ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1152/18 Номер провадження 22-ц/814/2644/23Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником ОСОБА_2 ,

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 листопада 2022 року (повний текст складено 28 листопада 2022 року),

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

26.05.2018 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із указаним позовом, уточнивши його заявою від 02.06.2022, про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №б/н від 11.10.2010. Заявлені вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань у порядку та строки, визначені умовами кредитного договору. Просить стягнути із відповідача заборгованість станом на 28.02.2018 у розмірі 85 959,90 грн., із яких: 29 306,19 грн. заборгованість за тілом кредиту; 38 441,16 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 18 212,55 грн. пеня; а також судові витрати у розмірі 1 762,00 грн.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22.11.2022 позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_1 на користь банка заборгованість за кредитним договором №б/н від 11.10.2010 у розмірі 71 197,35 грн., яка складається з наступного: 29 306,19 грн. заборгованість за кредитом; 38 441,16 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 450,00 грн. заборгованість за пенею; а також 1 459,40 грн. понесених судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення міськрайонного суду вмотивовано тим, що позивачем доведено належними доказами, не спростованими відповідачем, факт погодження між сторонами зобов`язання його суттєвих умов, у тому числі, тіло кредиту, розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами та розмір штрафних санкцій. Позичальник порушив такі кредитні зобов`язання, що призвело до настання правових наслідків, встановлених договором та законом у вигляді відсотків та пені, заборгованість за якою існувала на момент подачі позову.

Не погодившись із указаним судовим рішенням, ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Вважає оскаржуване судове рішення таким, що постановлене із порушенням вимог ч.1 ст.78, ч.6 ст.95 ЦПК України, оскільки ґрунтується на недопустимих доказах, зокрема, низької якості копії заяви від 11.10.2010, яку відповідач ставить під сумнів та за час розгляду справи її оригінал позивачем суду не був наданий для дослідження.

Звертає увагу, що в судовому засіданні 22.11.2022 представник позивача надав суду оригінал іншої заяви з підписом ОСОБА_1 , якої не було у справі.

Заперечує врахування судом, як належних доказів, наявних у справі довідок АТ КБ «ПриватБанк» про надання кредитних коштів та про зміну умов кредитування, виписки за договором, оскільки вони не завірені у відповідності до вимог Національного стандарту України «Вимоги до оформлення документів» ДСТУ 4163-2003. Необхідність дотримання таких стандартів посвідчення документів обґрунтовує практикою Верховного Суду, сформованою у справах №160/7887/1/ від 08.05.2019, №320/4916/19 від 14.04.2020.

Зазначає, що при зверненні в суд із відповіддю на відзив позивачем надано нові докази, які ним не були приєднані до позову, не обґрунтовано неможливість їх своєчасного подання та не заявлено клопотання про поновлення строку на їх долучення.

Заперечує врахування судом усіх поданих сторонами заяв по суті, а також долучених до них письмових доказів, обґрунтованих умовами (військовий стан) в яких здійснюється судочинства та цитує позицію Верховного Суду у справі №127/2897/13-ц від 21.07.2022, за змістом якої сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку.

Вважає наявними підстави для застосування п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, оскільки останній платіж за кредитом позичальником здійснено 08.05.2015, а з позовом в суд банк звернувся 28.05.2018, тобто поза межами 3 річного строку, що виключає підстави для стягнення заборгованості.

Зазначає, що розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, а тому не є належним та допустимим доказом існування боргу, що відповідає практиці Верховного Суду у справі №760/7792/14-ц від 28.10.2020. Також не є належним доказом роздруківка із сайта позивача, як така, що повністю залежить від волевиявлення банку.

Просить застосувати позицію Великої Палати Верховного Суду, сформованої у справі №342/180/17 від 03.07.2019, за змістом якої без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови і Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані батьком витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Наголошує, що Умови та Правила надання банківських послуг у письмовому вигляді для ознайомлення не отримував та вважає, що підпис позичальник в заяві не є підставою вважати, що він ознайомлений із Умовами та Правилами.

Звертає увагу, що у справі відсутні докази на підтвердження актуальності редакції Умов та Правил на час підписання заяви, а сам факт встановлення кредитного ліміту не доводить отримання позичальником кредитних коштів.

Заперечує погодження позичальником односторонньої зміни банком відсоткової ставки.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 27.01.2023 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником ОСОБА_2 , на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22.11.2022; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, про що постановлена ухвала суду від 30.01.2023.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

13.04.2023 до Полтавського апеляційного суду надійшли пояснення позивача, за змістом яких банк просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення,апеляційний суд виходить з наступного.

Із матеріалів справи убачається, що 11.10.2010 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк, якою висловив намір отримати платіжну картку кредитка «Універсальна», кредитний ліміт 5000,00 грн. Згоден із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений з договором про надання банківських послуг до його укладення та згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту privatbank.ua. Зобов`язується виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанк: www.privatbank.ua./а.с.16 т.1/

21.10.2010 ОСОБА_1 підписано довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна GOLD Light», якою погоджено наступні умови: базова відсоткова ставка на місяць 2,5%; розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості: ПЕНЯ = пеня (1) + пеня (2), де: пені (1) (базова відсоткова ставка за договором) / 30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) - 1% від заборгованості, але не менше 50 грн. на місць, нараховується 1 раз на місяць, за наявності прострочення за кредитом або процентам 5 чи більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн.; штраф за порушення строку платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів - 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії./а.с.17 т.1/

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256./а.с.18-41 т.1/

За змістом довідок ПриватБанк про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти ОСОБА_1 : 17.01.2007 старт карткового рахунку: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , УНІВЕРСАЛЬНА GOLD 180+, а саме:

- номер картки НОМЕР_4 , дата відкриття 11.10.2010, терміном дії 04/14, картка Універсальна; номер картки НОМЕР_2 , дата відкриття 06.10.2011, терміном дії 10/13, тип картки GOLD Credit; номер картки НОМЕР_5 дата відкриття 17.04.2013, терміном дії 04/15, World; номер картки НОМЕР_6 , дата відкриття 15.10.2012, терміном дії 10/15, картка Універсальна; номер картки НОМЕР_7 , дата відкриття 06.04.2012,терміном дії 11/15, картка Універсальнаmini; номер картки НОМЕР_8 ,дата відкриття 20.11.2013, терміном дії 11/15, картка УніверсальнаWorld; номер картки НОМЕР_9 , дата відкриття 17.04.2013, терміном дії 03/17; картка УніверсальнаGOLD; номер картки НОМЕР_10 , дата відкриття 06.04.2015, терміном дії 12/17, картка УніверсальнаGOLD; номер картки НОМЕР_11 , дата відкриття 14.04.2015, терміном дії 04/19, картка Універсальна GOLD./а.с.153 т.1/;

- кредитні ліміти: 14.10.2011 встановлено кредитний ліміт 20 000,00 грн.; 18.04.2012 кредитний ліміт збільшено до 21 500,00 грн.; 16.05.2012 кредитний ліміт - 22 500,00 грн.; 09.07.2012 кредитний ліміт зменшено до 21 900,00 грн.; 26.07.2012 - 21 500,00 грн.; 30.07.2012 - 21 300,00 грн.; 04.08.2012 - 21 100,00 грн.; 06.08.2012 - 20 900,00 грн.; 16.08.2012 - 20 700,00 грн.; 18.08.2012 - 20 600,00 грн.; 22.08.2012 - 20 500,00 грн.; 05.09.2012 - 20 400,00 грн.; 06.09.2012 - 20 200,00 грн.; 09.09.2012 - 20 000,00 грн.; 13.09.2012 - 19 000,00 грн.; 29.09.2012 - 18 500,00 грн.; 03.10.2012 - 18 200,00 грн.; 04.10.2012 - 18 000,00 грн./а.с.15 т.1/

Згідно розрахунку уточнених вимог позову заборгованість ОСОБА_1 за договором №б/н від 11.10.2010 станом на 30.09.2020 становить 71 197,35 грн., яка складається з наступного: 29 306,19 грн. заборгованість за кредитом; 38 441,16 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 450,00 грн. заборгованість за пенею./а.с.184-196 т.2/

Банком додано виписку за договором №б/н за період 01.01.1999-08.05.2022, яка містить відомості щодо наступних кредитних карток: НОМЕР_12 ; НОМЕР_4 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_13 ; НОМЕР_6 ; НОМЕР_14 ; НОМЕР_5 ; НОМЕР_10 ; НОМЕР_15 ./а.с.153-178 т.2/

07.06.2022 представником відповідача заявлено клопотання про застосування позовної давності./а.с.214-215 т.1/

Частково задовольняючи вимоги позову, міськрайонний суд виходив із того, із розрахунку та виписки по рахунку вбачається, що останній платіж, внесений відповідачем 26.06.2015 у сумі 0,04 грн., тоді як позов подано 28.05.2018. Таким чином, позивач звернувся в межах 3-хрічного строку, а тому його права підлягають судовому захисту, підстави для застосування позовної давності відсутні.

