справа № 570/3235/20
провадження № 2/570/32/2023
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2023 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю представника позивача адвоката Ярмольчука В.С.,

представника відповідача адвоката Кузьменюк-Волошиної Н.М.,

секретаря судового засідання Полюхович М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.C.Петлюри, 10/ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Рівненського нотаріального округу Дацюк Світлана Георгіївна про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

покликаючись на те, що відповідач не мала права на спадкування, позивач у поданій 21 серпня 2020 року позовній заяві просить

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, бланк: ННТ125531, номер в реєстрі нотаріальних дій 276, видане 14.03.2019 приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Дацюк Світланою Георгіївною на спадкове майно після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , що посвідчувало право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ;

- скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , номер запису про право власності/ довірчої власності 30693038 від 14.03.2019, державний реєстратор Дацюк Світлана Георгіївна, Рівненський районний нотаріальний округ Рівненської області;

- судові витрати визначити у відповідності до ст.141 ЦПК України.

У відзиві відповідач стверджує, що вона мала право на спадкування після смерті їх матері ОСОБА_4 в силу складеного на її ім?я заповіту, а також в силу доведеного факту проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини в спадковому будинку. Натомість позивач не мав права на спадкування після смерті їх матері, а тому його позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки оскаржуване ним свідоцтво про право на спадщину не порушує жодних прав позивача, оскільки такі у нього ніколи не виникали, а тому не відбулося порушення спадкових прав позивача. Позивачем у справі такої категорії може бути дійсний учасник відповідних спадкових правовідносин, що виникли з приводу вирішення правового питання визначення належності спадщини. Однак, ОСОБА_1 не є учасником спадкових правовідносин щодо спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_4 , що свідчить про те, що оскаржуване свідоцтво про право на спадщину не стосується прав та інтересів позивача.

Сторін відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи.

У поданій до суду заяві позивач просить справу слухати у його відсутність у присутності його представника адвоката Ярмольчука В.

У поданій до суду заяві третя особа не заперечує проти розгляду справи у її відсутність.

Представник відповідача адвокат Наталія Кузьменюк-Волошина у поданій заяві просить справу закінчувати розгляд справи без участі сторони відповідача, оскільки сторона позивача тривалий час не з"являється до суду для участі в судових дебатах.

Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України закінчувати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Представник позивача адвокат Віталій Ярмольчук позов підтримує повністю і по аналогічних мотивах. 3 огляду на ту обставину, що позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права на спадкове майно через видачу незаконного свідоцтва про право на спадщину та проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно вимушений звертатися до суду із відповідною позовною заявою.

Підстава, котра слугувала нотаріусу для видачі оспорюваного свідоцтва та проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно, скасована Рівненським апеляційним судом 28 липня 2020 року, що перешкоджає позивачу як єдиному спадкоємцю першої черги за законом реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері.

Представник відповідача адвокат Наталія Кузьменюк-Волошина позов не визнає, оскільки позивач вважається таким, що не прийняв спадщини, він не є учасником спадкових відносин, а тому суд не вправі робити висновок про законість чи незаконість свідоцтва. Сторона відповідача вважає, що позивач не прийняв спадщину, бо не проживав за адресою спадкового майна, про що є відповідні докази, оскільки має бути фактичне проживання, а не формальна реєстрація. Оскільки позивач пропустив 6-місячний термін для прийняття спадщини, за місцем відкриття спадщини не проживав, тому не є спадкоємцем і видача оспорюваного свідоцтва не порушує будь-які його права.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, вважаючи їх достатніми для винесення рішення, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони скористалися правовою допомогою.

Судом встановлені такі обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка проживала по АДРЕСА_1 . Сторони є її дітьми.

25 червня 2014 року ОСОБА_4 склала заповіт, який цього ж дня був посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Павлюк Т. С., відповідно до якого все належне ій майно заповіла дочці ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 постійно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_4 з 2009 року до дня смерті останньої, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку АДРЕСА_1 .

14 березня 2019 року спадкоємиці за заповітом ОСОБА_2 на підставі заповіту ОСОБА_4 та на підставі належних документів щодо спадкового майна, а саме житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Дацюк С.Г. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Того ж дня відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», нотаріусом як державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності на спадковий житловий будинок АДРЕСА_1 на ім?я спадкоємиці - ОСОБА_2 .

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

У відповідності до приписів ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.27 своєї постанови №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, тощо.

Порядок проведення державної реєстрації речових прав визначений Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Ч.2 ст.3 Закону зазначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Ч.1 ст.5 визначено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об?єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків.

Ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Зазначені норми права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Здійснюючи право на судовий захист, звертаючись до суду, особа повинна зазначити суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відтак, при вирішенні спору важливе значення має встановлення наявності в особи, яка звернулася із позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Тобто, встановивши, що права або інтереси позивача не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову за безпідставністю, недоведеністю чи необґрунтованістю.

При вирішенні спору суд виходив з того, що видане свідоцтво про право на спадщину не порушує прав та інтересів позивача саме з тих підстав, що позивач не є спадкоємцем після смерті матері, тобто не довів права на позов у матеріально-правовому сенсі, оскільки оскаржуване ним свідоцтво про право на спадщину не порушує жодних прав позивача, оскільки такі у нього ніколи не виникали, а тому не відбулося порушення спадкових прав позивача. Позивачем у справі такої категорії може бути дійсний учасник відповідних спадкових правовідносин, що виникли з приводу вирішення правового питання визначення належності спадщини. Однак, позивач не є учасником спадкових правовідносин щодо спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_4 , що свідчить про те, що оскаржуване свідоцтво про право на спадщину не стосується прав та інтересів позивача. Позивач матеріалами позовної заяви не довів права на позов у матеріально-правовому сенсі, а тому суд не вправі робити висновок по суті вимог про правомірність чи неправомірність дій відповідача, чинність або дійсність виданого на ім?я відповідача свідоцтва. Внаслідок відсутності суб`єктивного матеріального права у позивача на спадкування, у суду не було правових підстав для захисту порушеного права,

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п.6 ст.3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного суду від 01.07.2020 у справі № 594/1216/15-ц, «Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00).

При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»)».

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв"язку з відмовою у позові понесені позивачем витрати залишаються на ньому.

На підставі наведенного, керуючись ст.263, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

відмовити у цивільному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Рівненського нотаріального округу Дацюк Світлана Георгіївна, про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного текста рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , фактично проживаючий по АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована по АДРЕСА_1 ,

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Дацюк Світлана Георгіївна.

Суддя Кушнір Н.В.