П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2023 року

м. Рівне

Справа № 572/2291/21

Провадження № 22-ц/4815/764/23

Головуючий у Сарненському районному суді

Рівненської області: суддя Ведяніна Т.О.

Рішення суду першої інстанції

(вступна і резолютивна частини) проголошено

о 09 год. 30 хв. 13 грудня 2022 року

у м. Сарни Рівненської області

Повний текст рішення складено: не зазначено

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

за участі: представника позивача адвоката Гарбара Олексія Миколайовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 13 грудня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, як окремого домоволодіння,

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, як окремого домоволодіння. Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 24 червня 2020 року у справі №572/3442/18 виділено ОСОБА_2 в натурі частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що складається із коридору 1-1 площею 3, 9 м2, кладової 1-2 площею 2, 3 м2, кухні 1-3 площею 6, 1 м2, житлової кімнати 1-4 площею 6, 1 м2, житлової кімнати 1-5 площею 18, 3 м2, надвірних будівель і споруд: погреба (Б), сарая (Д), колодязя (Е), 70% огорожі №2, воріт з хвірткою №4.

Інша частина цього житлового будинку в натурі не виділена, хоча належить на праві власності позивачу як спадкоємцю ОСОБА_3 .

Тому просила виділити їй частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що складається із житлової кімнати 1-6 площею 20, 1 м2, надвірних будівель і споруд: прибудови (а), літньої кухні (В), сарая (Г), погреба (З), вбиральні (Ж), огорожі №1, 30% огорожі №2, воріт №3.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 13 грудня 2022 ркоу ОСОБА_1 відмовлено в позові до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, як окремого домоволодіння.

У поданій апеляційній скарзі позивач, вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у неповноті з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильному застосуванні норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи її, зазначалося про свою незгоду із висновком суду про відсутність підстав для задоволення позову. Так, відповідачем не заперечувалося про те, що позивач є власником іншої частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Цей факт підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21 травня 2021 року (зареєстровано в реєстрі за №444), за яким вона успадкувала частину вказаного будинку в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_3 .

Та обставина, що копію свідоцтва про право на спадщину не було долучено до матеріалів позову, виникла у зв`язку із поважним віком заявника, хоча про це і було зазначено в переліку додатків, які долучалися при пред`явленні позову. Тому з огляду на це та у зв`язку з доцільністю виконання вимог ч. 3 ст. 2 ЦПК України щодо дотримання принципу верховенства права і забезпечення права на розгляд справи заявник висловлювала переконання про необхідність використання цього доказу судом апеляційної інстанції при вирішенні апеляційної скарги.

Також звертала увагу, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно містить записи про те, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить по частині кожному зі сторін у справі. Тому з урахуванням того, що інша частина вже виділена у натурі ОСОБА_2 , заявник як співвласник також має право на виділ у натурі і своєї частки.

Отже, вважала помилково незастосованими норми ст.ст. 317, 319, 321, 355, 356, 358, 364 ЦК України, роз`яснення пунктів 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", а також висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі №662/397/15-ц.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що співвласниками з розрахунку по частці житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Ці обставини сторонами не заперечуються та визнаються, а також підтверджуються даними, які містяться в матеріалах справи.

Так, рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 24 червня 2020 року у справі №572/3442/18, що набрало законної сили, виділено ОСОБА_2 у натурі частину житлового будинку АДРЕСА_1 у складі коридору 1-1 площею 3, 9 м2, кладової 1-2 площею 2, 3 м2, кухні 1-3 площею 6, 1 м2, житлової кімнати 1-4 площею 6, 1 м2, житлової кімнати 1-5 площею 18, 3 м2, надвірних будівель і споруд: погреба (Б), сарая (Д), колодязя (Е), 70% огорожі №2, воріт з хвірткою №4. Цим рішенням встановлено, що частка цього будинку належить ОСОБА_2 , а інша частка ОСОБА_3 .

Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Спадщину після його смерті прийняла дружина ОСОБА_1 . У подальшому, 21 травня 2021 року, державним нотаріусом Сарненської районної державної нотаріальної контори Соколовською М.В. видано на користь спадкоємця свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким вона визнана власником частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Цілий житловий будинок складає загальну площу 56, 8 м2, житлову площу 44, 5 м2, матеріал стін дерево. При цьому у будинку (А-1 житловий будинок; а прибудова) є господарські споруди та будівлі: Б погріб, В літня кухня, Г сарай, Д сарай, З погріб, Е колодязь, Ж вбиральня, № 1 огорожа, №2 огорожа, №3 огорожа, №4 ворота.

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21 травня 2021 року (індексний номер: 257745448) стверджується про належність ОСОБА_1 на праві власності частини житлового будинку АДРЕСА_2 .

Вважаючи, що вона також має право на виділ у натурі частки житлового будинку, який є спільною частковою власністю сторін, у серпні 2021 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, як окремого домоволодіння.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності в матеріалах справи правовстановлювального документа, який би засвідчував право власності ОСОБА_1 на частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Оскільки позивачем не доведено факт порушення свого суб`єктивного речового права на майно, тому в задоволенні позову відмовлено.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Згідно зі ст.ст. 317, 319, 321, 355, 356, 358, 364 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належать їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Власність двох або більше осіб з визначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Роз`яснення, викладені в абз. першому пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", вказують, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого

будинку, які є спільною частковою власністю, судам належить мати на

увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК УРСР (аналогічне положення міститься у ст. 364 ЦК України), це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при

наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

З рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 24 червня 2020 року у справі №572/3442/18, яке набрало законної сили, вбачається, що частка житлового будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 , а інша частка ОСОБА_3 . Цим рішенням виділено ОСОБА_2 у натурі частину житлового будинку АДРЕСА_1 у складі коридору 1-1 площею 3, 9 м2, кладової 1-2 площею 2, 3 м2, кухні 1-3 площею 6, 1 м2, житлової кімнати 1-4 площею 6, 1 м2, житлової кімнати 1-5 площею 18, 3 м2, надвірних будівель і споруд: погреба (Б), сарая (Д), колодязя (Е), 70% огорожі №2, воріт з хвірткою №4. Також з`ясовано, що відповідно до висновку експерта №ЕУ-10/19 у оціночно-будівельній та будівельно-технічній експертизі від 28 серпня 2019 року поділ житлового будинку з виділом у дві ізольовані квартири є технічно можливим і запропоновано варіанти поділу, які враховані судом при ухваленні свого рішення.

З витягу №4321417 з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02 серпня 2004 року та з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 видно, що решта даного житлового будинку, яка належить позивачу і становить його частку, складається із житлової кімнати 1-6 площею 20, 1 м2, надвірних будівель і споруд: прибудови (а), літньої кухні (В), сарая (Г), погреба (З), вбиральні (Ж), огорожі №1, 30% огорожі №2, воріт №3.

Отже, позов ОСОБА_1 слід задовольнити.

Разом з тим суд попередньої інстанції в порушення вимог ст. 12 ЦПК України не з`ясував тієї обставини, що позивачу належить частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

Так, згідно із нормами цієї статті цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1.) керує ходом судового процесу; 2.) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3.) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4.) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5.) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми права та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Поготів, як правильно покликалася заявник, у висновку Великої Палати Верховного суду, що висловлений у постанові від 08 червня 2021 року у справі №662/397/15-ц, зазначається, що у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає у тому, що: 1.) суд знає право; 2.) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3.) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору ("da mihi factum, dabo tibi jus").

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин увагу на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до пункту 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставами для скасування оскаржуваного рішення та прийняття постанови про задоволення позову відповідно до пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є неповнота з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, і неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 13 грудня 2022 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 у натурі частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що складається з

житлової кімнати 1-6 площею 20, 1 м2;

надвірних будівель і споруд: прибудови (а), літньої кухні (В), сарая (Г), погреба (З), вбиральні (Ж), огорожі №1, 30 % огорожі №2, воріт №3.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ; адреса: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 ; адреса: АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.О.Гордійчук

Н.М.Ковальчук