По суті вимог позову суд визнав доведеним факт погодження між сторонами отримання умов кредиту, його відсоткової ставки за користування кредитом, розміру штрафних санкцій (в довідці про умови кредитування від 11.10.2010), свого договірного зобов`язання по поверненню кредиту та відсотків за його користуванням відповідач не виконав. Допустив прострочення виконання зобов`язання, а тому вимога позивача про стягнення тіла кредиту та відсотків ґрунтується на законі, підтверджена належними та допустимими доказами, а тому підлягає до задоволення.

При постановленні до стягнення заборгованості за пенею, суд першої інстанції виходив із того, що стягненню підлягає лише той розмір пені, нарахування якого передувало даті звернення до суду. Тобто на користь позивача стягується пеня у розмірі 3450 грн., яка існувала станом на 30.04.2018. У решті вимог відмовлено.

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції не в повній мірі погоджується.

Так, за змістом частин першої та другої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №572/1169/17 вказано, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У спірних правовідносинах АТ КБ «ПриватБанк» заявлено позов до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором, оформленим у вигляді анкети-заяви про приєднання до умов правил надання банківських послуг від 11.10.2010.

Обґрунтовуючи право вимоги за цим позовом, банк посилається на Витяг із Умов та правил надання банківських послуг.

Апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги, що матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови та правила розумів відповідач, ознайомившись і погодившись із ними, підписуючи анкету-заяву від 11.10.2010, а також, що указані документи на момент отримання відповідачем банківської картки взагалі містили умови щодо сплати процентів у зазначеному порядку і розмірі, а, отже, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, не може бути належним доказом роздруківка із сайту, оскільки такий доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що узгоджується із висновком Верховного суду України, викладеному в постанові від 11.03.2015 (провадження №6-16цс15) та не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

За таких обставин колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг не відповідає вимогам статті 207 ЦК України щодо письмової форми правочину та статті 634 ЦК України щодо форми договору приєднання, а тому не може розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 11.10.2010 шляхом підписання анкети-заяви.

Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17, що ухвалена у подібних правовідносинах.

Разом із цим, вимоги позову ґрунтуються не тільки на Витязі з Умов та правил кредитування ПриватБанк, а доказами обізнаності позичальника із суттєвими умовами кредитування є наявна у справі та підписана позичальником довідка, де наявними є відомості про базову відсоткову ставку, підстави нарахування пені та штрафів тощо. Тоді як обґрунтовуючи підстави стягнення заборгованості за кредитом, включно із її складовими, банком, окрім її розрахунку, надано виписку по картковому рахунку, в якій міститься повна інформація про рух коштів, відображено всі операції за кредитним договором, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей.

Доводи апеляційної скарги, що виписка по рахунку, як додаток до заперечень, позивача подана до суду із порушенням вимог ч.1 ст.78, ч.6 ст.95 ЦПК України, колегія суддів відхиляє, оскільки такий доказ поданий позивачем як додаток до відповіді на відзив на позов відповідача, виписка має істотне значення як первинний бухгалтерський документ, відомості якого відповідачем не спростовані належними та допустимими доказами, в тому числі, в суді апеляційної інстанції. У будь-якому випадку, не дотримання вимог ч.1 ст.78, ч.6 ст.95 ЦПК України за правилами ч.3 ст.376 цього Кодексу не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. Тоді як посилання на недотримання вимог Національного стандарту України «Вимоги до оформлення документів» ДСТУ 4163-2003 при засвідченні позивачем доказів є надмірним формалізмом.

Стосовно доводів апеляційної скарги про застосування строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Наслідки спливу позовної давності регламентовані статтею 267 ЦК України, за змістом якої позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3); сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4); якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).

Із матеріалів справи убачається, що АТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд із цим позовом 26.05.2018, заявивши до стягнення заборгованість за кредитом за період із 14.10.2011 по 28.02.2018.

Суд першої інстанції визнавши, що позивачем дотримано строк позовної давності на звернення в суд із цим позовом, обраховував його від платежу, внесеного відповідачем 26.05.2015 у сумі 0,04 грн.

Апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги, що такий платіж не перериває строк позовної давності, оскільки безпідставно вчинений банком за відсутності волевиявлення позичальника.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Такими діями є поповнення позичальником готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування 08.05.2015 на суми 267,00 грн., а позов подано 26.05.2018, тобто із пропуском строку позовної давності, що обраховується від 09.05.2015 та сплив 09.05.2018, а тому у задоволенні вимог позову слід відмовити з підстав пропуску строку позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, а тому апеляційним судом до уваги не приймаються. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Із огляду на викладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню, із постановленням нового про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Згідно ст.141 ЦПК України із позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним за подачу апеляційної скарги в розмірі 2 643,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 листопада 2022 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути із Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 643,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27.04.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак