РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/12621/22

Провадження № 22-ц/4815/658/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Майданіка В.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє

самостійних вимог щодо предмета

спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 07 квітня 2023 року (ухвалене у складі судді Першко О.О., повний текст рішення суду виготовлено 07.04.2023 року) у справі за заявою ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в :

31 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просила позбавити відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 21 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

21 березня 2023 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з позивача в розмірі 10000 грн. 00 коп.

В обґрунтування заяви вказує, що сума понесених ним витрат на професійну правничу допомогу склала 10000 грн. 00 коп. з розрахунку: 800 грн. за 1 годину праці адвоката та 1200 грн. за участь адвоката в одному судовому засіданні.

Витрати підтверджуються договором про надання правничої допомоги від 17 жовтня 2022 року, квитанцією про здійснення оплати послуг № ПН2613736 та актом приймання-передачі наданих послуг від 21 березня 2023 року.

Вказані витрати просив стягнути з позивача.

06 квітня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бойчук О.П. подала до суду заперечення на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в яких просила відмовити ОСОБА_2 в задоволенні заяви.

Вказує, що звернення позивача до суду було зумовлено тим, що батько дитини ОСОБА_2 перешкоджав отриманню сином ОСОБА_5 дошкільної освіти, чим порушував його конституційні права. Відтак даний позов був цілком обґрунтованим. Його було залишено без розгляду лише і виключно з тих підстав, що мотиви, які були підставою для звернення з даним позовом до суду, відпали.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 квітня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу по цивільній справі № 569/12621/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Ухвала суду вмотивована тим, що для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року по справі №521/3011/18.

Відповідачем не доведено, що дії позивача при зверненні до суду чи в ході розгляду справи по суті є необґрунтованими, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду; чи були її дії умисними та чим це підтверджується.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що ЦПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача.

ОСОБА_1 не дотримуючись наміру досягнення головної мети судового розгляду - вирішення спору, створила відповідачу ОСОБА_6 умови, які призвели до укладення ним договору про надання правничої допомоги, витрачання власного часу та коштів, підготовки до участі у справі свідчить, що позивач вийшов за межі дійсного змісту свого права та вчинив необгрунтовані дії, чим порушив охоронюваний законодавством баланс між сторонами спору, який мас на меті забезпечення збереження майнових прав та інтересів сторони, яка потерпає від фінансових збитків.

У цьому спорі не може бути застосована правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18 оскільки правовідносини у вказаних справах не є подібними.

Просить суд, скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову про задоволення його заяви про стягнення витрат на правову допомогу.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

25 травня 2023 року ОСОБА_2 подав до суду клопотання про розгляд справи з викликом сторін.

Доводів у обґрунтування необхідності розгляду його апеляційної скарги з викликом сторін ОСОБА_2 у клопотанні не наведено.

Відповідно до ч. 6 ст. 279 ЦПК України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Оскільки у даному випадку наявні передбачені ч. 6 ст. 279 ЦПК України умови, а саме: предметом судового розгляду є стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, - клопотання ОСОБА_2 про розгляд його апеляційної скарги з викликом сторін не підлягає до задоволення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

У статті 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах регулюється ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четвертастатті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Частинами першою та другою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з частиною шостою статті 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятою статті 141 цього Кодексу.

Частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Для стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від: 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц, від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18; Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах: від 09 липня 2019 року в справі № 922/592/17, від 21 січня 2020 року в справі № 922/3422/18, від 21 грудня 2020 року в справі № 922/1001/20; Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах: від 21 листопада 2018 року в справі № 820/4347/17, від 18 березня 2020 року в справі № 280/5628/18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінене як необґрунтовані дії позивача, так як це його диспозитивне право, передбачене ЦПК України, яке не містить обмежень у його реалізації.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 07 квітня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Суддя доповідач Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Майданік В.В.