Справа №639/381/23
Провадження №2/639/676/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді Баркової Н.В.,

за участю секретаря Кравченко А.Л.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

25.01.2023 року представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 і просить судрозірвати шлюб, укладений 08.09.2007 року між позивачем та відповідачем, актовий запис №509 та стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 073,60 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 08.09.2007 року позивач та відповідач уклали шлюб. В шлюбі у сторін народилися діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як зазначає позивач, спору з відповідачем щодо місця проживання дітей немає. Також позивач вказує, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що сторони не підтримують шлюбних відносин, оскільки між ними виникали непорозуміння з різних питань, в результаті чого вони втратили один до одного почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім`я розпалась та збереженню не підлягає, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.02.2023 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. Призначено судове засідання.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Хряпинська С.С. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, зазначила, що дійсно і на даний час примирення між сторонами є неможливим, подружжя проживає окремо з березня 2022 року, оскільки між ними відсутні почуття любові та поваги, просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 20000 грн., обґрунтовуючи вказану суму умовами договору та складнощами, які виникли зі збиранням документів, зокрема, з отриманням оригіналу свідоцтва про шлюб.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу, підтвердив, що сім`я з позивачем розпалась ще раніше, в 2021 році, однак просив суд відмовити у стягненні з нього витрат на правничу допомогу, обґрунтовуючи це тим, що справа є нескладною, і взагалі, на думку відповідача, витрати повинен нести той, хто уклав договір з адвокатом.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 08.09.2007 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уклав шлюб з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстровано у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №509 і підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 08.09.2007 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_7 » (а.с. 5).

У позивача та відповідача народилися діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис №371 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 11.06.2008 року, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено відповідний актовий запис №421 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 08.07.2011 року . Батьками дітей зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 6-7).

Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з ч.1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач визнає позовні вимоги, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи наведене, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємини подружжя, дослідивши письмові докази, суд вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим, оскільки це може зашкодити інтересам позивача, неповнолітніх дітей та відповідача, який позов визнав, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Отже суд вважає недоцільним надання сторонам строку для примирення.

За таких обставин шлюб підлягає розірванню.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що закріплено в ст. 133 ЦПК України.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частина 3 статті 137 ЦПК України передбачає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у своїй постанові від 03.05.2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Крім того, відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (за наявності заперечень учасника справи, якими є відповідні заперечення представника відповідача), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

В матеріалах даної справи на підтвердження повноважень представника позивача міститься ордер адвоката та договір про надання правової допомоги від 16.01.2023 року, укладений між адвокатом Хряпинською С.С. та Єфіменко О.В. (а.с.9). Позивачем сплачено за надання правової допомоги суму у розмірі 20 000,00 грн., яка відповідає розрахунку вартості правової допомоги і визначена в твердій сумі у вказаному договорі.

Між тим, з огляду на заперечення відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу, суд враховує категорію справи, яка є малозначною, тривалість розгляду справи, розглянутої в одному судовому засіданні за участю адвоката, надання адвокатом лише двох заяв позовної та заяви про відшкодування витрат на правову допомогу (кожна на одному аркуші), незначний обсяг доказів, зібраних у справі, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для зменшення суми витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, які підлягають стягненню з відповідача, до 5 000,00 грн., які вважає співмірними з фактично наданими адвокатом послугами.

Крім того, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд, відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 536,80 грн., а іншу частину судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 536,80 грн. - стягнути з відповідача на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 140, 141, 206, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 105, 110-115 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений 08.09.2007 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №509.

Прізвище позивача ОСОБА_2 після розірвання шлюбу залишити без змін « ОСОБА_7 ».

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Новобаварському районі м. Харкова повернути ОСОБА_2 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок відповідно до платіжної інструкції на переказ готівки №3484 від 25.01.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 07.06.2023 року.

Суддя Н.В. Баркова