Справа № 344/8693/23
Провадження № 4-с/344/32/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді Пастернак І.А.,

секретаря Дементьєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Долинський відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), Івано-Франківська митниця на бездіяльність Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, та зобов`язання вчинити певні дії, зазначивши, що 12.07.2012 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Долинського РУЮ Пилипишином О.З. відкрито виконавче провадження №33379168 з накладенням арешту на майно з виконання постанови №0907/4026 Івано-Франківського міського суду від 27.03.2012 про конфіскацію безпосереднього предмету порушення митних правил, а саме: бурові долота в кількості 179 шт, в разі відсутності безпосередніх предметів порушення митних правил стягнути з ОСОБА_1 їх митну вартість в розмірі 2645070,60 грн. У відповідь на своє звернення він отримав лист з Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Івано-Франківськ) в якому його повідомили про те, що копії процесуальних документів, які винесені в рамках виконавчого провадження за 2015 рік не можуть надати, оскільки згідно розділу 11 пункту 2 "Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби" а саме: строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Згідно даних АСВП на виконанні перебувало виконавче провадження №33379168 з виконання постанови №0907/4026 Івано-Франківського міського суду від 27.03.2012 про конфіскацію безпосереднього предмету порушення митних правил. 24.09.2015р. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент проведення виконавчих дій). Після повернення виконавчого листа стягувачу стягувач повторно не пред?явив цей виконавчий документ на примусове виконання. На даний час строк пред`явлення вказаного виконавчого листа на примусове виконання закінчився, а матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням строку зберігання. 3 інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 24.04.2023 року №330050996 він дізнався, що арешт на його майно по виконавчому провадженні№33379168 державним виконавцем не скасовано, що є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. 3 огляду на зазначене, з урахуванням того, що виконавчий документ по виконавчому провадженню № 33379168 повторно, у межах визначених законом строків, не пред' являвся до виконання, то є підстави для зняття арешту з нерухомого майна. Просив поновити строк для звернення із скаргою на бездіяльність державного виконавця; визнати протиправною бездіяльність Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) щодо незняття арешту зі всього майна ОСОБА_1 , який накладено в межах виконавчого провадження Мо33379168 згідно з постановою державного виконавця відділу ДВС Долинського РУЮ; зобов`язати Долинський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) зняти арешт зі всього майна ОСОБА_1 , який накладено в межах виконавчого провадження №33379168 згідно з постановою державного виконавця відділу ДВС Долинського РУЮ.

15.06.2023 року начальник Долинського відділу державної виконавчої служби подав заперечення на дану скаргу, в обґрунтування якого посилається на те, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №33379168 з примусового виконання постанови Івано-Франківського міського суду виданої 27.03.2012 про конфіскування безпосереднього предмету порушення митних правил, а саме: бурові долота в кількості 179 шт, в разі відсутності безпосередніх предметів порушення митних правил стягнути з ОСОБА_1 їх митну вартість в розмірі 2 645 070,60 грн.. В ході даного виконавчого провадження, 31.07.2012 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 264 507,06 грн. та накладено арешт на майно боржника. 24.09.2015 року державним виконавцем на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу .У разі повернення виконавчого документа стягувачу без виконання на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону 606, не передбачає зняття арешту з майна боржника. Таким чином, у Долинського відділу державної виконавчої служби відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 .. Враховуючи вищевикладене, скаржником не надано доказів на підтвердження того, що його права були порушені саме діями Долинського відділу державної виконавчої служби. Крім того, вважає, що скаржником пропущений строк для подання вищезазначеної скарги, оскільки ОСОБА_1 ознайомлений з арештом майна 24.04.2023 року, а скарга подана 16.05.2023 року. На підставі викладеного відділ ДВС просив в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі (а.с.36-40).

Представник скаржника скаргу підтримав з підстав зазначених в скарзі, просив її задоволити.

Начальник Долинського відділу державної виконавчої служби подав заперечення на скаргу, в якій проив в задоволенні скарги просив відмовити.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином.

Дослідивши їх в сукупності з письмовими матеріалами справи, суд приходить до наступного.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 12 липня 2012 року на підставі постанови про відкриття провадження з накладенням арешту на майно № 33379168 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 (а.с. 19).

Згідно листа Долинського Відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 23 листопада 2022 року у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження № 33379168 з виконання постанови №0907/4026 Івано-Франківського міського суду від 27.03.2012 про конфіскацію безпосереднього предмету порушення митних правил, а саме: бурові долота в кількості 179 шт, в разі відсутності безпосередніх предметів порушення митних правил стягнути з ОСОБА_1 їх митну вартість в розмірі 2 645 070,60 грн.. 24 вересня 2015 року винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Заявник просить зобов`язати Долинський Відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) зняти арешт зі всього майна ОСОБА_1 , що накладений в межах виконавчого провадежння № 33379168 згідно з постановою державного виконавця відділу ДВС Долинського РУЮ.

В обґрунтування вимог заявник зазначив, що на даний час строк пред`явлення виконавчого листа на примусове виконання закінчився, повторно в межах визначених законом строків виконавчий лист не пред`являвся, на виконанні у державній виконавчій службі відсутні виконавчі провадження, а тому відсутня необхідність у застосуванні арешту.

На підтвердження скарги заявник надав суду витяг з Автоматизованої системи виконавчого провадження (а.с. 17,18).

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07.02.2023 року скасовано тимчасове обмеження у праві виїзді за межі України ОСОБА_2 , яке накладено згідно ухвали Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17.06.2015 року по справі №344/1246/15ц (а.с.21-26).

За змістом ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України „Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачені обов`язки і права державного виконавця, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»).

Крім того, суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У цій правовій ситуації накладення арешту на майно заявника, унеможливлює здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання після повернення його стягувачу та відсутності відкритих виконавчих проваджень щодо заявника.

При цьому суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Отже, оскільки на виконанні у державній виконавчій службі відсутні виконавчі провадження, а арешт на майно боржника у виконавчому провадженні діє з 2012 року, за обставинами цієї справи наявні підстави для зобов`язання посадових осіб виконавчої служби зняти арешт, накладений на все майно заявника, оскільки надалі у застосуванні арешту відсутня необхідність.

За встановлених обставин суд приходить висновку про часткове задоволення скарги, та зобов`язати Долинський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) зняти арешт зі всього майна ОСОБА_1 , який накладено в межах виконавчого провадження №33379168 згідно з постановою державного виконавця відділу ДВС Долинського РУЮ.

Стосовно пновлення строку на звернення зі скаргою, суд зазначає наступне.

Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як вчбачається з матеріалів справи, скаржник був ознайомлений з арештом майна 24.04.2023 року, та вперше звернувся до суду зі скаргою 03.05.2023 року, яка ухвалою суду від 12.05.2023 року була залишена без розгляду (а.с.29,30).

Таким чином, звернувшись 16.05.2023 року зі скаргою, суд вважає, що позивачем пропущено процесуальний строк з поважних причин, а відтак він підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст. 321, 353 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 260, 353, 447, 450, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Долинський відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), Івано-Франківська митниця на бездіяльність Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, та зобов`язання вчинити певні дії задоволити частково.

Визнати причини пропуску строку подання скарги поважними та поновити його.

Зобов`язати Долинський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) зняти арешт зі всього майна ОСОБА_1 , який накладено в межах виконавчого провадження №33379168 згідно з постановою державного виконавця відділу ДВС Долинського РУЮ.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: Повний текст ухвали виготовлено 04.08.2022 року.

Суддя Пастернак І.А.