Справа № 758/7571/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

09 січня 2023 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Кужелєвої Ю.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення боргу кредитором спадкодавця

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 (надалі за текстом - ОСОБА_5 ), про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 (надалі за текстом - ОСОБА_6 ), який відповідно до розписки від 01.08.2011 отримав від позивача у борг грошові кошти в сумі 170 000 (сто сімдесят тисяч) доларів США, строк повернення яких був встановлений до 01.08.2013, проте, ОСОБА_6 вчасно не повернув грошові кошти у зв`язку із хворобою.

ОСОБА_5 , яка фактично була єдиним спадкоємцем ОСОБА_6 за законом, звернулась до Першої київської державної нотаріальної контори (надалі за текстом - Перша київська ДНК) із заявою про прийняття спадщини. 13.02.2014 позивачем до Першої київської ДНК було подано вимогу про обов`язок спадкодавця. Оскільки на час подання позову відносно вказаної вимоги жодних дій не вчинялося, позивач звернувся до суду з позовом. У позові просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь 2 009 910 гривень (еквівалент 170 000 доларів США за офіційним курсом НБУ).

Також, у позовній заяві просив витребувати з Першої київської ДНК копію спадкової справи після смерті ОСОБА_6 .

Справу було передано на розгляд судді Гребенюку В.В.

Разом з позовною заявою, позивачем подано заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 12 серпня 2014 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 12 серпня 2014 року відкрито провадження по справі та призначено попереднє судове засідання.

Протокольною ухвалою суду від 12 вересня 2014 року задоволено клопотання позивача про витребування з Першої київської ДНК копії спадкової справи після смерті ОСОБА_6

07 жовтня 2014 року представником ОСОБА_5 було подано зустрічну позовну заяву про визнання договору позики недійсним.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2014 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви.

20.10.2014 року до суду з Першої київської ДНК надійшла копія спадкової справи №102/2014 до майна померлого ОСОБА_6 на 109 аркушах.

Представником ОСОБА_5 було подано клопотання про витребування та долучення до матеріалів справи оригіналу розписки від 01 серпня 2011 року та оригіналу розписки від 11.03.2008 року. Протокольною ухвалою суду від 23 січня 2015 року клопотання задоволено частково, зобов`язано позивача надати для огляду розписку від 01 серпня 2011 року.

Також, представником ОСОБА_5 подано клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документів. Ухвалою суду від 27 січня 2015 року у задоволенні клопотання відмовлено.

09 лютого 2015 року до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_5 про зупинення провадження у справі до винесення рішення та набрання ним законної сили у справі № 759/17028/14-ц за позовом ОСОБА_5 до позивача, про визнання договору позики недійсним, що розглядається Святошинським районним судом м. Києва.

Ухвалою суду від 10 лютого 2015 року зупинено розгляд цивільної справи №758/7571/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , про стягнення боргу кредитором спадкодавця до розгляду Святошинським районним судом м. Києва цивільної справи № 759/17028/14-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , про визнання договору позики недійсним.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу від 04.04.2018, справу передано на розгляд судді Войтенко Т.В.

Ухвалою суду від 29 липня 2019 року провадження у справі поновлено у зв`язку із усуненням обставин, які викликали його зупинення, а саме, у зв`язку із залишенням без розгляду позовної заяви по цивільній справі № 759/17028/14-ц.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу від 26.11.2019, справу передано на розгляд судді Корніловій Ж.О.

Позивач 27.11.2019 подав до суду клопотання про уточнення позовних вимог, в якому, з урахуванням змін у судовій практиці просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь суму боргу у розмірі 170 000 доларів США, а також судові витрати.

Також 27.11.2019 позивач подав до суду заяву про забезпечення позову.

24.12.219 позивач подав до суду клопотання про об`єднання в одне провадження справи № 758/7571/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , про стягнення боргу кредитором спадкодавця, та справи № 758/7782/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору дарування квартири.

10.07.2020 позивач, у зв`язку зі смертю відповідача ОСОБА_5 , подав до суду клопотання про витребування у Дев`ятої київської державної нотаріальної контори (надалі за текстом - Дев`ята київська ДНК) спадкової справи, а також про витребування цивільної справи № 758/15458/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 , третя особа - Автокоооператив «Мрія» про визнання право власності та виселення, та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності.

Також, 10.07.2020 позивачем подано клопотання про залучення до матеріалів справи копії Ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 13 травня 2019 року про залишення позову без розгляду по цивільній справі № 759/17028/14-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , про визнання договору позики недійсним, а також копії висновку експерта №8-4/247 від 05.04.2018, складеного за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, призначеної по цивільній справі № 759/17028/14-ц.

Крім того, 10.07.2020 позивачем подано клопотання про залучення до участі у справі у якості відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як правонаступників відповідача ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу від 17.09.2020, справу передано на розгляд судді Гребенюку В.В.

Ухвалою суду від 18 вересня 2020 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання.

В судовому засіданні 21.05.2021 позивач підтримав раніше подану ним заяву про залучення до участі у справі у якості відповідачів правонаступників відповідача ОСОБА_5 . Протокольною ухвалою суду заяву задоволено, залучено до участі у якості відповідачів ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач 1), ОСОБА_3 (надалі за текстом - відповідач 2) та ОСОБА_4 (надалі за текстом - відповідач 3, разом поіменовані - співвідповідачі). Крім того, у судовому засіданні позивачем заявлено клопотання про витребування у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буренка О.М. (надалі за текстом - приватний нотаріус Буренко О.М.) копії спадкової справи після померлого ОСОБА_8 , витребування у Першої київської ДНК копії спадкової справи після померлого ОСОБА_6 , витребування у Дев`ятої київської ДНК копії спадкової справи після померлої ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 21 травня 2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, ухвалено витребувати у Дев`ятої київської ДНК копію спадкової справи після померлої ОСОБА_5 , витребувати у приватного нотаріуса Буренка О.М. копію спадкової справи після померлого ОСОБА_8 , витребувати у Першої київської ДНК копію спадкової справи після померлого ОСОБА_6

21.05.2021 позивачем подано заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 24 травня 2021 року заяву задоволено частково, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонено вчинення будь яких дій щодо неї до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

02.09.2021 до суду надійшло повідомлення Дев`ятої київської ДНК про неможливість виконання вимог Ухвали суду від 21 травня 2021 року у зв`язку з відсутністю в тексті Ухвалі дати смерті ОСОБА_5

02.09.2021 на виконання Ухвали суду від 21 травня 2021 року приватний нотаріус Буренко О.М. надіслав до суду копію спадкової справи № 2/2013 після померлого ОСОБА_6 , яка отримана судом 06.09.2021.

Ухвалою суду від 09 вересня 2021 року повторно витребувано у Дев`ятій Київській ДНК копію спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , а також повторно витребувано у Першій Київській ДНК копію спадкової справи після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6

27.09.2021 до суду з Першої Київської ДНК на виконання Ухвали від 09 вересня 2021 року надійшла копія спадкової справи №102/2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 на 136 аркушах.

09.12.2021 року позивач подав до суду заяву про зміну предмету позову, а також позовну заяву в новій редакції, в якій просив стягнути з відповідача 1 на його користь 56 666,65 доларів США, стягнути з відповідача 2 на його користь 56 666,65 доларів США, стягнути з відповідача 3 на його користь 56 666,65 доларів США,

Ухвалою суду від 14 грудня 2021 року заяву про зміну предмету позову у цивільній справі № 758/7571/14-ц задоволено, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Співвідповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавали, правом на участь в судових засіданнях не скористалися, відзив на позовну заяву не надавали. За таких обставин, керуючись ст. 223 Цивільно-процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 1 ст. 289 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, наявні всі передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстави та умови для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_6 отримав від позивача у борг грошові кошти в розмірі 170 000 доларів США та зобов`язався повернути їх позивачу до 01.08.2013 року, що підтверджується розпискою від 01.08.2011 року (т.1, а.с. 5). Оригінал розписки був оглянутий в судовому засіданні.

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 17.01.2014, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с. 50).

31.01.2014 ОСОБА_9 (надалі за текстом - ОСОБА_9 ), подала до Першої київської ДНК заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , в якій зазначила, що проживала з останнім однією сім`єю не менш як п`ять років до його смерті (т.1 а.с. 49).

03.03.2014 ОСОБА_5 подала до Першої київської ДНК заяву про прийняття спадщини після смерті свого племінника ОСОБА_6 (т.1 а.с. 68).

ОСОБА_5 була рідною тіткою ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_10 (т.1, а.с 69), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію народження від 29.05.2013 щодо ОСОБА_8 (т.1 а.с. 70-71), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису та актовим записом про народження ОСОБА_6 (т.1 а.с. 81-85), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису та актовим записом про народження ОСОБА_8 (т.1 а.с. 87-91). Після укладення шлюбу з відповідачем 3 ОСОБА_10 змінила прізвище на ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про одруження від 19.12.1969 (т.1 а.с. 73).

Позивач 13.02.2014 подав до Першої київської ДНК вимогу (претензію) про обов`язок спадкодавця. Відповідно до листа від 17.02.2014, Перша київська ДНК повідомила спадкоємця, який прийняв спадщину, про вказану вимогу (претензію) (т.1 а.с. 6-7).

Відповідно до актового запису про смерть № 114 від 16.02.2019, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.2 а.с. 42).

За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС в м. Києві, місце проживання ОСОБА_5 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 13).

Як вбачається з довідок про реєстрацію місця проживання особи від 28.04.2021 № 14760855, № 14760860 та № 14760856, наданих Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА, станом на 16.02.2019 місце постійного проживання співвідповідачів було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 (т.2 а.с. 71-73).

Позивач 16.10.2019 подав до Дев`ятої київської ДНК вимогу (претензію) про обов`язок спадкодавця, а 30.12.2019 заяву на додаток до вимоги, що підтверджується описами вкладень та накладними (т.2 а.с. 37-40, 50-52).

Також позивачем було надіслано претензію (вимогу) про обов`язок спадкодавця на адресу кожного зі співвідповідачів, відповідні поштові відправлення було повернуто з відміткою «за закінченням строку зберігання», що підтверджується описами вкладень, накладними та довідками (т. 2, а.с. 44-49).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, які не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Частиною першої статті 1049 ЦК України визначено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно з частиною першою статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Позивачем на підтвердження укладення договору позики та отримання ОСОБА_6 грошових коштів надано розписку від 01.08.2011. Оригінал розписки оглянутий судом в судовому засіданні, копія засвідчена судом. При цьому, в ході розгляду справи доводи щодо недійсності договору позики не знайшли свого підтвердження належними доказами. Враховуючи долучений до матеріалів справи висновок експерта № 8-4/247 від 05.04.2018, складений за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, призначеної по цивільній справі № 759/17028/14-ц, спростовано твердження про те, що розписка від 01.08.2011 підписана іншою особою.

Таким чином, судом встановлено, що розписка підписана ОСОБА_6 , тобто, факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом, іншого стороною відповідача не доведено. Отже, позивач під час розгляду справи довів факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання ним умов договору.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилом статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1217 ЦК України).

Згідно зі статтями 1261-1263 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері, у третю чергу - рідні дядько та тітка спадкодавця.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно з ч. 1 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга статті 1281 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Як встановлено судом, після смерті ОСОБА_6 заяви про прийняття спадщини подали ОСОБА_9 , яка відповідно до наданих нею відомостей, є спадкоємцем четвертої черги, та ОСОБА_5 , яка є спадкоємцем третьої черги як тітка ОСОБА_6 .

Враховуючи те, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, позивач звернувся з позовом до ОСОБА_5 .

На момент смерті ОСОБА_5 , а також відповідач 1 та відповідач 2, які є синами ОСОБА_5 , та відповідач 3, з яким вона перебувала у шлюбі, постійно проживали за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено відповідними документами про реєстрацію місця проживання.

При цьому, відповідно до матеріалів справи, співвідповідачі не подавали заяви про відмову від спадщини, а відповідно, прийняли її.

Відповідно до ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Враховуючи те, що співвідповідачі прийняли спадщину, а позивачем було вчасно направлено вимоги про обов`язок спадкодавця, вимоги позивача до співвідповідачів є обґрунтованими.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому, з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вищевикладена позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, враховуючи те, що позивач надав ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 170 000 доларів США, суд приходить до висновку, що зобов`язання підлягає виконанню у валюті, яка визначена договором позики, тобто у доларах США.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення позову.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому позовні вимоги підлягають задоволенню, а відповідно, на користь позивача підлягають стягненню: з відповідача 1 - 56 666,65 доларів США, з відповідача 2 - 56 666,65 доларів США, з відповідача 3 - 56 666,65 доларів США.

В порядку ст. 141 ЦПК України, зі співвідповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 375,80 гривень, по 1 286,60 гривень з кожного зі співвідповідачів.

Керуючись ст. ст. 19, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-356 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення боргу кредитором спадкодавця - задовольнити;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 56 666 (п`ятдесят шість тисяч шістсот шістдесят шість) доларів США 65 центів;

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 56 666 (п`ятдесят шість тисяч шістсот шістдесят шість) доларів США 65 центів;

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 56 666 (п`ятдесят шість тисяч шістсот шістдесят шість) доларів США 65 центів;

Стягнути пропорційно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3 775 (три тисячі сімсот сімдесят п`ять) гривень 80 копійок, по 1 286 (одній тисячі двісті п`ятдесят вісім) гривень 60 копійок з кожного;

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач 1 - ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач 2 - ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач 3 - ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 );

Заочне рішення може бути переглянуто Подільським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача;

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Подільського районного суду міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин;

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення;

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення зазначених строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Київським апеляційним судом, якщо його не буде скасовано.

Суддя Володимир ГРЕБЕНЮК