Справа № 185/1266/23
Провадження № 2/185/1261/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2023 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Перекопського М.М.,

з участю секретаря судового засідання Єгоричевої К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

встановив:

У січні 2023 року до суду надійшов вказаний позов про поділ майна подружжя, в якому позивачка, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати зе нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/2 частину автомобіля марки "Hyundai Accent", 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя та стягнути понесені судові витрати з відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 14 червня 2008 року. Під час перебування у шлюбі, в результаті спільних зусиль сторонами було придбано спільне майно, а саме вказану вище квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано за відповідачем, та зазначений автомобіль марки "Hyundai Accent", 2008 року випуску. Оскільки відповідач оспорює право позивачки на частку у праві власності на вказане вище майно, остання була змушена звернутися до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду від 01 лютого 2023 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 27 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя в частині позовних вимог про поділ автомобіля марки "Hyundai Accent" черного кольору, 2008 року випуску, номер кузову НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 було залишено без розгляду за заявою позивачки від 27 лютого 2023 року.

У судове засідання з`явився відповідач, який позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення, про що надав суду відповідну письмову заяву про визнання позовних вимог повністю. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 14 червня 2008 року сторони уклали шлюб. Вказане підтверджується копією відповідного свідоцтва про шлюб.

Від даного шлюбу подружжя має спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказане підтверджується копіями відповідних свідоцтв про народження.

29 серпня 2008 року відповідачем за договором купівлі-продажу, який був забезпечений договором іпотеки №887073 від 29 серпня 2008 року, було придбано квартиру АДРЕСА_1 , іпотекодацем якої значиться відповідач, а іпотекодержателем - ОСОБА_5 . Право власності на вказану квартиру зареєстровано за відповідачем. Вказане підтверджується копіями відповідних договорів купівлі-продажу та іпотеки, копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки та про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Отже, суд приходить до висновку, що вказане нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1 було придбано відповідачем саме за час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачкою.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1,2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Зі змісту пунктів 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, враховуючи, що спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана у шлюбі, суд приходить до висновку, що остання є спільною сумісною власністю подружжя.

При цьому при ухваленні рішення по справі суд звертає увагу й на те, що відповідач визнав позовні вимоги, про що зазначив у заяві, таке визнання позовну не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку із чим суд приймає таке визнання та вважає за можливе постановити рішення у справі про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн (536,80 грн (50% судового збору за визнані відповідачем позовні вимоги) + 536,80 грн (судови збір за подання заяви про забезпечення позову). Окрім цього, позивачці з державного бюджету підлягає поверненню 50% судового збору у розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст.2,12,19,81,89,263,265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сiмдесят три гривнi 60 копiйок).

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, в розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шiсть гривень 80 копiйок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 30 травня 2023 року.

Суддя М. М. Перекопський