Номер провадження: 22-ц/813/3511/23
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/21883/16-ц

Номер провадження: 22-ц/813/3511/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Власенко С.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідачі 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3 ,

- треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору 1) ОСОБА_4 , 2) державний нотаріус Першої Одеської державної нотаріальної контори Садова Т.С., 3) приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Богун І.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , державного нотаріуса Першої Одеської державної нотаріальної контори Садової Т.С., приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Богун І.А., про визнання недійним заповіту, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності, визнання права на спадкування, визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Шенцевої О.П. 01 червня 2022 року, повний текст складений 07 червня 2022 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним уточненим у подальшому позовом, в якому остаточно просить; 1) визнати недійним заповіт ОСОБА_5 від 15.02.2012 року; 2) визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30.01.2014 року, видане на ім`я ОСОБА_2 ; 3) визнати недійсним договір купівлі-продажу від 24.02.2017 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; 4) скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 ; 5) визнати за ОСОБА_1 право на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 ; 6) визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення 5-5 «А» по АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що приблизно в 2007 2009 році ОСОБА_5 , онукою якої є позивачка, склала нотаріально посвідчений заповіт на ім`я ОСОБА_1 , яким заповіла спірне майно ОСОБА_1 ..

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Після відкриття спадкової справи позивачці стало відомо про наявність іншого заповіту ОСОБА_5 від 15.02.2012 року.

Після смерті прабабусі відкрилася спадщина у вигляді майна: - квартири АДРЕСА_1 ; - нежитлового приміщення (сарай) 5-5 «А» по АДРЕСА_2 ; - квартири АДРЕСА_3 та автомобіля марки ТОУОТА.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.10.2012 року, позивачка вступила у право власності на частину спадкового майна, а саме - на квартиру АДРЕСА_3 .

У 2014 році їй стало відомо, що іншу частину спадкового майна прийняла тітка - відповідачка по справі - ОСОБА_2 . Так, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 30.01.2014 року на ім`я ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на - квартиру АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення (сарай) 5-5 «А» по АДРЕСА_2 .

На час прийняття спадщини позивачка була неповнолітньою, тому не мала можливості самостійно вживати заходи щодо захисту своїх прав та інтересів. Крім того, на той момент позивачці не було відомо, що первісний заповіт був складений на її користь, а відповідачка - ОСОБА_2 , яка є онукою померлої, скориставшись станом здоров`я ОСОБА_5 , яка через стійкий розлад здоров`я не могла усвідомлювати своїх дій, змусила останню змінити умови заповіту на свою користь.

Позивачка зазначає, що спадкодавець проходила стаціонарне та амбулаторне лікування в КП «Одеський обласний онкологічний диспансер». Лікування проводилося сильнодіючими ліками, які могли негативно вплинути на фізичний, розумовий та психологічний стан ОСОБА_5 .. Тому на момент складення заповіту 15.02.2021 року ОСОБА_5 не могла керувати своїми діями та усвідомлювати їх наслідки.

Крім того, 24.02.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Богун Іриною Андріївною, відповідно до якого право власності на спірне майно перейшло до ОСОБА_3 (Т. 1, а. с. 2 5, 68 72).

Позиція відповідачки в суді першої інстанції

Адвокат Ігнатьєв Ю.О., діючий від імені ОСОБА_2 , подав до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Представник відповідачки посилається на те, що з вересня 2012 року позивачці було відомо про існування спадкового майна та заповіту від 15.02.2012 року.

Крім того, на підставі оскаржуваного заповіту позивачка отримала свідоцтво про право на частину спадкового майна (а. с. 45 49).

У відзиві на позовну заяву адвокат Ігнатьєв Ю.О., діючий від імені ОСОБА_2 , просить в задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що позивачкою за оскаржуваним заповітом було отримано спадкове майно та на день отримання свідоцтва про право на спадщину на її ім`я вона не оспорювала вказаний заповіт.

