Ухвала

26 липня 2023 року

м. Київ

справа № 465/6549/16

провадження № 61-10060ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 березня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Державної архітектурно-будівельної інспекції в Україні в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, як правонаступника Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, треті особи: Львівська міська рада, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, Львівське Обласне Державне Комунальне Бюро технічної інвентаризації, Управління Державної Реєстрації Львівської міської ради, Четверта Львівська Державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Урумова Жанна Михайлівна, Інспекція Державного архітектурного контролю м. Львова, про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування рішення про реєстрацію права власності на квартиру, зобов`язання привести квартиру до попереднього стану,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Державної архітектурно-будівельної інспекції в Україні в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, як правонаступника Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, треті особи: Львівська міська рада, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, Львівське Обласне Державне Комунальне Бюро технічної інвентаризації, Управління Державної Реєстрації Львівської міської ради, Четверта Львівська Державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Урумова Ж. М., Інспекція Державного архітектурного контролю м. Львова, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просили:

- скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 , до експлуатації, що проведена Департаментом державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області у вересні 2014 року за № ЛВ 684

- визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07 жовтня 2015 року на квартиру АДРЕСА_1 , видане ОСОБА_8 реєстраційною службою ЛМУЮ 07 жовтня 2015 року та зареєстроване у Державному реєстрі речових прав за № 1 цього ж дня;

- визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 14 березня 2016 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , посвідчений державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мельник Г. Я., зареєстрований в реєстрі за № 3-997;

- визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_9 на квартиру АДРЕСА_1 по договору дарування, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 14 березня 2016 року;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 28 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Урумовою Ж. М., зареєстрований за № 1040;

- визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію такого права власності на майно індексний № 29495638 від 04 травня 2016 року за ОСОБА_10 по договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 28 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Урумовою Ж. М., зареєстрованого за № 104;

- зобов`язати ОСОБА_1 привести квартиру АДРЕСА_1 до попереднього стану, а саме стану квартири, згідно технічного паспорту, виданого Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 01 листопада 2002 року, вивільнити спільні приміщення горища;

- зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод позивачам у користуванні спільними приміщеннями горища будинку АДРЕСА_3 ;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 судові витрати, зокрема сплачений судовий збір, витрати на проведення експертизи та витрати на правову допомогу.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22 березня 2021 року позов задоволено частково. Скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 , до експлуатації, що проведена Департаментом державного архітектурно будівельного контролю у Львівській області у вересні 2014 року за № ЛВ 68. Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07 жовтня 2015 року на квартиру АДРЕСА_1 , видане ОСОБА_8 реєстраційною службою ЛМУЮ 07 жовтня 2015 року та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав за № 1 цього ж дня. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь позивачки ОСОБА_2 1 102,40 грн судового збору.

Додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 27 травня 2021 року стягнуто з ОСОБА_8 9 600,00 грн понесених судових витрат.

Постановою Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_11 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - ОСОБА_12 задоволено частково. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 березня 2021 року змінено в частині відмови у задоволенні позовних вимог, викладено мотивувальну частину рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог в редакції цієї постанови. В решті рішення суду залишено без змін.

У липні 2023 року ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Сеньківа А . І., засобами поштового зв`язку звернулася з касаційною скаргою на рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 березня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Сеньківа А . І., посилається на пункт 3 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), як на підставу для відкриття касаційного провадження.

Зокрема зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у подібних правовідносинах.

Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19 зробив правовий висновок про те, що у випадку касаційного оскарження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у касаційній скарзі має бути зазначено норму права, щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Виконання особою, яка звертається до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою, зазначених процесуальних вимог має на меті унеможливити використання формального та беззмістовного викладу заявниками підстав касаційного оскарження. Тобто, заявник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, мав викласти належне обґрунтування такої підстави касаційного оскарження судового рішення.

Зі змісту підстави оскарження судових рішень у справі, передбаченої пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору.

Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі вказаної норми, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи (схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 910/18531/19).

Сталою судовою практикою сформульований правовий висновок про те, що власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2022 року у справі № 463/6249/16-ц).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 815/4789/16, при розгляді справи щодо оспорювання рішення ДАБІ про реєстрацію декларації на новостворене нерухоме майно, зауважила, що поновити своє порушене право позивач може шляхом звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку цивільного судочинства із залученням до справи як відповідача фізичної особи - власника майна.

Таким чином, посилання заявника на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, не підтвердилися, з огляду на наявність судової практики щодо застосування статей 15, 16 ЦК України у подібних правовідносинах.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою судами першої та апеляційної інстанцій доказів у справі та не свідчать про існування такої проблеми у правозастосовчій практиці, що зумовлює нагальну потребу формування єдиної правозастосовчої практики.

У силу вимог статті 400 ЦПК України Верховний Суд зобов`язаний перевіряти наявність підстав для відкриття касаційного провадження, зазначених у касаційній скарзі, оскільки перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Таким чином, Верховний Суд констатує, що подана заявником касаційна скарга не містить належного викладу підстав для оскарження судового рішення в касаційному порядку, тому касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 березня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року підлягає поверненню.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 березня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Державної архітектурно-будівельної інспекції в Україні в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, як правонаступника Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, треті особи: Львівська міська рада, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, Львівське Обласне Державне Комунальне Бюро технічної інвентаризації, Управління Державної Реєстрації Львівської міської ради, Четверта Львівська Державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Урумова Жанна Михайлівна, Інспекція Державного архітектурного контролю м. Львова, про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування рішення про реєстрацію права власності на квартиру, зобов`язання привести квартиру до попереднього стану вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков