Справа № 215/2833/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2023 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Камбул М.О.,

за участю: секретаря судового засідання Савельєвої Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача.

15.05.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ТОВ «Промислові ремонти» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якій просила стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату розмірі 32472,76 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день звернення до суду в розмірі 13479,18 грн., а також витрати по справі на правничу допомогу в розмірі 4500 грн. та судовий збір.

Вказує, що вона з 01.02.2017 працювала на ТОВ «Промислові ремонти» на посаді машиніста крана 5 розряду виробничої дільниці з ремонту устаткування №2 та під тиском була звільнена з посади за згодою сторін, на підставі ст. 36 КЗПП України 07.04.2023. Зазначає, що при звільненні в порушення норм трудового законодавства, їй не була виплачена компенсація за невикористану основну відпустку за період роботи з 01.02.2022 по 04.04.2023 та зарплата на загальну суму 32472,76 грн, що підтверджується розрахунковим листком за квітень 2023, виданим їй в день звільнення.

Оскільки ТОВ «Промислові ремонти» не здійснили розрахунок заробітної плати в день звільнення, вважає, що на її користь підлягає стягненню невиплачена заробітна плата при звільненні в сумі 32472,76 грн. та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно форми ОК-7 заробітна плата позивача на підприємстві відповідача за лютий-березень 2023 складала 14861,70 грн., середньоденна заробітна плата складає 345,62 грн. (14861,70 грн.: 43 дні = 345,62 грн.), таким чином середній заробіток за весь час затримки розрахунку з дня звільнення по день звернення до суду складає 13479,18 грн. (з 07.04.2023 по 15.05.2023 39 днів, 345,62 грн. * 39 дні=13479,18 грн.).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 з 01.02.2017 по 07.04.2023 перебувала в трудових відносинах з ТОВ «Промислові ремонти», що підтверджується записами в копії трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 7-8).

07.04.2023 позивача було звільнено з підприємства за угодою сторін згідно зі ст. 36 ЗУпП України, що підтверджується копією наказу про звільнення з роботи № 3/59 у від 07.04.2023, згідно якого ОСОБА_1 має компенсацію за невикористану основну відпустку за період роботи з 01.02.2022 по 07.04.2023 23 календарних дні, та за невикористану додаткову відпустку за роботу у шкідливих та важких умовах праці за період роботи з 18.08.2022 по 07.04.2023 3 календарних дні (а.с. 9).

Згідно розрахункового листка за квітень 2023 ОСОБА_1 нараховано компенсацію відпустки за 26 днів в розмірі 9809,80 грн., та борг за підприємством на кінець місяця станом на 07.04.2023 складає 32472,76 грн., з нормою відпрацьованого часу за місяць 172,5 год. (а.с.4).

З індивідуальних відомостей застрахованої особи за формою ОК-5, вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 за лютий 2023 складала 8648,18 грн, за березень 2023 6213,52 грн. (а.с. 12).

Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним позов задовольнити.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.02.2017 по 07.04.2023 перебувала в трудових відносинах з ТОВ «Промислові ремонти» (а.с. 7-8).

Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до частини шостої тієї ж статті своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Крім того судом враховується, що згідно із підпунктом 164.2.1 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до підпункту 168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України, податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст.167 цього Кодексу.

Згідно пункту 167.1. ст. 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Як встановлено пунктом 16-1 підрозділу 10. інших перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір, а саме згідно підпункту 1.3 ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді заробітної плати.

Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Як вбачається з розрахункового листка за квітень 2023 ОСОБА_1 нараховано компенсацію відпустки за 26 днів в розмірі 9809,80 грн., та за підприємством на кінець місяця станом на 07.04.2023 існує борг, що складає 32472,76 грн. (а.с.4).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Враховуючи, що відповідачем при звільненні позивача не сплачено невиплачену заробітну плату, тому суд вваажє, що вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 32472,76 грн., з яких 9809,80 грн. за невиплачену відпустку та 22662,96 грн заробітна плата.

Щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

За змістом ч.1 ст. 117 КЗпП України, обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина 2 ст. 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17, провадження № 11-1210апп19.

Згідно з пунктами 1-4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з відповідними змінами (далі Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом другим Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктами 3 та 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата: доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітникам-почасовикам; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Пунктом 8 Порядку унормовано, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 пункту 8 Порядку).

Так, згідно розрахункового листа норма відпрацьованих годин за квітень 2023 складає 172,5 год.(а.с. 4).

Суд погоджується з розрахунком позивача, щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, так як згідно форми ОК-5 заробітна плата позивача за лютий-березень 2023 складала 14861,70 грн. (8648,18 грн. +6213,52 грн.=14861,70 грн.), середньоденна заробітна плата складає 345,62 грн. (14861,70 грн.: 43 дні = 345,62 грн.), таким чином середній заробіток за весь час затримки розрахунку з дня звільнення по день звернення до суду складає 13479,18 грн. (з 07.04.2023 по 15.05.2023 39 днів, 345,62 грн. * 39 дні=13479,18 грн.).

Оскільки позивачу не були виплачені всі належні суми у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, суд вважає, що наявні всі підстави для стягнення з відповідача 32472,76 грн. невиплаченої заробітної плати та 13479,18 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З огляду на положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору в частині позову про стягнення заробітної плати на підставі положення п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач, відповідно п. 1 ч. 5 ЗУ «Про судовий збір», звільнена від його сплати при зверненні до суду, суд вважає необхідним, стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1073,60 грн. на користь держави.

Щодо частини позову про стягнення середнього заробітку, позивачем при зверненні до суду було сплачено 1073,60 грн. судового збору, позов задоволено в повному обсязі, тому відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073,60 грн. а.с. 26, сплачений позивачем при зверненні до суду.

Судом не вирішується питання щодо стягнення витрат на правову допомогу, оскільки відповідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст. 47, 115, 116, 117 КЗпП України, керуючись ст.ст. 12, 19, 43, 49, 76, 89, 133, 141, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в розмірі 32472,76 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 13479,18 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти» судовий збір у розмірі 1073,60 грн. на користь держави.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти» судовий збір у розмірі 1073,60 грн. на користь ОСОБА_1 .

Рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 04 серпня 2023 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти», , місцезнаходження за адресою: 50078, м. Кривий Ріг, м-н Індустріальний, 67/19.

Суддя: