465/4460/23
2/465/2457/23
У Х В А Л А

судового засідання

14.08.2023 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м.Львова Марків Ю.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», про захист прав споживачів та стягнення коштів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 червня 2023 року справу передано судді Ванівському Ю.М.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 16 червня 2023 року суддею Ванівським Ю.СМ. задоволено заяву про самовідвід.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 червня 2023 року справу передано судді Мигаль Г.П.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 21 червня 2023 року суддею Мигаль Г.М. задоволено заяву про самовідвід.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 липня 2023 року справу передано судді Мартьяновій С.М.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 13 липня 2023 року суддею Мартьяновою С.М. задоволено заяву про самовідвід.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 липня 2023 року справу передано судді Мартинишин М.О.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 20 липня 2023 року суддею Мартинишин М.О. задоволено заяву про самовідвід.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 липня 2023 року справу передано судді Кузю В.Я.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 01 серпня 2023 року суддею Кузем В.Я. задоволено заяву про самовідвід.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 08 серпня 2023 року справу передано судді Марків Ю.С.

Дослідивши матеріали цивільної справи, приходжу до наступного висновку.

Суддею встановлено, що ОСОБА_1 , яка являється позивачем у даній цивільній справі являється присяжною Франківського районного суду м.Львова.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до змісту частини 3 статті 39 ЦПК України, самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 9 ст. 40 ЦПК України питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

У п.2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Відповідно до п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "Ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначаються завдання суду. Зокрема, вказаною статтею передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованихКонституцієюі законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом.

Згідно ч. 7 ст. 56 "Закону України Про судоустрій і статус суддів", суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Відповідно до пункту 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен при вирішені спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри в неупередженості, повинен заявляти самовідвід або бути відведений.

Для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини необхідно виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо безсторонності суду.

Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідними для гарантування рівності сторін перед судом.

Таким чином, оскільки позивач у справі ОСОБА_1 являється присяжною у Франківському районному суді м.Львова, а тому суддя Марків Ю.С. заявляє самовідвід у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», про захист прав споживачів та стягнення коштів.

За викладених обставин, з метою забезпечення об`єктивного та неупередженого розгляду справи безстороннім судом та запобігання безпідставних звинувачень з боку учасників процесу щодо необ`єктивності та упередженості в розгляді вказаної справи, запобігання виникнення у позивача та інших учасників процесу сумніву в об`єктивності та неупередженості судді, збереження та підвищення авторитету судової системи України, розгляду справи саме на засадах довіри до суду, приходжу до висновку про наявність достатніх підстав, які можуть викликати сумніви в об`єктивності та неупередженості головуючого, вважаю, що заява про самовідвід підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 33, 36, 39, 40 ЦПК України, суд,-

постановив:

Заяву судді Марків Ю.С. про самовідвід задоволити.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів, передати до загальної канцелярії Франківського районного суду м. Львова для визначення судді для розгляду справи в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Марків Ю.С.