Справа № 144/3/23
Провадження № 22-ц/801/1612/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Довгалюк Л. В.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 рокуСправа № 144/3/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Денишенко Т. О.,

за участю секретаря судового засідання - Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач - Державна екологічна інспекція у Вінницькій області,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 144/3/23 за апеляційною скаргою Державної екологічної інспекції у Вінницькій області на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 14 червня 2023 року, ухвалене у складі судді Довгалюк Л. В. у залі суду, повний текст якого складено 19 червня 2023 року,

встановив:

Короткий зміст вимог

У січні 2023 року Державна екологічна інспекція у Вінницькій області звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування збитків завданих внаслідок порушення природоохоронного законодавства.

Позов мотивований тим, що 29 березня 2018 року на землях загального користування по АДРЕСА_1 на території Великомочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області відповідачі здійснили вирубування дерев різних порід та діаметрів без відповідних дозвільних документів.

По факту вчинення цих дій відповідачів було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 153 КУпАП.

Інспекцією, з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 08 квітня 1999 року № 559 «Про такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної зеленим насадженням у межах міст та інших населених пунктів», обчислено розмір збитків, заподіяних державі внаслідок порубки дерев, який складає 82 835,50 грн.

22 грудня 2020 року відповідачам направлено претензію № 4134/6/20 щодо добровільного відшкодування збитків завданих державі внаслідок знищення зелених насаджень у розмірі 82 835,50 грн.

Відповідачами у добровільному порядку завдані збитки не відшкодовані.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд:

стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь держави збитки завдані внаслідок порушення природоохоронного законодавства у розмірі 82 835 грн та 2481 грн судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 01 лютого 2023 року у відкритті провадження в частині позовних вимог до ОСОБА_3 відмовлено у зв`язку зі смертю останнього.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 14 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

позовні вимоги є доведеними, однак позивачем пропущений строк позовної давності, про застосування наслідків якого заявили відповідач ОСОБА_1 та представник відповідачів - адвокат Клінчиков С. О.;

позивачем не заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності та не надано доказів поважності причин його пропуску.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У липні 2023 року Державна екологічна інспекція у Вінницькій області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 06 липня 2023 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Денишенко Т. О., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07 липня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано відповідачам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 липня 2023 року справу призначено до апеляційного розгляду на 03 серпня 2023 року о 09:15 год з повідомленням сторін.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 01 серпня 2023 року для розгляду цієї справи замінено суддю Оніщука В. В. та визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Голота Л. О., Денишенко Т. О.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

суд першої інстанції визнав позовні вимоги обґрунтованими;

перебіг позовної давності переривається з моменту ініціювання досудового врегулювання спору, але починається заново, якщо боржник відхилить претензію;

оскільки позивач 22 грудня 2020 року направив відповідачам претензії про добровільне відшкодування збитків, то строк позовної давності належить рахувати з цього моменту.

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого судом строку не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 29 березня 2018 року до Державної екологічної інспекції у Вінницькій області надійшло повідомлення від голови Великомочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області № 95 щодо незаконної вирубки багаторічних дерев в придорожній смузі та господарському дворі, за межами населеного пункту біля вул. Садової села Велика Мочулка.

Актом обстеження від 06 березня 2018 року комісії депутатів Великомочульської сільської ради встановлено факт незаконної вирізки дерев породи осика, липа, береза та ялина загальною кількістю 27 дерев, здійсненої жителями села Велика Мочулка ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до польової перелікової відомості від 04 квітня 2018 року обліковано 130 пнів дерев різних порід та діаметрів на території Великомочульської сільської ради по вул. Садової села Велика Мочулка.

04 квітня 2018 року Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області щодо відповідачів складено протоколи № № 007814, 007965, 007967, 007966 про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 153 КУпАП, а саме за незаконну порубку дерев різних порід та діаметрів без дозвільних документів на право видалення дерев.

Постановами старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Вінницької області про накладення адміністративного стягнення № 04/62, 04/63, 04/64, 04/65 від 16 квітня 2018 року відповідачів визнано винуватими у тому, що з січня по березень 2018 року вони здійснили самовільну порубку дерев різних порід та діаметрів на території Великомочульської сільської ради Теплицького району на землях загального користування в межах села Велика Мочулка по вулиці Садова. Дозвільні документи на право видалення дерев відсутні. Своїми діями відповідачі вчинили адміністративні правопорушення, передбачені ст. 153 КУпАП.

Згідно з розрахунком шкоди, заподіяної зеленим насадженням у межах міст та інших населених пунктів на території Великомочульської сільської ради Теплицького району на землях загального користування по АДРЕСА_1 , розмір шкоди становить 82 835,50 грн.

22 грудня 2020 року інспекцією на адресу відповідачів направлено претензію № 4134/6/20 про добровільне відшкодування шкоди, завданої державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства.

У наданий для добровільного відшкодування збитків строк відповідачами шкоду не сплачено, претензія залишилась без виконання.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Між сторонами виник спір з приводу відшкодування шкоди, спричиненої порушенням вимог природоохоронного законодавства.

Відповідно до статті 13 Конституції України, статті 324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Статтею 66 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Відповідно до статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Відповідно до частини третьої статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» видалення дерев, кущів, газонів і квітників здійснюється в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 2, 3 Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2016 року № 1045, видалення зелених насаджень (у тому числі сухостійних) на території населеного пункту здійснюється: за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради на підставі ордера (крім випадків, передбачених пунктами 7-10 цього Порядку); на підставі документів, визначених статями 35-37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Частинами першою, четвертою, п`ятою статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (частина перша статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»).

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду закріплені у статті 1166 ЦК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто діє презумпція вини завдавача шкоди.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Саме потерпіла сторона - позивач має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Матеріалами справи встановлено, що з січня по березень 2018 року відповідачі здійснили самовільну порубку дерев різних порід та діаметрів на території Великомочульської сільської ради Теплицького району на землях загального користування в межах села Велика Мочулка по вулиці Садова біля колишнього господарського двору МТФ № 1, без дозвільних документів на право видалення дерев.

Постановами про накладення адміністративного стягнення № 04/62, 04/63, 04/64, 04/65 від 16 квітня 2018 року відповідачів визнано винуватими у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 153 КУпАП та накладено на кожного з них штраф у розмірі 510 грн.

Указані постанови набрали чинності 27 квітня 2018 року.

Згідно з розрахунком розміру шкоди, заподіяної зеленим насадженням у межах міст та інших населених пунктів, проведеним державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Вінницької області Зарванським В. Г., у відповідності до додатку № 1 до постанови Кабінету Міністрів України № 559 від 08 квітня 1999 року «Про такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної зеленим насадженням у межах міст та інших населених пунктів», розмір шкоди заподіяної відповідачами становить 82 835,50 грн.

Указані обставини відповідачами не спростовані.

Відтак, доведеним є факт незаконної порубки та вина відповідачів у вчиненні таких дій.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача.

Разом з тим, відповідачем ОСОБА_1 та представником відповідачів - адвокатом Клінчиковим С. О. заявлено про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України».

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права, тобто після виникнення права на захист.

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частиною третьою статті 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 зроблено висновок, що:

«суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами сплила, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач».

З огляду на тривалість правовідносин між сторонами, судом встановлено, що строк позовної давності рахується за загальним правилом у три роки до дня звернення до суду позивачем з цим позовом.

Матеріалами справи встановлено, що про порушення свого права позивач дізнався 04 квітня 2018 року (дата складання протоколів про адміністративні правопорушення).

Постановами про накладення адміністративного стягнення № 04/62, 04/63, 04/64, 04/65 від 16 квітня 2018 року встановлена вина відповідачів у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 153 КУпАП.

Указані постанови набрали чинності 27 квітня 2018 року.

Отже, у позивача (потерпілого) виникло право вимоги до відповідачів (боржників), які відповідальні за безпосереднє заподіяння шкоди, з 27 квітня 2018 року, тобто з моменту, коли позивач дізнався про осіб, які порушили його право.

Саме з цим моментом пов`язується початок обчислення позовної давності.

Станом на момент пред`явлення позивачем позову до суду 29 грудня 2022 року (штемпель на поштовому конверті адресований суду), передбачений законом трирічний строк позовної давності сплив.

Твердження позивача про те, що строк позовної давності слід рахувати від дня направлення відповідачам претензії, суд першої інстанції вірно відхилив, оскільки чинне законодавство не пов`язує початок перебігу позовної давності з пред`явленням претензії до заподіювача шкоди.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, тому не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати сплачені у якості судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Вінницькій області залишити без задоволення.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 14 червня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за позивачем.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ

судді: Людмила ГОЛОТА

Тамара ДЕНИШЕНКО