КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3537/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

секретар - Ольшевський П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» - Романенка Михайла Едуардовича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2022 року

встановив:

у листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив у рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором, укладеним 17 грудня 2013 року в розмірі 1 275 446 грн. 94 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,0587 га з кадастровим номером :66:680:0017, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ) шляхом продажу на прилюдних торгах.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Від адвоката Анфьорової К.С., діючої в інтересах відповідача ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 17.12.2013 між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 45/П/84/2013-980, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит на умовах визначених договором. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 17.12.2013 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П., зареєстрований в реєстрі за № 12889. Предметом іпотеки за даним договором являється земельна ділянка, площею 0,0587 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :66:680:0017, цільове призначення - ведення садівництва. 15.07.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Лапневич Т.В., за реєстровим № 780, а також договір № GL19N617898ПВФО від 16.06.2020 року про відступлення права вимоги за кредитним договоором. За умовами даних договорів Товариство набуло право вимоги до ОСОБА_1 . Зазначав, що через порушення умов договору, відповідач має заборгованість у розмірі 1 275 446,94 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 1 094 895,48 грн., заборгованість за процентами - 180 551,46 грн. Позивач також вказував, що Товариством на адресу боржника було надіслано вимогу про усунення порушення, яка нею проігнорована. Посилаючись на викладене, просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу у розмірі 1 275 446,94 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було додано до позовної заяви договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 17 грудня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Лапкевич Т.В. за реєстровим номером №780, тобто відповідач не надав доказів набуття права вимоги за договором іпотеки від 17.12.2013.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч.1 ст. 14 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

За правилами ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи і було правильно встановлено судом першої інстанції, 17.12.2013 між ПАТ «Комерційний Банк «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 45/П/84/2013-980, за умовами якого позичальник отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 1 142 140,69 грн., строком до 20.03.2029, зі сплатою 3,99 % річних, а у разі невиконання та/або неналежного виконання умов кредитного договору процентна ставка становить - стандартна процентна ставка + 4 % річних. Цільове використання кредиту - з метою погашення позичальником заборгованості за кредитним договором № 110/П/76/2008-840 від 20.03.2008.

17.12.2013 в рахунок забезпечення зобов`язання за вказаним кредитним договором між ПАТ «Комерційний Банк «Надра» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, яким іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно - земельну ділянку, площею 0,0587 га, яка розташована в АДРЕСА_1 ,кадастровий номер :66:680:0017, цільове призначення - ведення садівництва. Зазначена земельна ділянка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.03.2008 № 756 (ВКС № 797828) та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 007102 від 25.07.2008.

Згідно п. 5 Іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання в цілому чи в частині, іпотекодержатель за своїм правом звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, або на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом також встановлено, що 16.06.2020 між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір № GL19N617898ПВФО про відступлення прав вимоги, за яким Товариство отримало право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №45/П/84/2013-980 від 17.12.2013. Станом на 16.06.2020 сума боргу за кредитним договором становила 1 275 446,94 грн., з них основний борг - 1 094 895,48 грн., відсотки - 180 551,46 грн.

Згідно вимоги № 123 від 18.08.2020 та № 123 від 18.09.2020 ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» повідомляло ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 45/П/84/2013-980 від 17.12.2013, наявність заборгованості, її розмір та необхідність її погашення.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

Судом встановлено, що позичальник належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, має заборгованість у розмірі 1 275 446,94 грн., з них основний борг - 1 094 895,48 грн., відсотки - 180 551,46 грн. Даного факту відповідач не спростувала належними та допустимим доказами. Крім того, кредитор має право на стягнення достроково всієї суми у разі порушення зобов`язання.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Поряд з цим позивачем до позовної заяви у відповідності до приписів ч.ч.1,2 ст.83, ч.5 ст. 177 ЦПК України не було надано договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, в зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не надав доказів набуття права вимоги за договором іпотеки від 17.12.2013, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» Лохно О.Г.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції всупереч вимогам п.7 ч. 2 ст. 197 ЦПК України не було з`ясовано надання сторонами доказів на які вони посилаються у позові, на час відкриття провадження у даній справі суд дійшов висновку, що позивачем у достатньому обсязі надані докази, що необхідні для обґрунтування позовних вимог не можуть бути підставою для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Так, ч.1 ст. 83 ЦПК України передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Частиною 5 ст. 177 ЦПК України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч.2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3 ст.13 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що дана справа перебувала у провадженні суду першої інстанції з листопада 2021 року по листопад 2022 року, тобто рік, сторона позивача не позбавлена була права надати докази на підтвердження позовних вимог. Крім того, представник позивача в судові засідання не з`являвся, неодноразово направляв заяви про розгляд справи у відсутність Товариства.

Приєднаний до апеляційної скарги договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 15.07.2020, укладений між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», за умовами якого позивач набув право вимоги за договором іпотеки судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки позивач не був позбавлений права у відповідності до чинного процесуального законодавства, подати вказаний доказ до суду першої інстанції під час розгляду даної справи. Доказів неможливості подачі вказаного доказу до районного суду стороною позивача до суду апеляційної інстанції надано не було.

В постанові Верховного Суду складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2020 року (справа № 560/898/16-ц) висловлено висновок, що обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Отже, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач у відповідності до вимог ч.4 ст. 12 ЦПК України, на власний розсуд розпоряджаючись своїми правами повинен був усвідомлювати ризик від невиконання обов`язку із доведення позовних вимог необхідними доказами.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухвалення рішення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено докази, зроблені висновки відповідають обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» - Романенка Михайла Едуардовича залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 16 серпня 2023 року.

Головуючий:

Судді: