ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 року

м.Черкаси

Справа № 706/867/22
Провадження № 22-ц/821/851/23
Категорія: 301010300

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

прокурора: Антощук С.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Христинівська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу керівника Уманської окружної прокуратуриВолодимира Панченка на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2022 року (ухваленого під головуванням судді Орендарчука М.П. в приміщенні Христинівського районного суду Черкаської області, повний текст рішення складено 09 грудня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Христинівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно,-

в с т а н о в и в :

11 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся доХристинівського районного суду Черкаської області із позовом до Христинівської міської ради про визнання права власності на нежитлові приміщення за набувальною давністю.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2010 році ним за цивільно-правовими угодами із власниками майнових паїв колективного сільськогосподарського підприємства «Іскра» с. Сичівка Уманського (колишнього Христинівського) району було придбано Свідоцтва про право власності на майнові паї члена колективного сільськогосподарського виробництва (майнові сертифікати).

На придбані ним майнові сертифікати, вказує позивач, згідно рішення зборів співвласників майнових паїв КСП «Іскра» с. Сичівка Уманського району Черкаської області від 16.06.2011 №4 йому було виділено майно в натурі.

Вказує, що до виділеного майна відноситься виробничий будинок по АДРЕСА_1 , який включає в себе згідно технічного паспорту, складеного станом на 08.08.2022 приватним підприємством «Уманський центр технічної інвентаризації» наступні будівлі: під літером: «А1 нежитлова будівля гараж, «а2» оглядова яма, «Б1» нежитлова підсобна будівля, «В1» нежитлова підсобна будівля.

ОСОБА_1 зазначає, що маючи намір відносно ведення особистого селянського господарства, вирішив зареєструвати за собою право власності на вищезазначене нерухоме майно, але у позасудовому порядку це зробити неможливо у зв`язку з відсутністю у позивача правовстановлюючих документів на нього.

Довідка, видана старостою села Сичівка Уманського району та головою майнової комісії по розпаюванню колишнього КСП «Іскра» с. Сичівка від 27.07.2022 №153 не є документом, на підставі якого здійснюється реєстрація права приватної власності на нерухоме майно.

ФГ «Вікос» с. Сичівка Христинівського району, згідно статутних документів, яке являлося правонаступником колишнього КСП «Іскра», у даний час припинило діяльність та господарство ліквідовано, як юридичну особу, про що вчинено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи від 09.07.2018 номер запису: 2000033, тому відповідачем у цій справі являється Христинівська територіальна громада в особі міської ради, на території якої знаходиться майно, що є предметом позову.

Позивач вказує, що ще на той час Сичівською сільською радою Христинівського району на належний позивачу виробничий будинок було прийнято рішення про присвоєння адреси: АДРЕСА_1 .

Крім того, на його замовлення приватним підприємством «Уманський центр технічної інвентаризації станом на 08.08.2022 було проведено інвентаризацію комплексу будівель та споруд по АДРЕСА_1 та заведено інвентаризаційну справу.

У зв`язку з відсутністю у нього необхідного пакету документів, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», зазначає позивач, він не може в установленому порядку зареєструвати в органах державної реєстрації своє право власності на нерухоме майно, яке є предметом цього позову.

Вказує, що він відкрито володіє та користується нерухомим майном по АДРЕСА_1 з 2010 року, тобто уже на протязі близько 12 років, що є більш ніж достатньо.

У зв`язку з чим, позивач просить суд постановити рішення, яким визнати за ним право власності на нерухоме майно - нежитлові будівлі, що знаходяться по АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку набувальної давності право приватної власності на виробничий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який відповідно до технічного паспорту, складеного станом на 08 серпня 2022 року ПП «Уманський центр технічної інвентаризації», складається та позначений під літ.: «А1 - нежитлова будівля гараж, «а2» - оглядова яма, «Б1» - нежитлова підсобна будівля, «В1» - нежитлова підсобна будівля.

Рішення суду мотивовано, зокрема тим, що позивач наданими на адресу суду доказами достовірно довів факт набуття ним права власності на майно за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном з 2010 року.

Інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, не має, а отже визнання права власності на майно за ОСОБА_1 не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій через засоби поштового зв`язку 01 травня 2023 року , керівник Уманської окружної прокуратури Володимир Панченко, вважаючи оскаржуване рішення суду таким, що не базується на нормах матеріального права, ухваленим на підставі неповно з`ясованих обставин, без підтвердження їх доказами та із грубим порушенням норм процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2022 року та ухвалити нове рішення , яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що визнаючи право власності на об`єкти нерухомості за ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що нежитлова будівля гараж, оглядова яма, нежитлові підсобні будівлі відповідають ознакам майна, що може стати об`єктом права набувальної давності, якими позивач заволодів добросовісно.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, будь-які правовстановлюючі документи на нерухоме майно відсутні, позивачем не надані докази про його зведення із дотриманням будівельних норм та введення в експлуатацію.

Технічний паспорт на об`єкти нерухомості, право власності на які визнано судом, виготовлений лише 08.08.2022 на замовлення позивача.

Прокурор вказує, що недоведеним є факт придбання позивачем за цивільно-правовими угодами майнових паїв КСП «Іскра».

Покладена в основу оскаржуваного судового рішення копія довідки виконавчого комітету Сичівської сільської ради за №153 від 27.07.2022, яка підписана головою майнової комісії Володимиром Чамиком та старостою с. Сичівка ОСОБА_2 , вимогам допустимого та достовірного доказу не відповідає, оскільки виконавчий комітет Сичівської сільської ради є припиненою юридичною особою.

Однією із обов`язкових умов набуття права власності за набувальною давністю є відкритість володіння майном, вказане, зокрема, означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає 10 років.

Посилаючись на висновки , викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2022 у справі № 910/17274/17, зазначив, що позивачем у даній справі не надано доказів давнісного володіння майном та ставлення до нього як до особистого.

Згідно витягу зі звіту про незалежну оцінку комплексу нежитлових будівель і споруд, станом на 03.08.2022 об`єкт оцінки не використовувався ні за функціональним, ні за будь-яким іншим призначенням, в будівлях відсутні інженерні комунікації.

Щодо підстав представництва прокурором інтересів держави, то в апеляційній скарзі звернуто увагу, що Христинівська міська рада, як уповноважений державою орган здійснювати відповідні правомочності у спірних правовідносинах, в порушення вимог ст. 19 Конституції України діяла не у спосіб, визначений Законом.

Незважаючи на необґрунтованість позовних вимог, проти їх задоволення не заперечувала, із апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції не зверталася.

Крім того, визнання права власності на об`єкт нерухомості опосередковує перехід до особи поза конкурентними засадами права на земельну ділянку, на якій таке майно розташоване.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 21 червня 2023 року, ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що ґрунтується на засадах верховенства права, законним і обґрунтованим, просив в задоволенні апеляційної скарги Уманської окружної прокуратури на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2022 року відмовити, а рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування відзиву вказує, що посилання апелянта в скарзі, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження законності набуття позивачем права користування виробничим будинком та його добросовісність, як основну підставу для визнання права власності на майно за давністю користування та невідповідність вимогам допустимого та достовірного доказу довідки ВК Сичівської сільської ради №152 від 27.07.2022, не заслуговують на увагу.

Вказує, що на початковий момент володіння спірним майном були відсутні ті обставини, які ставили під сумнів правомірність користування ним майном, протягом тривалого часу будь-яких звернень з приводу володіння майном до нього та органів місцевого самоврядування не надходило, при тому, що він володів майном відкрито протягом тривалого часу.

Вважає, що староста в силу вимог ст. 541 Закону України «Про місцеве самоврядування» мав право видати довідку №173 від 24.06.2022 року.

Посилання апелянта, що судом під час ухвалення рішення не встановлено добросовісності заволодіння ОСОБА_1 саме чужим майном також вважає необгрунтованими.

Згідно даних довідки виконавчого комітету Сичівської сільської ради № 153 від 27.07.2022, спірним нерухомим майном відкрито і безперервно користується позивач. Спірне майно на обліку як безхазяйна нерухома річ не обліковується, що свідчить про заволодіння саме чужим майном та, відповідно, про дотримання судом вимог ст. 214 ЦК України.

Зазначає, що за даними технічного паспорта на виробничий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , складеного станом на 08.08.2022 ПП «Уманський центр технічної інвентаризації», наявні будівлі складаються та позначено під літ.: «А1»-нежитлова будівля гараж, «а2»-оглядова яма, «Б1» -нежитлова підсобна будівля, «В1»- нежитлова підсобна будівля. Інформація щодо незавершеного чи самочинного будівництва відсутня, що спростовує посилання апелянта про відсутність доказів зведення будівель із дотриманням будівельних норм та введення в експлуатацію.

Вважає, що підстави для представництва інтересів держави органами прокуратури немає, оскільки прокурором не доведено наявність порушення прав та законних інтересів держави.

У відзиві на апеляційну скаргу, Христинівська міська рада в особі голови Наконечного М., просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою керівника Уманської окружної прокуратури на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 09.12.2022, мотивуючи тим, що Христинівська міська рада у даній справі, як відповідач, була представлена належним представником, повноваження якого посвідчувалися у встановленому законом порядку.

Вказує, що підстав для представництва інтересів держави органами прокуратури немає, оскільки прокурором не доведено належність представництва, тобто порушення прав та законних інтересів держави.

Крім цього, вважає, що жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії протоколу №4 загальних зборів уповноважених співвласників майнових паїв від 16.06.2011 було виділено майно в натурі власникам майнових паїв по структурі 30 відсотків технікою та 70 відсотків будівлями.

08.08.2022 року Уманським центром технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 . Замовником технічної інвентаризації у вказаному технічному паспорті зазначено ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу звіту про незалежну оцінку комплексу нежитлових будівель і споруд, виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 03.08.2022 року ринкова вартість зазначеного нерухомого майна становить 28 000 грн. Замовником оцінки є ОСОБА_1 .

Відповідно до запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи від 09.07.2018 номер запису: 2000033 фермерське господарство «Вікос» припинило свою діяльність та ліквідовано.

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Сичівської сільської ради встановлено, що ОСОБА_1 дійсно в рахунок придбаним у співвласників колишнього КСП «Іскра» с.Сичівка майнових паїв, було викуплено та передано в натурі нежитлова споруда та підсобні будівлі по АДРЕСА_1 у 2010 р.

Крім того, в матеріалах справи міститься відповідь виконавчого комітету Христинівської міської ради на запит Христинівського районного суду Черкаської області , з якої вбачається, що інформація про наявність державної реєстрації колективного сільськогосподарського підприємства «Іскра» с.Сичівка Уманського району Черкаської області , відсутня в реєстрі.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга керівника Уманської окружної прокуратури Володимира Панченка підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам.

За змістом статті 328 ЦК України набуття права власності - певний юридичний склад, із яким закон пов`язує виникнення в особи права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, потрібно враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна у її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю можливе лише за наявності у сукупності таких умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та безперервність строку володіння ним.

При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом.

Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Зазначений правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 27 вересня 2018 року у справі № 571/1099/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 683/2047/16-ц.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Отже умовами набуття права власності за набувальною давністю є:

1) добросовісність користування майном, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику цього майна у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 10 років; 2) відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; 3) безперервність користування протягом 10 років;

4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на це майно.

Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності на майно за набувальною давністю.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме довідки Виконавчого комітету Сичівської сільської ради № 153 від 27 липня 2022 року, підписаної головою майнової комісії В. Чалик та старостою с. Сичівка Н.Ткач, вбачається, що ОСОБА_1 дійсно в рахунок придбаним у співвласників колишнього КСП «Іскра» с.Сичівка майнових паїв, було викуплено та передано в натурі нежитлова будівля та підсобні будівлі по АДРЕСА_1 у 2010 році.

Відповідно до частини 1 статті 77 ЦПК України та частини 1 статті 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до пункту 10 частини 5 статті 54-1 Закону України «Про органи місцевого самоврядування в Україні» староста бере участь у здійсненні контролю за станом благоустрою відповідного старостинського округу та інформує сільського, селищного, міського голову, виконавчі органи сільської, селищної, міської ради про результати такого контролю.

Колегія суддів, враховуючи визначені законом повноваження старости вважає, що саме вказана особа володіє повною інформацією з приводу майна, яке знаходиться на території старостинського округу та, як уповноважена особа, не обмежена правом на надання такої інформації за запитом третіх осіб.

Матеріали справи не містять належних доказів, що інформація, яка міститься в довідці є недостовірною, тому доводи прокурора в апеляційній скарзі, що недоведеним є факт придбання позивачем за цивільно-правовими угодами майнових паїв КСП «Іскра» є необгрунтованими.

Отже, матеріали справи містять належні докази на підтвердження існування нерухомого майна, право власності на яке за набувальною давністю просить визнати позивач.

Однак, судом першої інстанції не встановлено і матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження виділення та користування земельною ділянкою , на якій розміщене оспорюване нерухоме майно.

Таким чином, визнаючи право власності на нежитлову будівлю, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають істотне значення у справі та фактично вирішив питання щодо користування земельною ділянкою, яка є необхідною для її обслуговування.

Відповідно до вимог ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності, на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною 2 ст. 120 ЗК України передбачено, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Отже, задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності на спірні нежитлові приміщення, що розташовані на земельній ділянці, яка перебуває у власності територіальної громади, суд першої інстанції не звернув увагу, що земельна ділянка у користування позивачеві не надавалась.

Щодо участі прокуратури в інтересах держави в особі Христинівської міської ради, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 05.06.2019 у справі № 3-234/2018(3058/18) підкреслив те, що орган законодавчої влади відповідно до ч. 2 ст. 131, п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України визначив лише організацію та порядок діяльності прокуратури, а тому повноваження прокуратури, у тому числі щодо представництва інтересів держави в суді, встановлені Основним Законом, не можуть бути передані законом будь-яким іншим державним органам.

Так, згідно зі ст. 5 Закону України «Про прокуратуру» функції прокуратури України здійснюються виключно прокурорами, делегування функцій прокуратури, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається.

Конституційний Суд України також зазначив, що стосовно повноваження прокуратури щодо представництва інтересів держави в суді в Основному Законі міститься застереження: «у виключних випадках і в порядку, що визначені законом». Про такі випадки йдеться, зокрема, у ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», згідно з якою прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (абзац перший).

Отже, Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що органи прокуратури є конституційно визначеним державним органом, який має конституційні повноваження щодо представництва інтересів держави в суді.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 наголосив, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

При цьому, пунктом 3 ч. 6 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що під час здійснення представництва інтересів держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи.

Таким чином, наведені вище норми законів та рішення Конституційного Суду України, надають прокуророві право з метою захисту порушених інтересів держави, що залишилися незахищеними унаслідок бездіяльності компетентних органів, ініціювати перегляд судових рішень у справах за позовами інших осіб, розглянутих без участі прокурора.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 р. у справі № 587/430/16-ц також виклала правовий висновок, згідно якого прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, а також у разі його відсутності. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Отже, нормами діючого законодавства передбачена можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках, а саме, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; а також у разі відсутності такого органу.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

У даному випадку, приймаючи до уваги наявні порушення інтересів держави, які полягають в тому, що визнання за відсутності законних підстав у судовому порядку права власності на нерухоме майно порушує встановлений державою порядок набуття права власності на нього, а також майнові і земельні інтереси держави в особі Христинівської міської ради, якою не вживаються заходи щодо захисту державних інтересів, у тому числі, направлених на оскарження незаконного судового рішення, тобто допущено бездіяльність, є підстави для представництва прокуратурою інтересів держави у справі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/ 2385/18 виклала правовий висновок про те, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

В свою чергу, бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Із матеріалів справи вбачається, що Христинівська міська рада брала участь у розгляді справи у суді першої інстанції, при цьому проти задоволення позову не заперечувала та була обізнана про результати розгляду справи, однак незважаючи на те, що спірний об`єкт, який знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у комунальній власності та у користування позивачу не надавалася, міською радою рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2022 року в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Відповідно до положень ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, житловий і нежитловий фонд, тощо.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

При цьому, ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Разом з тим, міською радою, всупереч наведених вимог законодавства, не вжито заходів щодо отримання правовстановлюючих документів на майно, яке було передано їй на баланс, та у подальшому не вирішено питання щодо оскарження судового рішення у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, дії Христинівської міської ради свідчать про неналежне здійснення нею, як компетентним органом, захисту інтересів держави, що підтверджує обґрунтованість представництва держави та вступу до участі у справі прокурора шляхом подання апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги , що у представника Христинівської міської ради відсутні підстави представляти інтереси міської ради в суді першої інстанції, не приймаються судом апеляційної інстанції.

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (частина перша статті 58 ЦПК України).

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в процесуальному законодавстві розмежовано такі категорії як «самопредставництво» і «представництво». Тобто допускається можливість здійснення процесуального представництва органу державної влади, як в порядку самопредставництва, так й іншими особами, як представниками органу державної влади. Для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такого органу державної влади без додаткового уповноваження.

Подібні висновки зроблені в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року в справі № 667/7582/15-ц (провадження № 61-303св20).

У пунктах 18, 25 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 303/4297/20 (провадження № 14-105цс21) вказано, що:

«починаючи з 29 грудня 2019 року, самопредставництво юридичної особи допускає можливість вчинення у суді процесуальних дій від її імені не тільки керівником або членом виконавчого органу, але й будь-якою іншою особою, уповноваженою на такі дії за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом). Тому можливість участі у справі за правилами самопредставництва юридичної особи того, хто не є її керівником або членом її виконавчого органу, слід підтверджувати або приписом відповідного закону, або приписом статуту чи положення цієї особи, або умовами трудового договору (контракту), зокрема посадовою інструкцією (у разі, якщо такого договору у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника). Якщо інше не передбачено саме цими документами, уповноважений діяти у суді за правилами самопредставництва юридичної особи, має всі права відповідного учасника справи. Зазначене не виключає можливості додаткового подання до суду довіреності юридичної особи, проте самостійно вона не підтверджує повноваження діяти за правилами самопредставництва.

Отже, з 29 грудня 2019 року самопредставництво юридичної особи, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування (в адміністративному судочинстві - також суб`єкта владних повноважень, який не є юридичною особою) у цивільному, господарському й адміністративному судочинствах можуть здійснювати будь-які фізичні особи, уповноважені на це саме відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту).У разі, якщо такого договору (контракту) у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника (наприклад, є посилання на посадову інструкцію), то поряд із підтвердженням наявності трудових відносин, такий працівник подає відповідний документ юридичної особи (зокрема, посадову інструкцію), у якому визначений його обов`язок представляти інтереси цієї особи в суді (діяти за правилами її самопредставництва), а за наявності - також обмеження відповідних повноважень. Наявність або відсутність у ЄДР даних про такого працівника, який поряд із керівником має право вчиняти дії від імені юридичної особи, не впливає на обов`язок останньої підтвердити повноваження цього працівника діяти у судовому процесі на підставі закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), зокрема обсяг цих повноважень».

У матеріалах справи міститься довіреність №16 від 30 березня 2022 року, у відповідності до якої Христинівська міська рада в особі міського голови Наконечного М.М., уповноважила ОСОБА_3 представляти інтереси ради в усіх державних органах влади, органах місцевого самоврядування, загальних, господарських, адміністративних судах всіх рівнів, підприємствах, установах, організаціях, з наданням усіх передбачених чинним законодавством України прав представника міської ради, в тому числі вчиняти всі юридично значимі дії , надання, оформлення та отримання документів (а.с. 23).

Враховуючи довіреність, ОСОБА_3 мав повноваження на представництво органу місцевого самоврядування у суді першої інстанції, а тому такі аргументи прокурора колегія суддів відхиляє.

Отже, за результатами розгляду справи, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини 13 статі 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд зробив висновок про скасування рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2022 року, то судові витрати, понесені Уманською окружною прокуратурою за подання апеляційної скарги в сумі 1488,60 грн., необхідно стягнути з позивача.

Керуючись ст.ст. 258, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу керівника Уманської окружної прокуратуриВолодимира Панченка задовольнити частково.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Христинівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Христинівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Черкаської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 1 488,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 04 серпня 2023 року/