РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/2032/20

Провадження № 2/293/122/2023

02 серпня 2023 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Проценко Л.Й.

за участю секретаря судового засідання Тишкевич К.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про скасування арешту на майно

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

20.10.2020 ОСОБА_1 звернувся до Черняхівського районного суду Житомирської області з позовною заявою до Черняхівського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного управління Міністерства юстиції у м. Хмельницький, в якій просить скасувати арешт на все рухоме майно, що зазначене у витязі про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (№ витягу: 47803535) та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження рухомого майна запис про арешт на все рухоме майно.

Обґрунтовуючи позов позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 . Після смерті батька залишилось спадкове рухоме та нерухоме майно.

У встановлений законом строк він звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, однак під час підготовки документів встановлено наявність обтяження на все рухоме майно померлого. Підставою виникнення обтяження є постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії ВП № 47832540 від 12.06.2015 року видана Черняхівським відділом державної виконавчої служби.

Листом від 05.02.2020 року позивача повідомлено про те, що Черняхівським районним відділом ДВС по цьому провадженню 20.06.2018 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із тим, що боржник помер. Однак, накладений арешт на майно боржника не скасовано. Уважає, що підстави для накладення заборони на рухоме майно померлого на даний час відсутні, тому позивач вимушений звернутись до суду та просить скасувати вказану постанову про арешт майна боржника.

ІІ. Процедура та позиції сторін

26.04.2023 згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, проведеного на підставі припинення повноважень головуючого по справі судді Бруховського Є.Б. у зв`язку зі смертю, цивільну справу №293/2032/20 передано для розгляду головуючій судді Проценко Л.Й.

02.05.2023 ухвалою суд прийняв до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черняхівського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного управління Міністерства юстиції у м. Хмельницький про скасування арешту на майно. Постановив повторно розпочати розгляд справи по суті. Судове засідання призначив на 06.06.2023 року.

06.06.2023 ухвалою, постановленою в порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, яка занесена до протоколу судового засідання, суд відклав розгляд справи на 21.06.2023.

21.06.2023 суд ухвалою задовольнив клопотання представника позивача та постановив замінити відповідача у справі №293/2032/20 Черняхівський відділ державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) його правонаступником Житомирським відділом державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ); витребувати з Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) постанову про закінчення виконавчого провадження від 20.06.2018 (виконавче провадження №47832540 від 12.06.2015). Розгляд справи відклав на 03.07.2023 (а.с.125-126).

03.07.2023 ухвалою, постановленою в порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, яка занесена до протоколу судового засідання, суд відклав розгляд справи на 02.08.2023 (а.с.129).

20.07.2023 на адресу суду з Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) надійшла копія постанови про закінчення виконавчого провадження №47832540 з виконання виконавчого листа №1-43/10, виданого 15.04.2010 Черняхівським районним судом Житомирської області (а.с.133).

Сторони в судове засідання не з`явились.

04.05.2023 на електронну адресу суду представник позивача Глушенком В.В., який діє на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АМ №1042250 від 11.01.2023, подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Відповідач повноважного представника у судове засідання не направив, про причини неявки до суду не повідомив, хоч був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи (а.с.128,130).

Відповідач у порядку ст. 178 ЦПК України у визначений строк відзиву на позовну заяву не подав.

Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки явка відповідача судом не визнавалась обов`язковою, участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, а також враховуючи, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Горбулів Черняхівського району Житомирської області помер батько позивача ОСОБА_2 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 29.05.2018, виданого виконкомом Горбулівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, актовий запис №12 (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина до складу якої увійшло, зокрема, рухоме майно.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадкового реєстру, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 відкрита 27.08.2018 за номером у Спадковому реєстрі 62898408, номер у нотаріуса:125/2018 (а. с.11).

Згідно довідки приватного нотаріуса Черняхівського районного нотаріального округу Драч Н.В. від 25.11.2019 спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 по заповіту та по закону є його син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Черняхівського районного управління юстиції Білошицьким В.О. від 07.09.2015 у виконавчому провадженні №47832540 при примусовому виконанні виконавчого листа №1-43/10, виданого 15.04.2010 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 85782,56 грн матеріальної та моральної шкоди постановлено накласти арешт на все майно боржника ОСОБА_2 та заборонити здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику (а.с.9).

Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна об`єктом обтяження на підставі постанови державного виконавця про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження є все рухоме майно боржника ОСОБА_2 (а.с.8).

Згідно відповіді, наданої на адвокатський запит №02-02/20 від 02.02.2020, Черняхівським районним відділом ДВС, встановлено, що 11.06.2015 року на виконання до відділу надійшов виконавчий лист №1-43/10 від 15.04.2010 року виданий Черняхівським районним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на користь ОСОБА_3 85782,56 грн матеріальної та моральної шкоди.

12.06.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження - ВП №47832540.

08.09.2015 року державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відомості по ОСОБА_2 були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та накладено арешт на все рухоме майно боржника та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та накладено арешт на все нерухоме майно боржника.

20.06.2018 року по даному виконавчому провадженню було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.3 с.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що боржник помер (актовий запис про смерть №12 від 29.05.2018 року).

05.02.2020 року виконавчий лист №1-43/10 від 15.04.2010 року на виконанні у відділі не перебуває та повторно на виконання не надходив (а.с.12,13).

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження №47832540 від 20.06.2018, накладений арешт на майно боржника (спадкодавця ОСОБА_2 ) не скасований.

Позивач, вказує на те, що у встановлений законом строк він звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, однак під час підготовки документів встановлено наявність обтяження на все рухоме майно померлого. Підстави для накладення арешту на майно померлого на даний час відсутні, тому уважає, що постанова про накладення арешту на спадкове майно померлого батька підлягає скасуванню, а запис про обтяження виключенню з реєстру заборон.

ІV. Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно ч. 1ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання.

Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільного права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, відповідно до вищенаведених положень Конституції України та Конвенції кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу (ч. 1 ч. 2 ст. 1223 ЦК України).

Коло спадкоємців за законом, черговість спадкування ними визначена статтями 1258, 1261-1255 ЦК України.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Таким чином, прийнявши у визначеному законом порядку спадщину, яка відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , ОСОБА_1 набув право на спадщину.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7ЦПК України є обов`язковою для суду.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини, кожна сторона має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», а саме:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Водночас до підстав зняття арешту належить закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження (ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною другою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Як встановлено судом виконавче провадження №47832540 з примусового виконання виконавчого листа №1-43/10, виданого 15.04.2010 Черняхівським районним судом Житомирської області закінчено на підставі п.3 ч.1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п. 3 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Тобто закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" є юридичним фактом, наслідком якого має бути зняття арешту з майна боржника, оскільки зняття арешту з майна боржника пов`язується саме із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 740/3240/18.

Таким чином, на час прийняття державним виконавцем постанови від 20.06.2018 про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження", обов`язковим наслідком такого рішення державного виконавця було зняття арешту з майна боржника.

Разом з тим, у порушення вказаних норм закону, державний виконавець, закінчуючи постановою від 20.06.2018 виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_2 через смерть останнього, не вирішив питання про зняття арешту з належного боржникові майна, а стягувач у свою чергу не вчинив будь-яких дій щодо оскарження рішень (дій) державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження, заміни боржника у виконавчому провадженні його спадкоємцем.

Окрім того, відповідачем не заперечується факт відсутності перебування на виконанні у Житомирському відділі державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №1-43/10 в межах якого накладено арешт на рухоме майно боржника ОСОБА_2 , у зв`язку з його закінченням на підставі п.3 ч.1 ст. 39 «Про виконавче провадження», зокрема, вказано, що таке виконавче провадження знищено, та те, що повторно такий виконавчий лист на виконання до відділу не надходив.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

В матеріалах справи відсутні докази звернення стягувача з вимогою до спадкоємця (позивача) в порядку та у строки, визначені ст.1281 ЦК України.

Вказане, заразом свідчить про те, що стягувач протягом тривалого періоду часу не цікавився таким виконавчим провадженням.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Отже, встановленими судом обставинами справи підтверджено належність позивачу ОСОБА_1 майна, як спадкоємцю після смерті боржника ОСОБА_2 , накладений арешт на яке порушує спадкові права позивача, який не є учасником виконавчого провадження №47832540.

Тобто, підставою подання позову у справі є спричинення порушення однієї із складових права власності, визначеної ч. 1 ст. 317 ЦК України.

Суд уважає, що позивач правомірно, звернувся до суду, обравши саме такий спосіб захисту, оскільки збереження арешту майна за відсутності підстав для цього є порушенням права власності позивача.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд погоджується з доводами позивача про відсутність правових підстав для арешту рухомого майна померлого боржника.

Відтак, з урахуванням викладеного, а також, за відсутності обґрунтованих заперечень щодо права позивача на арештоване майно, враховуючи при цьому, що наявність обтяження перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати своє право власності на таке майно, зважаючи на відсутність відкритих виконавчих проваджень, суд уважає, що правові підстави для арешту майна відсутні, а його наявність порушує права позивача, у зв`язку з чим арешт, накладений на рухоме майно у межах виконавчого провадження №47832540 підлягає скасуванню, а запис про обтяження виключенню з реєстру заборон.

При цьому суд ураховує, що при закінченні виконавчого провадження та його знищенні можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження у позасудовому порядку у позивача відсутня.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

У пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Span" від 9 грудня 1994 р., визначено, що статтю 6 пункт 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень та детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі "Серявін проти України" від 10 травня 2011 року, пункт 58).

За вказаних фактичних обставин суд дійшов висновку про задоволення позову.

V. Розподіл судових витрат

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, що складаються з 840,80 грн, сплаченого при поданні до суду позовної заяви судового збору, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, як такі, що документально підтверджені (а.с.3).

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Разом з тим, враховуючи те, що позивач не просив суд стягнути з відповідача, понесені ним судові витрати, суд уважає за можливе судові витрати понесені позивачем залишити за ним та не стягувати з відповідача.

Керуючись статтями 316, 317, 319, 321, 1216, 1218, 1268, 1270, 1296,1297 ЦК України, статтями 4-5, 12-13, 81, 89-90, 95, 141, 178,223, 258-259, 264-265, 268, 354,355ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту на майно задовольнити.

Скасувати арешт, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 47832540, 07.09.2015, відділ державної виконавчої служби Черняхівського районного управління юстиції д/в ОСОБА_4 ; Об`єкт обтяження все рухоме майно; Відомості про обмеження відчуження: заборонено відчужувати.

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження рухомого майна запис про арешт на все рухоме майно боржника ОСОБА_2 , код: НОМЕР_2 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повний текст рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3

Відповідач: Житомирський відділ державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), адреса місця знаходження: вул. Леха Качинського 12-А, м.Житомир, 10014

Головуючий суддя Людмила ПРОЦЕНКО