Провадження № 2/161/666/23
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Пушкарчук В.П.

з участю секретаря судового засідання Загоровської І.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Мельник В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та розірвання договору, -

В С Т А Н О В И В:

27.09.2022 року ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначила, що між нею та АТ КБ «Приватбанк» існують правовідносини, за якими їй було надано для користування платіжну картку за № НОМЕР_1 зі строком дії до жовтня 2023 року (далі зарплатна картка), а також платіжну кредитну картку за № НОМЕР_2 з встановленим кредитним лімітом в розмірі 64000 грн. зі строком дії до липня 2022 року (далі кредитна картка). 04.07.2022 року до неї зателефонувала невідома особа, яка представилася працівником ПрАТ «Київстар», а також повідомила про необхідність вчинення певних послідовних дій для оптимізації роботи мережі мобільного оператора. Після вказаного дзвінка з її кредитної картки зникли грошові кошти в розмірі 62524,27 грн. Про вказані обставини вона повідомила працівників АТ КБ «Приватбанк», а також звернулася до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення. У відповідь на її неодноразові звернення, в тому числі щодо припинення нарахування відсотків та списання заборгованості, відповідачем було повідомлено, що вона, як клієнт банку, зобов`язана вживати необхідні заходи для запобігання втрати, пошкодження, викрадення картки, доступу третіх осіб до картки, в тому числі інформації нанесеної на неї, а також дотримуватися виконання умов договірних правовідносин. Однак, жодних розпоряджень на списання кредитних та особистих коштів вона будь-кому не давала та особистих даних не повідомляла. При цьому, як їй стало відомо, усі кредитні кошти були переказані 04.07.2022 року на картку за № НОМЕР_3 в терміналі самообслуговування у м. Києві. Проте, у той день вона у м. Києві не перебувала. Відтак, такі дії АТ КБ «Приватбанк» вона вважає незаконними та в даному випадку наявні підстави для розірвання договору, оскільки укладений кредитний договір не відповідав її волевиявленню та внутрішній волі, згоди на його укладення шляхом особистого введення ПІН коду або надання ПІН коду третім особам не давала. Враховуючи наведене, просить суд розірвати кредитний договір № SAMDN4506 від 02.01.2013 року, який укладений між нею та АТ КБ «Приватбанк», припинити здійснення щомісячних нарахувань та заборгованості по кредитній картці та скасувати всі раніше нараховані платежі та заборгованість, а також зобов`язати відповідача відновити залишок коштів на її зарплатній картці в сумі 9334,59 грн.

03.10.2022 року представником АТ КБ «Приватбанк» було подано до суду відзив на позовну заяву. В обгрунтування своїх заперечень щодо позову остання зазначає, що позивач у своєму позові не наводить жодних обставин, підтверджених відповідними доказами, про те, що Банк вчинив будь-які незаконні дії щодо неї, у зв`язку з укладенням кредитного договору № SAMDN4506 від 02.01.2013 року. Поряд з цим, списання коштів із кредитної картки позивачки, яке відбулося 04.07.2022 року, було здійснено з правильним введенням ПІН-коду картки. Відстань між м. Києвом та м. Луцьком, не перешкоджали ОСОБА_1 перебувати у вказаних населених пунктах впродовж однієї доби, тобто 04.07.2022 року (саме цієї доби здійснювалися транзакції в м. Луцьку, факт вчинення яких позивач не заперечує, та мали місце оспорювані фінансові операції в м. Києві). Крім того, вищенаведені обставини не були перешкодою для передачі позивачем кредитної картки третім особам, зокрема, рідним або близьким особам, які б могли її використати, перебуваючи в м. Києві. Будь-яких доказів, які б спростовували наведені факти, матеріали справи не містять. Крім того, нарахування позивачу пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Також, не підлягає задоволенню позовна вимога про покладення на відповідача обов`язку відновити залишок коштів по картці, оскільки вона є похідною вимогою від вищеназваних. За наведених обставин, у задоволенні позову просить відмовити повністю.

У судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, які викладені у позовній заяві, просили задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову посилаючись на обставини, які викладені нею у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 02.01.2013 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладеним кредитний договір № SAMDN4506, за умовами якого позивачці було надано для користування платіжну картку за № НОМЕР_1 зі строком дії до жовтня 2023 року, а також платіжну кредитну картку за № НОМЕР_2 з встановленим кредитним лімітом в розмірі 64000 грн. зі строком дії до липня 2022 року.

Як вбачається із довідки про рух коштів по платіжній кредитній картці ОСОБА_1 за № НОМЕР_2 , сформованою у АТ КБ «Приватбанк», 04.07.2022 року внаслідок проведення п`яти банківських операцій, із вказаного карткового рахунку здійснено переказ коштів на картку НОМЕР_3 в загальному розмірі 62524,27 грн. Вказані операції були проведені в терміналі самообслуговування за адресою: АДРЕСА_1 .

У своєму позові ОСОБА_1 зазначає, що вищевказане списання коштів було здійснено без фізичного використання спеціального платіжного засобу або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, а тому спірні банківські операції не відповідали її волевиявленню та внутрішній волі, що є підставою для розірвання кредитного договору № SAMDN4506 від 02.01.2013 року.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 653 ЦК України передбачено, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Пунктом 9 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України 05 листопада 2014 року № 705, встановлено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІ Ну або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71 цс 15.

Верховний Суд в постанові від 07.12.2020 року по справі № 182/5175/16-ц зазначив: "на позивача за зустрічним позовом покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком, паролів, ПІН-кодів, СVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення.

Аналогічна позиція викладена Верховним судом у постановах від 17 липня 2019 року у справі № 564/678/15-ц (касаційне провадження № 61-13643св 18): " ОСОБА1 не виконала вимог, передбачених Положенням щодо нерозголошення персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу користуватися спеціальним платіжним засобом, та у ході бесіди повідомила третій особі інформацію про персональний ідентифікаційний номер кредитної картки, унаслідок чого стало можливим її використання та ініціювання платіжної операції, у вигляді зняття кредитних коштів особою, яка не мала на це законного права, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відповідальності ОСОБА1 за неналежне виконання умов кредитного договору".

А також в постановах Верховного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 564/2153/16-ц (касаційне провадження № 61-30804св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 545/3918/16-ц (касаційне провадження № 61-28615св 18).

В ході розгляду справи стороною позивача не надано, а судом не здобуто жодних доказів того, що списання коштів з платіжної кредитної картки за № НОМЕР_2 , яке мало місце 04.07.2022 року, відбулося поза волевиявленням позивачки та що така банківська операція на той момент не відповідала її внутрішній волі.

Як вбачається п. 2.1.4.5.2 Умов та Правил надання банківських послуг, як складової кредитного договору № SAMDN4506 від 02.01.2013 року, клієнт зобов`язаний вживати необхідних заходів для запобігання, втрати, пошкодження, викрадення Картки, доступу третіх осіб до Картки, в тому числі інформації, нанесеної на неї.

Відповідно до п. 2.1.4.12.3 вищевказаних Умов та Правил, Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на Картці даних.

Як вбачається із листа АТ КБ «Приватбанк» від 02.08.2022 року, наданого у відповідь на звернення ОСОБА_1 , списання коштів з належної їй платіжної кредитної картки, яке відбулося 04.07.2022 року, було здійснено з правильним введенням ПІН-коду картки.

Тобто, позивачкою не було обгрунтовано тієї обставини, що вона вжила усіх необхідних заходів, визначених п. 2.1.4.5.2 Умов та Правил надання банківських послуг, а відтак що самостійно вона не сприяла розповсюдженню інформації, яка надавала доступ до її карткового кредитного рахунку.

Також, стороною позивача в жодній мірі не спростовано тієї обставини, що 04.07.2022 року ОСОБА_1 самостійно не перебувала у м. Києві, а також що спірні банківські операції були виконані без її відповідних доручення та згоди третіми особами. Натомість, у разі доведеності факту перебування позивачки 04.07.2022 року у м. Луцьку, останньою та її представником не спростовано наявності існування перешкод для передачі позивачкою кредитної картки третім особам (рідним або близьким особам), які б могли її використати, перебуваючи в м. Києві.

Поряд з цим, 05.07.2022 року до ЄРДР було внесено відомості за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та розпочато кримінальне провадження за № 0000737. Вказані відомості внесені на підставі заяви ОСОБА_1 , в якій остання повідомила, що: 04.07.2022 року близько 04.07.2022 року близько 16:00, невстановлена особа, перебуваючи у невстановленому місці, шляхом обману, зателефонувала позивачці та представилася працівником ПрАТ «Київстар», заволоділа грошовими коштами із банківських карток.

Разом з тим, будь-яких процесуальних рішень в межах здійснення кримінального провадження за № 0000737 від 05.07.2022 року, яке б в силу положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України мало преюдиційне значення при розгляді даного спору, органом досудового розслідування не приймалося.

Підсумовуючи наведене, судом не встановлено будь-яких порушень зі сторони АТ КБ «Приватбанк» умов кредитного договору № SAMDN4506 від 02.01.2013 року, які б давали підстави для його розірвання за пред`явленими позивачкою вимогами.

У свою чергу, позовні вимоги про припинення нарахування по картці/рахунку ОСОБА_1 щомісячних нарахувань та заборгованості, а також скасування всіх раніше нарахованих платежів та заборгованості не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.10.2019 року (справа № 320/8618/15-ц) прийшов до наступних правових висновків у подібних правовідносинах.

Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги.

Нарахування позивачу пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині не підлягають задоволенню.

Як наслідок, не підлягає задоволенню позовна вимога про покладення на відповідача обов`язку відновити залишок коштів по картці, оскільки вона є похідною вимогою від вищеназваних.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та розірвання договору в повному обсязі.

У зв`язку з відмовою у позові, суд, у відповідності до положення ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне залишити за позивачкою витрати, пов`язані із наданням їй правничої допомоги, а решту судових витрат по справі, пов`язаних зі сплатою судового збору, покласти на державу згідно приписів ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 81, 263 ЦПК України, на підставі ст. ст. 203, 651, 653, 1073 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та розірвання договору відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», адреса: 01001,м. київ, вул. Грушевського, 1Д, .

Рішення у повному обсязі складено 27 квітня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук