Справа № 167/697/23
Номер провадження 2/167/216/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2023 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Сіліча І. І.,

з участю секретаря судового засідання Матвійчук Л. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Рожищенський відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання виконавчого написутаким, що непідлягає виконанню

встановив :

26 червня 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» (далі ТОВ «Фінпром маркет»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М., Рожищенський відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 17 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості за Кредитним договором №2410/3831CLBPT від 16 січня 2014 року укладеним між позивачем та публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» (далі ПАТ "Платинум Банк"), правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Фінпром маркет» за період з 20 липня 2015 року по 17 липня 2020 року в розмірі 28878,41 грн з яких: 19647,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 4024,64 грн - заборгованість за нарахованими та не сплаченими процентами і комісією, 5156,77 грн - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею та 50 грн - плата за вчинення виконавчого напису.

Зазначає, що 12 квітня 2021 року постановою заступника начальника відділу Рожищенського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження № 65096816 щодо примусового виконання вищевказаного виконавчого напису.

Представник позивача вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, оскільки відповідачем не було надано нотаріусу всіх необхідних документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, а саме: оригіналу нотаріально посвідченого договору та документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

За наведених обставин, представник позивача просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 2375, вчинений 17 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів за Кредитним договором №2410/3831CLBPT від 16 січня 2014 року та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 30 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено 26 липня 2023 року о 10 год 00 хв.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 26 липня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання директора товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» Яворського Р. І. про врегулювання спору за участю судді у справі.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, 26 липня 2023 року представник позивача подав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його та позивача відсутності.

Представник відповідача - директор ТОВ «Фінпром маркет» Яворський Р. І. в судове засідання не з`явився, 12 липня 2023 року подав суду заяву про визнання позовних вимог.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлявся завчасно. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не подавав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Рожищенський відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не подавали.

Згідно з ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, доходить такого висновку.

За змістом ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України у випадку визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення в порядку встановленому статтею 206 цього кодексу.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить висновку про необхідність його задоволення.

Відповідно до ч. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 17 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. вчинено виконавчий напис (зареєстрований в реєстрі № 2375) про стягнення з ОСОБА_1 невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Фінпром маркет», якому товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» відступило право вимоги на підставі Договору факторингу № 20ФК від 09 липня 2020 року, якому в свою чергу товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу№ 20182407-1/2 від 24 липня 2018 року, якому в свою чергу публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» на підставі Договору факторингу № 20150721-Г від 21 липня 2015 року відступлено право вимоги за Кредитним договором №2410/3831CLBPT від 16 січня 2014 року, укладеного між ПАТ "Платинум Банк" та ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 за період з з 20 липня 2015 року по 17 липня 2020 року включно суму у розмірі: 19647,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 4024,64 грн - заборгованість за нарахованими та не сплаченими процентами і комісією, 5156,77 грн - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею та 50 грн - плата за вчинення виконавчого напису, всього загальну суму 28878,41 грн.

Постановою заступника начальника Рожищенського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Поліщук Н. Г. відкрито виконавче провадження № 65096816 з виконання виконавчого напису № 2375 від 17 липня 2020 року.

Представник позивача, вказуючи на те, що означений виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. незаконно, без належних на те правових підстав, звернувся до суду за захистом порушеного права ОСОБА_1 .

Таким чином між сторонами виник спір у сфері кредитних правовідносин. При вирішенні даного спору суд керується нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Згідно з п. 1.1. вказаної глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Підпунктом 1.2. п. 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 5.1. п. 5 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Як передбачено п.п. 3.1., 3.2. п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі -Перелік документів).

Пунктом 1 Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (ст. 42 Закону України «Про нотаріат»).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Враховуючи вищенаведене та вимоги ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис, як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року по справі № 6-887цс17.

Аналогічний за змістом висновок зробила і Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 16 травня 2018 року по справі № 320/8269/15-ц, зазначивши, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову.

Із змісту виконавчого напису, судом встановлено, що підставою вчинення приватним нотаріусом Остапенком Є. М. виконавчого напису є, зокрема, п. 2 Переліку документів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року. В дану постанову постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року були внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, доповнено перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. п. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості".

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року в цій частині. Вказану постанову залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Таким чином, Кредитний договір №2410/3831CLBPT від 16 січня 2014 року укладений між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 на момент вчинення виконавчого напису - 17 липня 2020 року не був тим документом, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Тобто, нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис щодо стягнення за вказаним Кредитним договором, що не був посвідчений нотаріально.

Окрім того, представник позивача в позовній заяві зазначає, що відповідачем не було надісланої жодної вимоги позивачу про усунення порушення виконання зобов`язання, хоча обов`язок направлення письмової вимоги встановлений Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Суд зазначає, що неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє позивача можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Крім того, учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18).

Матеріали справи не містять достовірних та беззаперечних доказів, які б підтверджували безспірність заборгованості боржника та відповідної письмової вимоги про усунення порушень станом на дату вчинення виконавчого напису, а відтак відсутні підстави вважати, що станом на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису позивачу було відомо про вимогу відповідача та суму боргу, що свідчить про відсутність узгодження боржником суми боргу.

Таким чином, звернувшись до нотаріуса у в липня 2020 року відповідач порушив правила звернення за вчиненням виконавчого напису.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що нотаріусом порушено процедуру вчинення виконавчого напису. Оспорюваний виконавчий напис вчинено за договором, за яким стягнення заборгованості не може провадитись у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, за вимогами, які не є безспірними, а відтак вимоги позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та доведеними.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Як передбачено ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, визнання позову відповідачем, суд, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, доходить висновку, що позов необхідно задовольнити та виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є. М. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 28878,41 грн визнати таким, що не підлягає виконанню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 536,80 грн судового збору.

Разом з цим, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України).

Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

На підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: копію договору про надання правової допомоги від 22 червня 2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Наумчуком І. П. Відповідно до Додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 22 червня 2023 року та детального опису виконаних робіт, розмір понесених позивачем витрат за послуги адвоката Наумчука І. П. становить 6000 грн. Даний факт підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правової допомоги від 22 червня 2023 року та квитанцією до прибуткового касового ордера № 6 від 22 червня 2023 року.

12 липня 2023 року представник позивача ОСОБА_3 в порядку ч. 6 ст. 137 ЦПК України подав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Клопотання обґрунтоване тим, що заявлена сума витрат позивачки на правничу допомогу в розмірі 6000 грн не відповідає критеріям співмірності із ціною позову, значенням справи для сторін, складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт та часом витраченим на їх виконання. Зокрема, представник відповідача вказав, що справа про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню не є складною та відноситься до категорії малозначних. Також представник відповідача зазначив, що вартість адвокатських послуг є значно завищеною порівняно із іншими витратами на адвокатські послуги у аналогічних справах. За підрахунками представника відповідача середня вартість адвокатських послуг у аналогічних справах складає 2850 грн, а тому враховуючи наведене просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу з 6000 грн до 2850 грн.

Враховуючи наведені стороною позивача доводи на обґрунтування розміру витрат на правову допомогу, складність справи, час, затрачений адвокатом та обсягом наданих ним послуг, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (проведення судового засідання у відсутності позивача та її представника), а також враховуючи клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд доходить висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 265 ЦПК України, суд

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Рожищенський відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання виконавчого написутаким, що непідлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 17 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем та зареєстрований в реєстрі за № 2375 про стягнення з ОСОБА_1 невиплачених в строк грошових коштів за Кредитним договором №2410/3831CLBPT від 16 січня 2014 року укладеним між публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та ОСОБА_1 за період з 20 липня 2015 року по 17 липня 2020 року в розмірі 28828,41 грн та 50 гривень за вчинення виконавчого напису.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» на користь ОСОБА_1 4000 (чотири тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» в дохід держави 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 26 липня 2023 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: адвокат Наумчук Іван Петрович адреса: Волинська область м. Луцьк вул. Шрпена, 22, офіс 61.

Відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», місцезнаходження: м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9-А, оф. 204 Київська область, код ідентифікаційний код 43311346.

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, адреса робочого місця: м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 6/5.

Третя особа: Рожищенський відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), місцезнаходження: м. Рожище, вул.Незалежності, 31 Волинська область.

СУДДЯ: І.І.Сіліч