РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Степановій Н.І.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житлом.

Свої вимоги мотивує тим, що 05 серпня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки.

Згідно з договором позики від 05 серпня 2015 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , останній надав позику ОСОБА_5 в сумі 543750 гривень.

Предметом договору іпотеки є квартира АДРЕСА_1 .

09 січня 2020 року було укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики, за яким ОСОБА_6 відступив всі права ОСОБА_3 .

У листопаді 2020 року він набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно відповіді Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 29 квітня 2021 року було надано знеособлений витяг № 59333140 з реєстру територіальної громади м. Києва, відповідно до якого у цій квартирі зареєстровані п`ять осіб.

Просив суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття відповідачів з реєстрації.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 червня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року вирішено питання про витребування доказів у справі.

21 січня 2022 року представник позивача подала до суду заяву про зміну предмету позову, в якій просила ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування цією квартирою (а.с. 40-41).

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 вересня 2022 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову.

Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2023 року до участі у справі залучено Службу у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації в якості третьої особи.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги з урахуванням заяви про зміну предмету позову.

Відповідач ОСОБА_5 та представник відповідачів у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, підтримали викладене у відзивах на позовну заяву (а.с. 63-68, 71-76). Зазначили, що у матеріалах справи відсутні відомості про те, хто є власником квартири на теперішній час. У квартирі зареєстрована ОСОБА_5 , її донька ОСОБА_7 та троє її неповнолітніх дітей. ОСОБА_5 дійсно 05 серпня 2015 року уклала з ОСОБА_6 договір позики, відповідно до якого вона отримала 25000 доларів США строком на сім місяців зі сплатою 36 процентів річних. Крім того, між нею та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки. Кошти за договором позики ОСОБА_5 передавала ОСОБА_8 . 03 липня 2017 року ОСОБА_5 повністю розрахувалась за договором позики та отримала від приватного нотаріуса документи на спірну квартиру, які зберігалися у нього. Таким чином, передача права вимоги за договором позики ОСОБА_3 є неправомірною. У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 повністю погасила позику та сплатила проценти за нею, дії з приводу заволодіння її квартирою є шахрайськими.

Третя особа у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 121). Представник третьої особи подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність та при ухваленні рішення врахувати інтереси дітей (а.с. 122).

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернувся в суд та, зазначаючи, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , просить з урахуванням заяви про зміну предмету позову визнати відповідачів такими, що втратили право користування зазначеною квартирою.

З позову вбачається, що згідно з договором позики від 05 серпня 2015 року, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , останній надав позику ОСОБА_5 в сумі 543750 гривень.

05 серпня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки (а.с. 6-11).

Предметом договору іпотеки є квартира АДРЕСА_1 .

09 січня 2020 року було укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики, за яким ОСОБА_6 відступив всі права ОСОБА_3 (а.с. 12-14).

Сторона позивача зазначає, що у листопаді 2020 року ОСОБА_3 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Сторона відповідачів, заперечуючи доводи позивача, вказує на те, що 03 липня 2017 року ОСОБА_5 повністю розрахувалась за договором позики та отримала від приватного нотаріуса документи на спірну квартиру, які зберігалися у нього. Таким чином, передача права вимоги за договором позики ОСОБА_3 є неправомірною.

З витягу з ЄРДР вбачається, що за заявою ОСОБА_5 про заволодіння квартири АДРЕСА_1 невстановленими особами шляхом обману відкрито кримінальне провадження № 0001606 (а.с. 88).

Відповідачі зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні № 78141223 від 25 січня 2022 року (а.с. 52).

У матеріалах справи міститься інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 серпня 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_7 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 10 червня 1997 року (дата державної реєстрації - 05 серпня 2015 року), ОСОБА_5 є власником 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19 жовтня 2006 року (дата державної реєстрації - 05 серпня 2015 року) (а.с. 89-90).

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

Позивачем будь-яких доказів на підтвердження свого права власності на зазначену квартиру суду не надано.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 405 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 ) про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 02 червня 2023 року.

Суддя: