставі яких за іпотекодержателем може бути зареєстровано право власності на предмет іпотеки, лише тими договорами, які укладені після набрання чинності цим Законом.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 10 жовтня 2011 року у справі № 21-131а11 та від 18 вересня 2012 року у справі № 21-236а12.

Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21 лютого 2018 року у справі № 915/297/17 та від 31 липня 2018 року у справі № 826/9658/15 (адміністративне провадження № К/9901/3238/18).

Отже, законодавцем визначено як спосіб позасудового врегулювання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору.

З таких обставин, суд приходить до висновку, що застереження в іпотечному договорі прирівнюється за своїми правовими наслідками до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовстановлюючим документом.

Матеріалами справи підтверджується, що між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 21 липня 2006 року був укладений договір іпотеки, згідно якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю в якості забезпечення виконання зобов`язання за договором кредиту № 432/026-ФО1 від 18 липня 2006 року квартиру номером АДРЕСА_2 , загальною площею 48,4 кв.м. і належить позивачу на праві приватної власності (том 1 а. с. 13-18).

Підпунктом 4.5.3. пункту 4.5. вказаного договору, передбачено можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань у порядку, передбаченому статтею 37 Законом України «Про іпотеку» за вартістю, визначеноюб на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діляності.

За таких обставин, відповідач мав право у досудовому порядку задовольнити свої вимоги шляхом реєстрації свого права власності на предмет іпотеки на підставі вказаного застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 липня 2020 року у справі № 607/11516/18 (провадження № 61-8704св19).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції також посилався на те, що з даних Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, було встановлено, що в розділі «Підстава виникнення права власності» у ПАТ «Укрсоцбанк» не зазначено документ, який би посвідчував проведення оцінки предмета іпотеки у відповідності до вимог Закону України «Про іпотеку».

Проте, з такими висновками суду першої інстанції суд також не погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 37 Закону № 898-VI, яка має назву «Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки» (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

За змістом статті 18 Закону № 1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 9,15 Закону № 1952-IV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, та статті 37 Закону № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Разом з тим, надання державному реєстратору жодних додаткових документів, в тому числі доказів оцінки предмета іпотеки, зазначеним Порядком не передбачено.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно копії висновку про вартість об`єкту оцінки від 30 березня 2018 року, виконаного на замовлення АТ «Укрсоцбанк», ринкова вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_3 визначена в розмірі 454 955 грн, що еквівалентно 17 140 доларів США (том 1 а. с. 154).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.05.2018 державним реєстратором Мешковим О. О. було внесено запис про право власності № 26168602 (том 1 а. с. 11-12).

Підставою виникнення права власності зазначено: Іпотечний договір, серія та номер: 2887, виданий 21.07.2006, видавник: Приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу, Балик Т. М.; Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: USB/58, виданий 16.03.2018, видавник: ПАТ «Укрсобанк»; Рекомендоване повідомлення, серія та номер: 353, виданий 16.03.2018, видавник: Укрпошта; Договір кредиту, серія та номер 432/026-Ф01, виданий 18.07.2006, видавник: Акціонерно-комерійний бан соціального розвитку «Укрсоцбанк».

З аналізу викладеного вбачається, що АТ «Укрсоцбанк» у відповідності до чинного на момент проведення реєстрації речового права законодавства була проведена оцінка предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Разом з тим, висновок про вартість об`єкта не входить до вичерпного переліку документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя у АТ «Укрсоцбанк» були відсутні підстави надавати зазначений висновок як обов`язковий документ реєстратору.

Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі № 727/7775/18 (провадження № 61-7478св19).

Також, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 16 травня 2018 року, в той час як державна реєстрація права власності за банком відбулась 14 травня 2018 року.

Однак, суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 20 Закону № 1952-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, заява про державну реєстрацію прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва одночасно з завершенням такої дії обов`язково формується та реєструється нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Згідно з частиною дев`ятою статті 18 Закону № 1952-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав.

Таким чином, оскільки формування та реєстрація нотаріусом заяви в базі даних заяв передує прийняттю ним рішення про державну реєстрацію прав, то зазначення у вищезгаданій Інформаційній довідці з Державного реєстру прав про те, що державна реєстрація права власності на квартиру, проведена 14 травня 2018 року о 17:25:07, а рішення про державну реєстрацію прав прийняте 16 травня 2018 року о 15:00:22 (том 1 а. с. 11-12), не свідчить про порушення державним реєстратором визначеного частиною першою статті 18 Закону № 1952-IV порядку державної реєстрації цих прав.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23 червня 2022 року у справі № 369/5531/20 (провадження № 61-19042св21).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції також посилався на те, що з матеріалів справи не вдається встановити, що державний реєстратор повідомляв позивача про проведення державної реєстрації за банком права власності на належне їй нерухоме майно.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на те, що матеріалами справи підтверджується, що ПАТ «Укрсоцбанк» направило на адресу ОСОБА_1 повідомлення вих. № USB від 16 березня 2018 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (том 1 а. с. 121-123), яке було вручено особисто позивачу 27 березня 2018 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відпраленнч з штрих-кодовим ідентифікатором 366 (том 1 а. с. 124).

