Справа № 161/7379/23 Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М.
Провадження № 22-ц/802/733/23 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позов обґрунтовує тим, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2017 року було розірвано. Від цього шлюбу в сторін народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що донька проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач надає допомогу на утримання доньки у розмірі 1500 грн щомісячно, однак даних коштів не вистачає для того аби у повній мірі забезпечити потреби доньки, оскільки витрати на її утримання з кожним роком збільшуються. Донька часто хворіє, відвідує школу, крім того, є звичайні побутові потреби, які мають бути задоволені кожного дня харчування, одяг, вода, тепло,світло, засоби особистої гігієни тощо. Самостійно забезпечити належний розвиток та рівень життя позивачу тяжко.

З огляду на наведене просить суд стягувати із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення із позовною заявою до суду і до досягнення донькою повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2023 рокупозов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 09 травня 2023 року і до досягнення повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 1073 гривні 60 копійок судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що не погоджується з розміром аліментів,призначених судом, вважає рішення протиправним та бездоказовим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального пава, просить рішення змінити, стягнути з нього аліменти в розмірі 1500 гривень щомісячно.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Судом та матеріалами справи встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 4).

Також встановлено, що дочка ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю, яка здійснює її виховання, догляд та матеріальне утримання. Відповідач (батько дитини) проживає окремо.

Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 2 статті 182 СК України, передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який становить для: дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини.

Зі змісту ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Крім того, відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

Таким чином, обов`язок батьків щодо утримання дитини, гарантії забезпечення належного рівня її розвитку, незалежно від того чи перебувають батьки у зареєстрованому шлюбі, проживають разом чи окремо від дитини, передбачено законом.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не входить в перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Також судом встановлено, що відповідач надає кошти на утримання спільної доньки, однак не в достатньому розмірі для забезпечення її потреб.

Доводи відповідача про те, що він у добровільному порядку надає допомогу на утримання доньки, не спростовують необхідності стягнення аліментів, оскільки на позивача покладається обов`язок утримувати свою дитину відповідно до вимог статті 180 СК України.

В ході розгляду справи відповідач вказував, що рівень його доходів в місяць складає близько 7000-8000 грн., а позивачка вказувала, що 1500 грн, які відповідач надає на утримання доньки, недостатньо, адже ціни зросли, донька навчається у школі, часто хворіє. На підтвердження стану здоров`я дитини позивачкою до відзиву на апеляційну скаргу додано виписку з медичної карти дитини.

Судом першої інстанції враховано, що відповідач має задовільний стан здоров`я, інших дітей на своєму утриманні він не має. Наявність на праві власності, володіння та/або користування у відповідача майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав судом не встановлено.

Також, при визначенні розміру аліментів судом враховано, що спосіб та розмір утримання неповнолітньої дитини має бути достатнім для її повноцінного життя та, приймаючи до уваги, що рекомендований законодавцем розмір аліментів дорівнює прожитковому мінімуму дитини відповідного віку, враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, матеріальне становище сторін, суд визначив розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно, які підлягають стягненню починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку, що враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, відповідач як працездатний чоловік зобов`язаний надавати матеріальну допомогу дитині, проте не надає її у достатній мірі, а тому з урахуванням всіх обставин цієї справи та розміру доходу відповідача, справедливим та розумним буде покласти на відповідача обов`язок зі сплати аліментів на утримання дитиниу твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Визначаючи розмір аліментів,суд першої інстанції правильно врахував фактичні обставини справи та вимоги законодавства.

У відповідності до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції, обставини, на які покликається позивач в апеляційній скарзі, враховані судом при визначенні розміру аліментів. Отже, такі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи. Рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а рішення суду необхідно залишити без змін.

За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2023 рокув даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді