Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.04.2023 Справа №607/1624/23

провадження №2/607/1232/2023

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.

за участі секретаря судового засідання Ковбасюк М.В.,

представника позивача адвоката Яворського А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Яворський Андрій Васильович до Великоберезовицької селищної ради треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Яворський А.В. звернувся в суд з позовом до відповідача Великоберезовицької селищної ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 102,8 кв.м., в тому числі житловою площею 47,8 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яким помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , який постійно проживав та на день смерті був зареєстрований по АДРЕСА_1 . Разом з ним за вказаною адресою ніхто не був зареєстрований та не проживав. Приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Салій О.В. заведена спадкова справа після померлого ОСОБА_4 . Згідно заповіту посвідченого 03.03.2008, ОСОБА_4 заповів житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , йому. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину та таких, що мають право на обов`язкову частку немає. Станом на момент відкриття спадщини ОСОБА_4 у шлюбі не перебував. Разом з тим, при звернення до приватного нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме на спірний житловий будинок, йому було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ та державна реєстрація права власності на житловий будинок. Так, спірний житловий будинок станом на 15.04.1991 та на даний час числиться як двір робітника, головою двору якого був ОСОБА_4 . Рік спорудження будинку 1960 рік. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами площею 0,25 га не приватизована. Відтак, ОСОБА_4 , як голова робітничого двору, набув право особистої власності на домоволодіння в цілому по АДРЕСА_1 .

Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.01.2023 відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження. Зобов`язано приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Салія О.В. надати суду до 24.02.2023 належним чином завірену копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протокольною ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.02.2023 постановленою в судовому засідання без видалення в нарадчу кімнату залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 .

Протокольною ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.04.2023 постановленою в судовому засідання без видалення в нарадчу кімнату залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 . Закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.07.2023 зобов`язано Тернопільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надати суду в термін до 20 липня 2023 року належними чином завірену копію актового запису про смерть ОСОБА_5 №30 від 04.12.1985.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений належним чином.

Присутній в судовому засіданні представник позивача адвокат Яворський А.В. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача Великоберезовицької селищної ради в судове засідання не з`явився, попередньо звернувшись до суду із заявою у якій просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, подали суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних не заперечили.

Крім того, третя особа ОСОБА_2 подала письмову заяву, у якій зазначила, що ОСОБА_4 було записано головою робітничого двору і відповідно він став власником такого майна. За час їх шлюбу вона жодним чином не долучилась до утримання та зберігання такого майна.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне:

Як слідує з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №2 від 30.07.2015, 15.10.1978 між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено шлюб.

Як вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 03.11.1984 Тернопільським р/в ЗАГС Тернопільської області, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого повторно 30.07.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції у Тернопільській області, вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвали шлюб 25.06.2003.

Як вбачається з довідки за №70 від 25.01.2023, виданої Великоберезовицькою селищною радою, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 станом на 15.04.1991 та станом на даний час числиться як двір робітника, за головою двору (власником) ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рік спорудження будинку 1960. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в розмірі 0,25 га не приватизована.

З інформаційної довідки за №675 від 27.09.2022, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 01.01.2013 державна реєстрація права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 не проведена.

За життя 03.03.2008 ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Настасівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, зареєстрований в реєстрі за №85, згідно з яким ОСОБА_4 заповів ОСОБА_1 належний йому житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Настасів Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_3 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,14 га, яка знаходиться в с. Настасів Тернопільського району Тернопільської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 в с. Настасів Тернопільського району Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Виконавчим комітетом Великоберезовицькї селищної ради Тернопільського району Тернопільської області 28.12.2021.

Як слідує з довідки за №753 від 20.12.2022, виданої Великоберезовицькою селищною радою, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав і на день смерті був зареєстрований по АДРЕСА_1 . разом з ним за даною адресою ніхто не був зареєстрований і не проживав, ніхто не зареєстрований і не проживає на даний час.

На запит суду приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Салій О.В. було надано копії матеріалів спадкової справи №25/2022, заведеної після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Як слідує із копії спадкової справи №25/2022, 05.05.2022 ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом та за законом після смерті ОСОБА_4 .

14.06.2022 позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом та за законом після смерті ОСОБА_4 .

27.12.2022 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір про поділ спадщини, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Салій О.В., зареєстрований в реєстрі за №2196, згідно з яким у спадщину ОСОБА_3 доньці померлого ОСОБА_4 переходять земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,25 га та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,17 га, а ОСОБА_1 сину померлого ОСОБА_4 переходять грошові кошти зі всіма нарахованими відсотками та компенсаціями у АТ «ПриватБанк».

Постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Салій О.В. №82/02-31 від 22.12.2022, відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав відсутності правовстановлюючого документа та державної реєстрації на вказаний житловий будинок.

Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 27.09.2022, виготовленого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, будинок по АДРЕСА_1 має загальну площу 102,8 кв.м., житлову 47,8 кв.м., рік побудови житлового будинку 1960 рік.

Як вбачається з інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна за №676 від 27.09.2022, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро будинковолодіння АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 .

З наданих на запит суду Великоберезовицькою селищною радою копій погосподарських книг за №94 за 1961-1963 роки, №124 за 1964-1966 роки, №176 за 1967-1969 роки, №245 за 1971-1973 роки, №321 за 1974-1976 роки, №6 за 1977-1979 роки, №11 за 1980-1982 роки, №6 за 1983-1985 роки вбачається, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 відносилося до суспільної групи господарства колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_5 .

Згідно актового запису про смерть №30, складеного Настасівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 04.12.1985, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як слідує з копій погосподарських за № 05 за 1986-1990 роки та №10 за 1991-1995 роки вбачається, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 відноситься до суспільної групи господарства робітничий двір. У період з 01.01.1986 по 01.01.1995 головою двору був ОСОБА_4 , іншими членами двору були: ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які була члена двору у період з 01.01.1986 по 01.06.1990.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 у період з 1961 по 1985 роки відносилося до суспільної групи господарства колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті останньої головою двору став ОСОБА_4 , у зв`язку з чим спірне будинковолодіння стало відноситися до суспільної групи господарства робітний двір.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином, суд вважає, що спірний житловий будинок на момент смерті належав спадкодавцю ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відтак, після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне йому будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, щодо складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, як визначено ч. 1 ст. 1269 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 , які прийняли спадщину є його діти ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Інші спадкоємці відсутні.

При цьому, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом спірного будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яке належало померлому ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

За п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу II "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за N 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Підпунктом 4.18 п. 4 глави 10 розділу II вказаного порядку передбачено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Судом встановлено що позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , подавши приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За умовами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» державна реєстрація права власності на нерухоме майно регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 і втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5і зареєстроване в Мін`юсті 18.02.2002 за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Ця позиція повністю відповідає практиці Верховного Суду України. Так, постановою Верховного Суду України від 15.01.2014 року у справі № 6-145цс13 сформована єдина правова позиція по даній категорії справ. Відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 №121 обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998 року, тобто дня набрання чинності Інструкції.

Виходячи із наведеного, чинне на момент спорудження об`єкта нерухомості та виникнення у спадкодавця права власності на спірне будинковолодіння законодавство не пов`язувало виникнення останнього із державною реєстрацією. Відтак, її відсутність не свідчить про відсутність права власності, а правові засади прийняті в експлуатацію об`єктів, побудованих до 05.08.1992 року, відсутні.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , будучи спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняв спадщину після смерті останнього, однак позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права через органи нотаріату, як і підтвердити своє право власності на успадковане нерухоме майно, зокрема будинковолодіння по АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів виданих на ім`я спадкодавців та державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок.

Аналізуючи вищенаведені обставини, враховуючи викладені вимоги законів, досліджені у судовому засіданні письмові докази, суд дійшов висновку, що спадкові права позивача ОСОБА_1 , як спадкоємця майна померлого голови робітничого двору, підлягають захисту в судовому порядку, шляхом визнання за ним права власності на житловий будинок, загальною площею 102,8 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 81, 200, 247, 259, 265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Яворський Андрій Васильович до Великоберезовицької селищної ради треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, загальною площею 102,8 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 03.08.2023.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Яворський Андрій Васильович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №656, місце праці вул. Кн. Острозького, 15/2 м. Тернопіль.

Відповідач: Великоберезовицька селищна рада, , адреса місця знаходження: вул. С. Бандери, 26, смт. Велика Березовиця, Тернопільського району Тернопільської області, 47724.

Третя особа: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця проживання АДРЕСА_3 .

Третя особа: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Головуючий суддяН. Р. Кунець