Представник відповідачки зазначає, що позивачка з позовними вимогами до інших спадкоємців - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не зверталась, та в якості третіх осіб не зазначала, хоча можливе рішення може порушувати їх права, оскільки скасує правову підставу їх права власності на успадковане ними майно.

Крім того, успадковане ОСОБА_1 майно було продано позивачкою, тому скасування оспорюваного нею заповіту порушить права нових власників.

Позивачкою не було доведено, що на момент смерті ОСОБА_5 остання не могла усвідомлювати значення своїх дій.

Щодо посилання позивачки про продаж майна, то ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2017 року договори купівлі-продажу квартири та нежитлового приміщення укладені 24.02.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано (Т. 2, а. с. 68 74).

Позиція позивачки щодо доводів відзиву відповідача на позов

У відповіді на відзив позивачка зазначає, що на момент складення заповіту від 15.02.2012 року вона була неповнолітньою особою.

Позивачкою було подано клопотання про проведення посмертної судово-психічної, експертизи на вирішення якої поставити питання про здатність усвідомлювати заповідачем ОСОБА_5 значення своїх дій, віддавати їм належну оцінку та планувати настання відповідних наслідків (Т. 2, а. с. 103 106).

Зміст рішення суду першої інстанції, мотивування висновків суду

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 01 червня 2022 року відмовлено у задоволені вищевказаного позову ОСОБА_1 ..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що отримання позивачкою свідоцтва про право на спадщину, отримання нею у володіння та розпорядження спадкового майна, свідчить про те, що станом на 17.10.2012 року у позивачки не виникало будь-яких сумнівів щодо дійсності спірного заповіту. Більше того, позивачка оспорює заповіт, яким, у тому числі, і їй заповідалося майно, яке в результаті і було успадковане, а у подальшому продане. Позивачка звернулася з позовом не до усіх спадкоємців згідно спірного заповіту.

Крім того, будь-яких належних доказів щодо психічного стану спадкодавця в момент вчинення правочину матеріли справи не містять (Т. 3, а. с. 139 - 142).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення, яким направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) станом на 01.06.2022 справа перебувала на стадії підготовчого провадження. Під час підготовчого провадження клопотання учасників справи не були вирішені судом, що є порушенням п. 10 ч. 2 ст. 197 ЦПК України; 2) судом першої інстанції не були досліджені всі обставини справи. Судом не було враховано, що станом на 01.06.2022 року призначену судом експертизу не було проведено; 3) оскаржуване рішення було прийнято в період дії воєнного стану та карантинних обмежень (Т. 3, а. с. 153 156).

Позиція відповідачки в апеляційному суді

Адвокат Завальнюк Дмитро Юрійович, діючий від імені ОСОБА_2 , у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає, що на момент подання заяви про прийняття спадщини позивачці виповнилось 17 років, тому вказане спростовує доводи, щодо порушення прав неповнолітньої особи. Після смерті спадкодавця ОСОБА_1 як прийняла спадщину за оспорюваним заповітом, так і отримала свідоцтво про право на спадщину за оспорюваним нею заповітом. Вказане свідчить, що на момент отримання у володіння та розпорядження майном, станом на 17.10.2012 року у позивачки не виникало будь-яких сумніві щодо дійсності заповіту. Крім того, позивачка оспорює заповіт, яким в тому числі і їй заповідалось майно, яке в результаті і було успадковане та у подальшому продане. Вірними є висновки суду першої інстанції про звернення до суду з вказаним позовом до неналежного відповідача.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.08.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 01 червня 2022 року було залишено без руху (Т. 3, а. с. 168 168 зворотна сторона).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.08.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 01 червня 2022 року (Т. 3, а. с. 174 174 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.08.2022 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду та призначено розгляд справи (Т. 3, а. с. 175).

28.03.2023 року від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника. У вказаній заяві апелянт просить апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі.

18.04.2023 року від адвоката Завальнюка Д.М., діючого від імені ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Інших клопотань від учасників справи не надійшло.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення сторонами своєї правової позиції у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (Т. 1, а. с. 96). Після смерті ОСОБА_5 03.07.201 року Першою державної нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №197/2012 (Т. 1, а. с. 93).

05.09.2012 року позивачка особисто звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 за заповітом (Т. 1, а. с. 95).

Відповідно до копії спадкової справи, а саме - копії заповіту від 15.02.2012 року, відповідно до якого ОСОБА_5 на випадок смерті здійснила розпорядження, щодо належного їй майна, а саме:

- частку квартири АДРЕСА_3 заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- земельну ділянку 91, 92, площею - 0,085 га., яка розташована в Одеській області Роздільнянському районі на території Єреміївської сільської ради в садівничому товаристві «Одеський портовик» заповіла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- легковий автомобіль марки Toyota Corolla, 1998 року випуску, квартиру АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення 5-5 «А» по АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- квартиру АДРЕСА_4 заповіла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (Т. 1, а. с. 99).

17.10.2012 року позивачка ОСОБА_1 звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, який на даний час оскаржує (Т. 1, а. с. 122).

17.10.2012 року на ім`я позивачки ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку квартири АДРЕСА_3 (Т. 1, а. с. 168).

По справі виникли спадкові правовідносини щодо визнання заповіту недійсним та пов`язаними з цим наслідками.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що справу розглянуто у підготовчому провадженні, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Разом з тим, положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання (частина перша статті 196 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є:

1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;

2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;

3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;

4) вирішення відводів;

5) визначення порядку розгляду справи;

6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Згідно з положеннями частини другої статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема: вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань у разі складності справи) для розгляду справи по суті; встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання; може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене 01 червня 2022 року по суті спору в підготовчому судовому засіданні, оскільки в його вступній частині вказано, що Приморський районний суд м. Одеси розглянув справу у відкритому судовому засіданні.

Частинами другою, третьою статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про:

1) залишення позовної заяви без розгляду;

2) закриття провадження у справі;

3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд першої інстанцій у порушення частини другою статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання не постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, проте, фактично, провів судовий розгляд по суті, тому це порушення норм процесуального права не є таким, яке могло б бути самостійною підставою для скасування рішення у разі, якщо б воно є правильним по суті спору та законним. Вказане, це не впливає на вирішення справи судом першої інстанції по суті.

Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного суду від 26 квітня 2022 року у цивільній справі №

759/5866/20.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Як встановлено матеріалами справи, а саме - копією заповіту від 15.02.2012 року, відповідно до якого ОСОБА_5 на випадок смерті здійснила розпорядження, щодо належного їй майна, а саме:

- частку квартири АДРЕСА_3 заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- земельну ділянку 91, 92, площею - 0,085 га., яка розташована в Одеській області Роздільнянському районі на території Єреміївської сільської ради в садівничому товаристві «Одеський портовик» заповіла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- легковий автомобіль марки Toyota Corolla, 1998 року випуску, квартиру АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення 5-5 «А» по АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- квартиру АДРЕСА_4 , заповіла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (Т. 1, а. с. 99).

Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Це право тісно пов`язано з особою, а тому вчинення заповіту через представника не допускається.

За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином, який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту.

Загальні вимоги до форми заповіту згідно з нормами ст. 1247 ЦК такі: заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу.

Цивільний Кодекс України проголошує принцип свободи заповіту, відповідно до якого заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Крім того, він може без зазначення будь-яких причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складення заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У ст. 1248 ЦК передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно, з її слів або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Відповідно до норм ч. ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до копії спадкової справи із заявами про прийняття спадщини звернулись - ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 .

17.10.2012 року на ім`я позивачки ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку квартири АДРЕСА_3 . (Т. 1, а. с. 168).

20.02.2013 року на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на легковий автомобіль марки Toyota Corolla, 1998 року випуску (Т. 1, а. с. 188).

25.02.2013 року на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на нежитлове приміщення 5-5 «А» по вул. Садовій в м. Одеса (Т. 1, а. с. 218).

13.01.2014 року ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 (Т. 1, а. с. 277).

25.02.2013 року на ім`я ОСОБА_7 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_4 (Т. 1, а. с. 249).

Звертаючись до суду з вказаним позовом , ОСОБА_1 просить визнати недійсний заповіт, який складений на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 .

Однак з позовом звернулась лише до одного спадкоємця - ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним заповіту, позивачка не заявила вимог до всіх осіб, на користь яких було складено оскаржуваний заповіт та у випадку його скасування можуть бути порушенні їх права, тобто позивачка не заявила вимог до належних відповідачів.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Зазначений висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц.

Щодо доводів апеляційної скарги про не проведення експертизи по справі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2020 року призначено у справі посмертну судово-психіатричну експертизу. Проведення експертизи доручено судовим експертам Комунальній установі "Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я", вул. Ак. Воробйова, 9, м. Одеса, 65031. Витрати на проведення судової експертизи покладено на ОСОБА_1 (Т. 3, а. с. 102 103).

Матеріали справи були направлені на адресу КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» (Т. 3, а. с. 104, 105).

На виконання вимог ухвали про призначення експертизи експертною установою було повернуто матеріали справи на адресу суду з клопотанням експерта про витребування додаткових матеріалів. Крім того вказане клопотання містить посилання, що ухвалою суду було покладено обов`язок про сплату за проведення вказаної експертизи на ОСОБА_1 . Експертом зазначено, що станом на 10.11.2021 (дата звернення з клопотанням) за рахунком для сплати вартості експертизи до експертної установи ніхто не звертався.

Матеріали справи містять відомості про ознайомлення адвокатом Погібком О., діючим від імені позивачки, з матеріалами справи після їх повернення з експертної установи (Т. 3, а. с. 115).

В судовому засіданні 21.02.2022 року було задоволено клопотання експерта про витребування додаткових документів для проведення експертизи та у зв`язку з чим було відкладено розгляду справи на 12.04.2022 року (Т. 3, а. с. 118 - 119).

В судове засідання призначене на 12.04.2022 року сторони не з`явились, відповідно до довідки секретаря судового засідання у справі було оголошено перерву до 01.06.2022 року (Т. 3, а. с. 123).

Станом на 01.06.2022 року клопотання експерта не було виконано, саме з вини заінтересованою у проведенні експертизи сторони (позивачки).

Колегія суддів звертає увагу на те, що з клопотанням про повторне призначення експертизи та про надання доказів сторони не звертались.

Щодо доводів апелянта про ухвалення рішення за відсутності позивачки та її представника в період дії воєнного стану та карантинних заходів, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що під час воєнного стану скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Указом Президента України №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, тобто до 27 березня 2022 року.

Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» внесені зміни до ст. 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ. Відповідно до цих змін продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» постановлено на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до інформації яка міститься на сайті судової влади Приморського районного суду м. Одеси про особливості роботи суду в період воєнного стану, зазначено, що суд працює в штатному режимі, будь-яких обмежень з запровадженням воєнного стану не було здійснено.

Колегія суддів звертає увагу, що з 11 травня 2020 року в Україні почато перший етап послаблення карантинних обмежень, введених у зв`язку з пандемією коронавірусу, зокрема, дозволено діяльність адвокатів (відповідно до змін внесених постановою Кабінету Міністрів України № 343 від 04 травня 2020 року).

У судове засідання, яке призначене на 01.06.2022 року учасники справи не з`явилися, повідомлялися про час та місце розгляду справи в порядку, встановленому законом.

З клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з введенням воєнного стану та необхідності надання доказів, неможливості прибути у судове засідання позивачка та його представник не звертались.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що позивачка та його представник не були позбавлені права на звернення із заявою про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи.

Суд першої інстанції правомірно визнав причини неявки в судове засідання сторони позивача неповажними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Підстави касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій статті 389 ЦПК України, передбачені частиною другою цієї статті.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України,

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси 01 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 27 квітня 2023 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе