РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №534/964/23

Провадження №2-о/534/37/23

20 липня 2023 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області

у складі: головуючої судді Комарової Д.Ю.,

присяжних Неклеги С.А., Дудко О.В.,

за участі: секретаря судового засідання Струц А.С.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши за правилами окремого позовного провадження у закритому судовому засіданні в залі суду справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Горішньоплавнівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_3 про усиновлення повнолітньої особи,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить ухвалити рішення, яким визнати його усиновлювачем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести зміни до актового запису № 417 від 29.09.1972 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиненого Комсомольською міською радою м. Кременчука Полтавської області, а саме зазначити його, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком ОСОБА_3 та залишити без змін відомості про прізвище, ім`я та по-батькові ОСОБА_3 .

Заявлені вимоги мотивує бажанням досягти юридичного оформлення родинного зв`язку з усиновленим, який є йому як рідний син, якого він виховував протягом тривалого часу (більше 45 років). Та бере і досі активну участь у житті ОСОБА_3 , ставиться до нього, як до власної дитини, між ними склалися доброзичливі стосунки.

Ухвалою суду від 22.05.2023 провадження у справі відкрито.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 подану заяву підтримали та наполягали на її задоволенні.

ОСОБА_1 пояснив, що з моменту, коли він одружився зі своєю дружиною, виховував та піклувався про ОСОБА_3 як про свого рідного сина. Вважає, що став його батьком ще у 1977 році та хоче стати батьком офіційно.

Представник заявника ОСОБА_2 пояснив, що 17 червня 1977 року ОСОБА_1 одружився з матір?ю ОСОБА_3 ОСОБА_4 , на той момент ОСОБА_3 досяг чотирирічного віку, тобто був дитиною в розумінні як чинного Сімейного Кодексу, так і Кодексу про шлюб та сім?ю України в редакції від 20.06.1969 року. Саме 17 червня 1977 року ОСОБА_1 прийняв в свою новостворену сім?ю на правах сина неповнолітнього ОСОБА_5 , що по суті відповідає всиновленню (ст. 101 КПШС України, ст. 207 СК України) без дотримання формальної складової (оформлення спеціальним юридичним актом), отже зазначені правовідносини фактично виникли під час дії Кодексу про шлюб та сім?ю України в редакції від 20.06.1969 року.

Заінтересована особа ОСОБА_3 пояснив, що коли його мати вийшла заміж за ОСОБА_1 , йому було 4 роки. З цього часу заявник ростив його, піклувався про нього, брав активну участь у його житті, виховував та продовжує так робити по сьогоднішній день. Біологічний батько ОСОБА_6 помер у 1976 році, проте з 1977 року він, ОСОБА_3 , ніколи не відчував себе безбатченком. ОСОБА_1 був і залишається для нього батьком. Тому дуже хоче офіційно стати сином ОСОБА_1 ..

Представник заінтересованої особи Горішньоплавнівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення заявника та його представника, заінтересовоної особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

22 травня 1971 року Головківською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено шлюб, ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.25).

Згідно свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 (а.с.22).

17 червня 1977 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено шлюб, ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_9 », що підтверджується свідоцтвом про одруження, серії НОМЕР_3 (а.с.23).

Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», виданого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що станом на 11.05.2023 він до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.27).

Згідно відповіді з відділу ДРАЦС у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_10 батьківських прав не позбавлявся, усиновлювачем не був (а.с.29).

Як вбачається з довідки про доходи, наданої КП «ВУВКГ» Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, ОСОБА_1 працює на посаді слюсара з ремонту колісних транспортних засобів 4-го розряду (а.с.32).

Довідками КНП «ЦПМСД м. Горішні Плавні Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області», ОСОБА_1 перебуває на обліку у сімейного лікаря, на лікуванні не перебуває (а.с.33-34).

Заявою, засвідченою приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Скрит Л.Г., ОСОБА_3 надано згоду на те, щоб його усиновив громадянин України ОСОБА_1 (а.с.35).

Відповідною заявою ОСОБА_11 надала згоду на усиновлення її чоловіком ОСОБА_1 її повнолітнього сина ОСОБА_3 , що засвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Скрит Л.Г. (а.с.36).

Згідно статті 208 СК України у виняткових випадках суд може постановити рішення про усиновлення повнолітньої особи, яка не має батька.

Згідно статті 211 СК України у разі усиновлення повнолітньої особи різниця у віці між усиновителем та усиновленим не може бути меншою, ніж вісімнадцять років. Якщо дитина має лише матір, вона не може бути усиновлена чоловіком, з яким її мати не перебуває у шлюбі.

Відповідно до норм Сімейного кодексу України письмова згода батьків на усиновлення засвідчується нотаріусом.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що вирішуючи заяву по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги ч. 1 - 3 ст. 218 СК щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам.

Враховуючи наявність згоди матері на усиновлення ОСОБА_1 ОСОБА_3 , вік, стан здоров`я та матеріальне становище усиновлювача, відповідність вимогам законодавства та моральним засадам суспільства заявника як усиновлювача, інтереси матері та інтереси самого ОСОБА_3 , суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог.

Згідно ст. 229 СК України особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини або повнолітньої особи. Суд задовольняє таку заяву усиновлювача у рішенні про усиновлення, якщо це відповідає інтересам дитини.

Згідно ст. 233 СК України на підставі рішення суду про усиновлення в актовий запис про народження дитини державний орган реєстрації цивільного стану вносить відповідні зміни і видає нове свідоцтво про народження з урахуванням цих змін.

Суд погоджується з позицією представника заявника з приводу різниці у віці усиновлювача та усиновлюваного, що складає 17 років 9 місяців і 15 днів, і є меншою ніж вісімнадцять років на 2,5 місяці, що ця обставина не є перешкодою для усиновлення, оскільки в конкретній ситуації слід застосувати норму права, під час дії якої виникли дані правовідносини, а саме норму частини 1 статті 103 Кодексу про шлюб та сім?ю України в редакції від 20.06.1969 року, згідно якої: - «Усиновителем може бути кожний повнолітній дієздатний громадянин. Між усиновителем і усиновленою дитиною повинна бути різниця у віці не менше 15 років. За наявності поважних причин цю різницю може бути скорочено під час розгляду заяви про усиновлення. У разі усиновлення дітей родичами різниця у віці між усиновителями і усиновленими до уваги не береться». Зазначене повністю узгоджується з частиною першої статті 58 Конституції України, згідно якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до певних юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали.

Так, згідно з висновками Конституційного Суду України щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-3, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом?якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України (Рішення від 13.05.1997 No 1-3) також висловив позицію, згідно якої закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхне існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

У Рішенні від 03.10.1997 № 4-зп Конституційний Суд України надав роз`яснення, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному; звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього; загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - «наступний закон скасовує попередній».

Відповідний підхід, зокрема, був застосований Верховним Судом під час винесення постанови від 21.11.2018 у справі № 700/668/16-а, в якій суд визнав, що суб?єкт владних повноважень під час розгляду питання, пов?язаного з реалізацією особою свого права, зокрема, права на соціальний захист, зобов?язаний застосовувати той закон або інший нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення відповідних правовідносин між особою та державою, в особі її уповноважених органів.

Отже, залежно від порядку набрання чинності нормативно-правового акта, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, як зазначено у пункті 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснювалися, зокрема: негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної ді (ретроактивна форма). Перша форма застосовується у разі, якщо нормативно-правовий акт прийнято на момент виникнення правовідносин та він залишається чинним на час, коли правовідношення припинило своє існування. У випадку, якщо у новоприйнятому нормативно-правовому акті визначено особливий порядок набрання ним чинності, у тому числі визначено перехідний період, під час якого залишаються чинними окремі норми скасованого ним нормативно-правового акта, застосовується ультраактивна форма. Третя форма дії є актуальною у разі прийняття нормативно-правових актів, які погіршують або встановлюють відповідальність особи.

На підставі аналізу наведених вище рішень Конституційного Суду України, що містять офіційні тлумачення положень Основного Закону стосовно дії нормативно-правового акта у часі, суд дійшов висновку, що під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення та припинення відповідних спірних правовідносин.

17 червня 1977 року ОСОБА_1 одружився з матір?ю ОСОБА_3 ОСОБА_4 , на той момент ОСОБА_3 досяг чотирирічного віку, тобто був дитиною в розумінні як чинного Сімейного Кодексу, так і Кодексу про шлюб та сім?ю України в редакції від 20.06.1969 року. Саме 17 червня 1977 року ОСОБА_1 прийняв в свою новостворену сім?ю на правах сина неповнолітнього ОСОБА_5 , що по суті відповідає всиновленню без дотримання встановленої законом форми. Таким чином, зазначені правовідносини фактично виникли під час дії Кодексу про шлюб та сім?ю України в редакції від 20.06.1969 року. В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що звернення до суду із заявою про усиновлення не повинно бути зумовлене бажанням досягти іншого правового наслідку, ніж юридичне оформлення родинного зв`язку (можливо, вже наявного фактично), тобто допускається наявність не оформлених родинних відносин як батьків та дітей, і усиновлення розглядається як спосіб оформлення таких вже існуючих відносин.

У суду не виникло сумнівів у правдивості пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що фактично вони вже є батьком та сином, уже відносини між усиновителем та особою, що усиновлюється склались у період дії Кодексу про шлюб та сім`ю.

За наведених обставин суд дійшов переконливого висновку, що в даній ситуації повинні застосовуватися норми частини 1 статті 103 Кодексу про шлюб та сім?ю України від 20.06.1969 року в редакції, що діяла на момент виникнення відносин усиновлювача та усиновителя між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , згідно якої різниця у віці між усиновлювачем та особою що усиновлюється не повинна бути меншою 15 років.

Підсумовуючи викладене, та враховуючи, що визнання ОСОБА_1 усиновлювачем повнолітньої дитини має для заявника на меті досягти юридичного оформлення родинного зв`язку між ним та усиновленим,відсутність перешкод, для усиновителя, наявність дійсної згоди ОСОБА_3 бути усиновленим, суд вважає заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 263-265, 293, 294, 314 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про усиновлення - задовольнити повністю.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , українця, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , оголосити усиновлювачем повнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , українця, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Внести зміни до актового запису № 417 від 29 вересня 1972 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вчиненого Комсомольською міськрадою м. Кременчука Полтавської області, а саме зазначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , батьком ОСОБА_3 , прізвище, ім`я та по-батькові ОСОБА_3 залишити без змін.

У Книзі реєстрації народжень виключити з актового запису від 29 вересня 1972 року за №417 про народження дитини відомості про батька ОСОБА_6 .

Зобов`язати Горішньоплавнівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 від 29 вересня 1972 року за №417, зареєстрованого Комсомольською міськрадою м. Кременчука Полтавської області.

Копію рішення суду після набрання законної сили надіслати в Горішньоплавнівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для внесення відповідних змін до актового запису про народження повнолітньої особи, яка усиновлена, а також до уповноваженого органу виконавчої влади.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня оголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Комсомольський міський суд Полтавської області.

Апеляційна скарга в електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ;
Заінтересовані особи:Горішньоплавнівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, адреса: 39800, Полтавська область, Кременчуцький район, м. Горішні Плавні, проспект Героїв Дніпра, 40. ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 .

Суддя Д.Ю. Комарова

Присяжні С.А. Неклега

О.В. Дудко

Повний текст рішення виготовлено 28.07.2023.