ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/2385/17 Провадження № 2/636/24/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Карімова І.В.,

за участю секретаря судового засідання Ріпа І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

17 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі по тексту ДТП). Подалі ОСОБА_1 неодноразово уточнював свої позовні вимоги і в остаточному варіанті в особі свого представника адвоката Кремльова О.Б.9а.с. 109-110 т.1) заявив позов до ОСОБА_3 та Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» ( далі -ПрАТ «СГ «ТАС») про про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,заподіяної вчиненням злочину. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 11 жовтня 2014 року близько 11.00 години ОСОБА_3 керував технічно справним автомобілем Iveco, реєстраційний номер НОМЕР_1 без навантаження, на якому рухався по другорядній дорозі, тобто по вул. Матросова, смт. Малинівка Чугуївського району Харківської області в напрямку головної автодороги Чугуїв-Мілове в районі вул. Б. Хмельницького, зі швидкістю близько 7-10 км/год. Проїжджаючи по вул. Матросова, смт. Малинівка Чугуївського району Харківської області, ОСОБА_3 не впевнився у безпечному виїзді на головну дорогу, чим відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 105/16 від 24.02.2016р., порушив вимоги п. 16.11,2.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем Маzdа-323, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого той отримав відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 58-4/15 від 18.03.2015р. тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді закритихтпереломів кісток правого передпліччя, множинних переломів ребер, пошкодження меніска колінного суглоба з гемартрозом, що потягло тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня. Відповідно до висновку судової авто-товарознавчої експертизи № 2339 від 08.09.2015р., розмір матеріального збитку, завданого власнику ТЗ Маzdа-323, реєстраційний номер НОМЕР_2 , приймається в розмірі його ринкової вартості на момент ДТП та дорівнює 30578,33 грн. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи від14.06.2019 року № 1994/19, вартість якої становить 700 грн., залишкова вартість автомобіля Маzdа-323, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у вигляді металобрухту, виходячи з маси автомобіля у 1065 кг, становить 5591,25 грн. Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 20.03.2017 року у справі № 636/781/16-к ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні інкримінованого за фактом ДТП від 11.10.2014 року злочину, та призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного покарання, строком на 1 рік . Задоволено позов потерпілого у вигляді стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 63480 грн. 00 коп. В частині стягнення моральної шкоди відмовлено. За апеляційним розглядом вирок суду змінено в частині призначеного додаткового покарання. В частині призначення основного покарання вирок залишено без змін. В частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 вирок скасовано і призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Відповідно за позовом ОСОБА_1 почато цивільну справу № 636/2385/17. На час ДТП позивач керував автомобілем Маzdа-323, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на підставі посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб, та мав довіреність від власника ТЗ нна його володіння користування та розпорядження.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність кермувальника автомобіля Iveco, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 була застрахована ПрАТ «СГ «ТАС», про що свідчить страховий поліс №АС/9664386 від 25.04.2014 року. Посилаючись на вимоги п.30.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», представник позивача вказує, що сума збитків у визгяді знищення ТЗ Маzdа-323, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 24987грн. 33 коп. Зазначає, що ПрАТ «СГ «ТАС» як страховиком порушені вимоги ст.ст.34.1,34.2 вказаного Закону, оскільки цей відповідач був повідомлений відповідачем ОСОБА_3 про вказану ДТП, однак не вчинив будь-яких дій із встановлення місцезнаходження пошкодженого майна, оцінки автомобіля Маzdа-323, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та не надав власного розрахунку вартості страхового відшкодування. Також вказує, що п.п.37.1.3, 37.1.4. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не визначено обов`язку саме потерпілого на подання заяви про страхове відшкодування, та з якого часу рахується строк в один рік, тому вважає, що дій відповідача, які зазначені в довідці ПрАТ «СГ «ТАС» від 07.04.2016 року, було достатньо для того, щоб у страховика виник обов`язок до здійснення страхових виплат позивачу. Зазначає, що страховик на час його сповіщення ОСОБА_3 про настання страхового випадку, знав особу потерпілого ОСОБА_1 , оскільки така інформація містилася в документах кримінального провадження. Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_1 було заявлено цивільний позов, що вже само по собі є вимогою про виплату до особи, яка має обов`язок із відшкодування завданої шкоди. На той час позивач мав право вибору щодо суб`єкта відшкодування матеріальної шкоди або безпосередньо до особи, яка винна у вчиненні злочину, або страховика у разі наявності страхування цивільно-правової відповідальності перед третіми особами. Вважає, що виключно халатна бездіяльність страховика стала обставиною пропуску позивачем строку звернення із заявою про страхове відшкодування. Представник позивача зазначає, що відповідач ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.22, ч.2 ст. 1187 ЦК України, а ПрАТ «СГ «ТАС» як страховик несуть цивільно-правову відповідальність за спричинену позивачу матеріальну шкоду в сумі 24987,08 грн., яка з урахуванням індексу інфляції за період з 11.10.2014 по 01.06.2019 складає 65965,89 грн. Також, в позовній заяві зазначено, що внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 переніс значні моральні та фізичні страждання, що виразились в значних болях як під час заподіяння тілесних ушкоджень, так і в подальшому, при лікуванні та реабілітації. За цих обставин позивач не міг вести звичний для нього спосіб життя, приділяти увагу дітям та онукам, має побоювання перебування у будь-якому транспорті.

На підставі викладеного, позивач в особі свого представника просить стягнути на користь ОСОБА_1 : 1) з ПрАТ «СГ «ТАС» матеріальну шкоду в сумі 50000 грн.; 2) з ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 15965,89 грн.; 3) з ОСОБА_3 матеріальні збитки у вигляді витрат на проведення судово- товарознавчої експертизи в розмірі 700 грн.; 4) з ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 100000 грн., але не менше розміру, визначеного висновком експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи, завдану внаслідок ДТП(а.с. 167-178 т.1).

02.03.2018 року представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Зябкіним В.В. подано відзив на позовну заяву, в якому міститься прохання про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 із зазначенням того, що вироком суду винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_3 , який має відповідати за спричинену ним шкоду, вартість якої потерпілий розрахував самостійно, не маючи на те ні підстави, ні повноважень, оскільки не є власником автомобілю Маzdа-323, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 57, 74-75 т.1).

На останню уточнену заяву ОСОБА_1 відповідачем ПрАТ «СГ «ТАС» 10.07.2019 року наданий відзив, в якому позовні вимоги не визнані з посиланням на те, що оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована ПрАТ «СГ «ТАС» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9664386 від 25.04.2014 року, до спірних цивільних правовідносин з відшкодування шкоди,завданої забезпеченим транспортним засобов в результаті ДТП, застосовуються норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено чіткий порядок виплати страховиком страхового відшкодування на користь потерпілої особи на підставі заяви потерпілого (чи іншої особи, яка має право на отримання відшкодування) про страхове відшкодування. Між тим з часу настання ДТП, тобто з 11.10.2014 року ні під час досудового розслідування кримінального провадження, ні під час його судового розгляду ОСОБА_1 не подав заяви про страхове відшкодування в порядку й строки, передбачені ст.ст. 35,37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Норми зазначеного Закону не містять положень про обов`язок страховика, до якого не звертається потерпілий із заявою про страхове відшкодування, здійснювати дії, передбачені ст.ст.34.1,34.2 вказаного Закону.Відповідач також вважає, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем, оскільки керував автомобілем Маzdа-323, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на підставі довіреності власника ТЗ ОСОБА_4 , який не уповноважив позивача на отримання коштів страхового відшкодування, розмір якого з урахуванням фізичного знищення транспортного засобу повинен складати 24987,08 грн., а не заявлену позивачем суму в розмірі 50 000 грн.(а.с. 200-207 т.1).

Подалі позивач ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав за заявленими підставами, просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Представник відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» подав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав викладені у своєму відзиві заперечення проти позову ОСОБА_1 , та просив відмовитиу його задоволенні.

Інші учасники справи, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, причини своєї неявки суду не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи не подали.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності учасників справи у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 11 жовтня 2014 року близько 11.00 години ОСОБА_3 керував технічно справним автомобілем Iveco, реєстраційний номер НОМЕР_1 , без навантаження, на якому рухався по другорядній дорозі, тобто по вул. Матросова, смт. Малинівка Чугуївського району Харківської області в напрямку головної автодороги Чугуїв-Мілове в районі вул. Б. Хмельницького, зі швидкістю близько 7-10 км/год. Проїжджаючи по вул. Матросова, смт. Малинівка Чугуївського району Харківської області, ОСОБА_3 не впевнився у безпечному виїзді на головну дорогу, порушив вимоги п. 16.11,2.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем Маzdа-323, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що потягло тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня.

Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 20.03.2017 року у справі № 636/781/16-к ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на два роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю один рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки . Позов прокурора Чугуївської місцевої прокуратури про стягнення з засудженого витрат на лікування потерпілого задоволено та стягнуто із засудженого ОСОБА_3 на користь КЗОЗ «Чугуївська центральна районна лікарня ім. М.І.Кононенка» витрати на лікування потерпілого у сумі 7365 ,25 грн. Позов потерпілого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково:

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки у сумі 63480 грн. 00 коп. В частині стягнення моральної шкоди - відмовлено. Стягнуто з засудженого ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати за надання правової допомоги у сумі 1000 грн. (а.с. 7-14 т.1).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04 липня 2017 року вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 20.03.2017 року змінено із зазначенням вважати ОСОБА_3 засудженим за ч. 1 ст. 286 КК України до 2 років обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, зазначених у вироку. В частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 63480 грн. вирок скасовано і призначено новий судовий розгляд позову в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства (а.с.15-16 т.1).

Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області Дьоміної О.П. від 02 серпня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, без проведення попереднього судового засідання (а.с.35 т.1). Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області Карімова І.В. від 15.09.2017 року зазначена справа прийнята до свого провадження (а.с.49 т.1).

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_3 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

Судом встановлено, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована ПрАТ «СГ «ТАС» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9664386 від 25.04.2014 року(а.с.59 т.1).

Як вбачається з копії відповіді ПрАТ «СГ «ТАС» від 07.04.2016 р. на запит адвоката Зябкіна В.В.(представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 ) від 28.03.2016 року на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована ПрАТ «СГ «ТАС» згідно з полісом страхування №АС/9664386 від 25.04.2014 року, страхувальником є ОСОБА_2 . Врховуючи, що на момент скоєння ДТП водій ОСОБА_3 мав при собі посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, на нього розповсюджувалась дія полісу страхування. При цьому водій ОСОБА_3 виконав обов`язки, передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», необхідні для проведення виплати страхового відшкодування третій особі(а.с. 181 т.1).

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини другої ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом частини другої статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадяни, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Як вбачається з копії нотаріально посвідченої довіреності від 07.11.2007 року ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_1 керувати та розпоряджатися (зняти з обліку в органах ДАЇ, продати, обміняти) належний йому автомобіль марки Маzdа-323, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 при настанні ДТП ( а.с. 186 т.1).

Як зазначено в пунктах 143 -146 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20, «Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (див. висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14).

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду вважає, що позивачу, який правомірно керував транспортним засобом належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи. Аналогічного висновку дійшли Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц, від 03 квітня 2019 року в справі №299/2811/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 300/193/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 607/3007/16-ц, Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14, і така практика є сталою».

За таких обставин доводи представника ПрАТ «СГ «ТАС» про те, що ОСОБА_1 не є володільцем автомобілю марки Маzdа-323, реєстраційний номер НОМЕР_2 , і тому не є належним позивачем, суд вважає безпідставними.

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон № 1961-IV), метою якого є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IVу редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо - транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Вказані вище висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року № 14-176цс18.

При цьому потерпілий має право на отримання страхового відшкодування і не зобов`язаний повідомляти про страховий випадок страхову компанію, яка за законом повинна здійснювати страхове відшкодування . Обов`язок повідомлення страховика покладений саме на водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (постанови Верховного Суду від 18.12.2019, справа №127/7010/17; від 29.07.2019, справа №501/212/17, від 21.08.2018, справа №227/3573/16-ц).

Відповідно до пункту 33-1.1. статті 33-1 Закону № 1961-IVстрахувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Згіднопункту 35.1 ст. 35 Закону № 1961-IVдля отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. До заяви додаються, окрім іншого документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили (абзац 4 пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV).

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20, «Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону № 1961-IV).

Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18) Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності»- пункти 119 -121, 130,132,133.

Як свідчать матеріали справи з часу настання ДТП, тобто з 11.10.2014 року, ні під час досудового розслідування кримінального провадження, ні під час його судового розгляду ОСОБА_1 не подав заяви до ПрАТ «СГ «ТАС» про страхове відшкодування в порядку й строки, передбачені ст.ст. 35,37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а безпосередньо звернувся до суду з позовними вимогами до цього відповідача тільки 04.04.2019 року, а потім 08.07.2019 року з уточненою позовною заявою(а.с.4-6,114-121, 167-178т.1). При цьому ОСОБА_1 не надано відповідно до вимог ст. ст. 77-80 ЦПК України доказів про те, що річний строк пропущено ним через незалежні від нього причин. Навпаки, представником ОСОБА_1 зазначено безпосередньо в уточненій позовній заяві від 08.07.2019 року про те, що на час звернення до суду ( з первісним позовом спочатку до ОСОБА_2 , потім до ОСОБА_3 з відповідними вимогами) позивач мав право вибору щодо субєкта відшкодування матеріальної шкоди або безпосередньо до особи, яка винна у вчиненні злочину, зьяким повязані матеріальні збитки,/ або страховика, у разі наявності страхування цивільно-правової відповідальності перед третіми особами.

Зазначене свідчить про свободу поведінки позивача як учасника цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач, маючи зобов`язання та право на звернення за регламентними виплатами до страхової компанії, даними про яку він достеменно володів, з такою заявою протягом одного року не звернувся, а тому втратив право на відшкодування шкоди від страховика в межах страхових виплат.

Як вбачається з висновку судової авто-товарознавчої експертизи № 2339 від 08.09.2015р., вартість відновлюваного ремонту автомобіля Мазда 323 становить 176765,69 грн., величина матеріального збитків, заподіяних власнику автомобіля Мазда 323 застосовується у розмірі ринкової вартості автомобіля на момент ДТП і становить 30578,33 грн.; автомобіль Мазда 323 не підлягає ремонтно-відновлювальним роботам (а.с.18-26 т.1)

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи від14.06.2019 року № 1994/19, вартість якої становить 700 грн., залишкова вартість автомобіля Маzdа-323, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у вигляді металобрухту, виходячи з маси автомобіля у 1065 кг, становить 5591,25 грн.(а.с. 182-184 т.1).

Інших даних про залишкову вартість вказаного транспортного засобу відповідачі до суду не надали. За таких обставин суд вважає, що розрахунок позивача щодо спричинення йому матеріальної шкоди знищенням автомобіля є обґрунтованим і складає 24 987,08 грн. ( 30578,33 грн. -5591,25 грн.= 24 987,08 грн.).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд вважає, що позивачем відповідно до вимог ст. 625 ЦК України застосовано до вищезазначеної суми матеріальної шкоди підстави відповідальності за порушення грошового зобов`язання та визначено розмір загальної заборгованості з урахуванням інфляційних витрат з 11.10.2014 р. по 01.06.2019 р в сумі 65965,89 грн.(а.с. 173 т.1).

При цьому суд враховує, що при визначенні інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 р., і Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України № 265 від 27.07.2007 року. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 1078).

Оскільки розмір шкоди перевищує розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілого, визначену в п. 4 полісу страхування №АС/9664386 від 25.04.2014 року, позивачем заявлено вимогу до відповідача ОСОБА_3 про стягнення різниці у відшкодуванні в сумі 15965,89 грн. І ця вимога відповідно до положень статті 1194 ЦК України підлягає задоволенню відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При вирішенні питання про стягнення на користь позивача моральної шкоди, суд бере до уваги те, що під час ДТП внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_3 . ОСОБА_1 заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості,позивач переніс значні моральні та фізичні страждання, що виразились в значних болях як під час заподіяння тілесних ушкоджень, так і в подальшому, при лікуванні та реабілітації. За цих обставин позивач не міг вести звичний для нього спосіб життя, приділяти увагу дітям та онукам, мав побоювання перебування у будь-якому транспорті, втратив за вини відповідача автомобіль, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Тому суд вважає, що відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, яка полягає в його моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене з виниОСОБА_3 , має бути співмірно компенсована останнім в розмірі 50 000 грн.

Також підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 понесені останнім витрати по сплаті роботи експерта з надання висновку № 1994/19 від 14.06.2019 р. в сумі 700 грн.(а.с.182-185 т.1).

Відповідно до п.2,п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору. Тому відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідачаОСОБА_3 пропорційно розміру задоволених позовних вимог за майнові та немайнові вимоги в розмірі 2236, 80 грн., який слід стягнути на користь держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279, 352, 354, п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної вчиненням злочину, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 15965 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять) гривень 89 копійок, завдану пошкодженням автомобілю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; витрати на експертне проведення в сумі 700 (сімсот ) гривень; моральну шкоду в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч ) гривень.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 2236 (дві тисячі двісті тридцять шість) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився в смт. Малинівка Чугуївського району Харківської області, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС», код ЄДРПОУ 30115243, юридична адреса: 03062, м. Київ, пр.Перемоги, буд.65,

Повний текст рішення виготовлений 22 липня 2023 року.

Суддя І.В. Карімов