Суд також вважає помилковими посилання суду першої інстанції як на підставу для задоволення позовних вимог на те, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з 16 серпня 2006 року зареєстрована також ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка відповідно до посвідчення є інвалідом з дитинства, з огляду на таке.

Системний аналіз статті 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» дає підстави для висновку про те, що попередній дозвіл органу опіки та піклування при відчуженні нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким, в разі використання його як житла, має дитина, надається лише в разі, коли власниками відчужуваного майна є батьки або особи, які їх замінюють, а також коли останні укладають угоди від імені неповнолітніх.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вона у своїй постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) підтримала правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 504/294/14-ц (провадження № 6-2940ц15), який зводиться до наступного: правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним (пункти 88-90).

Тобто судам при вирішенні подібних справ у кожному конкретному випадку необхідно перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного проживання; враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про право дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору, з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 712/9294/20 (провадження № 61-7294 св 22).

Матеріалами справи підтверджується, що іпотечний договір між банокм та позивачем було укладено 21 липня 2006 року (том 1 а. с. 13-17).

Пунктом 2.1.4. вказаного договору передбачено, що іпотекодавець зобов`язаний без письмової згоди іпотекодержателя, що оформляється додатковою угодою до цього договору, не відчужувати предмет іпотеки, не передавати його у спільну діяльність, лізинг, оренду, користування, а також не обтяжувати його будь-якими зобов`язаннями, що обмежують право власності іпотекодавців на предмет іпотеки.

Згідно копії довідки № 1107/05/1 про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 16.08.2006 (том 1 а. с. 28).

З наведено вбачається, що реєстрація місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спірній квартирі була проведена після укладення іпотечного договору, а в матеріалах справи відсутні відомості про те, що реєстрація малолітньої дитини у спірній квартирі була здійснена за письмової згоди іпотекодержателя, вказане свідчить про те, при реєстрації речого права власності на квартиру не були порушені права доньки позивача.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31 травня 2023 року у справі № 752/24748/18 (провадження № 61-7528св22).

Безпіставними є також посилання ОСОБА_1 в позовній заяві на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Зокрема підпунктом 1 пункту 1 зазначеного закону передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.05.2018 № 124745642 позивачу на праві приватної власності належить квартира, загальною площею 49,72 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 (том 1 а. с. 158).

Таким чином, що у власності ОСОБА_1 наявне інше нерухоме житлове майно, а тому ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що рішення державного реєстратора Кіровоградської обласної філії Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Мешкоа О. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру загальною площею 48,4 кв.м., що находиться за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк», прийнято у відповідності до норм чинного на момент прийняття рішення законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 да АТ «Сенс Банк» про визнання протиправним та його скасування.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати від 16 листопада 2022 року у справі № 551/517/19 (провадження № 61-21436св21), з посиланням на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати від 31 серпня 2022 року в справі № 521/6739/11 (провадження № 61-12575св21), зазначено, що «належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2022 року у справі № 335/4419/19 (провадження № 61-6171св21) зазначено, що «спір про скасування рішення, запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що відповідно до змісту та характеру відносин між сторонами, спір виник з приводу порушення ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», права власності позивача на квартиру, внаслідок здійснення державної реєстрації такого права за ПАТ «Укрсоцбанк», а тому належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано».

У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, підтверджують, що цей спір виник між ОСОБА_1 та АТ «Сенс Банк».

Тому державний реєстратор є неналежним відповідачем, у зв`язку з цим позовні вимоги ОСОБА_1 до державного реєстратора Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Мешкова О. О. не можуть бути задоволені з вказаних підстав.

Аргументи апеляційної скарги про обрання позивачем неефективного способу захисту порушеного права суд не аналізує, оскільки в цій справі позивач не довела наявність порушеного права, яке підлягає захисту судом.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи справу, суд надав неправильну оцінку наявним в матеріалах справи доказам та, неправильно застосуваши норми матеріального права, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, апеляційна скарга АТ «Сенс Банк» підлягає задоволенню, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 квітня 2023 року скасуванню з ухваленням нового, про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Мешкова О. О., АТ «Сенс Банк» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову з задоволенні позовних вимог, в порядку розподілу судових витрат, сплачений АТ «Сенс Банк» за подання апеляційної скарги судовий збір в розмірі 1 261 грн 20 коп підлягає стягнення на його користь з ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області Мешкова Олександра Олеговича, Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання протиправним та скасувати рішення державного реєстратора відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» () 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн 20 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27.10.2023.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко