Номер провадження: 22-ц/813/3599/23
Справа № 947/7118/22
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/7118/22

Номер провадження: 22-ц/813/3599/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Власенко С.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

- апелянт (особа, яка не приймала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки) ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання шлюбу недійсним, за апеляційною скаргою адвоката Левіта Віктора Семеновича, діючого від імені ОСОБА_3 , на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Калашнікової О.І. 01 червня 2022 року, повний текст рішення складений 03 червня 2022 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд: 1) визнати недійсним шлюб, зареєстрований 01 вересня 2016 року між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України, і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянкою Республіки Молдова; 2) скасувати актовий запис про шлюб №1614, вчинений Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті батька відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №99-252П від 20.08.1999 року.

Позивач у встановленому законом порядку надав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини.

З матеріалів спадкової справи, позивачу стало відомо, що за адресою спадкового майна, зареєстрована з 11.08.2016 року ОСОБА_2 , 1969 року народження, яка зазначена як дружина покійного батька.

Позивач вважає, що шлюб був фіктивним, укладеним без наміру створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя, тому як батько з відповідачкою ніколи спільно не проживали, не були пов`язані спільним побутом, не мали спільного бюджету, ніколи не піклувались один про одного. Наявність актового запису про шлюб порушує права позивача на спадщину, яка відкрилась після смерті батька (а. с. 2 - 4).

Позиція сторін в суді першої інстанції

ОСОБА_2 правом на подачу відзиву не скористалась. Відзив на позовну заяву до суду першої інстанції не надійшов.

Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного Міжрегіонального правом на подачу пояснень не скористався. Надав заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 01 червня 2022 року задоволено вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 .

Визнано недійсним шлюб, зареєстрований 01 вересня 2016 року між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України, і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянкою Республіки Молдова. Скасовано актовий запис про шлюб №1614, вчинений Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Рішення суду мотивоване тим, що не судом не було отримано будь-яких доказів того, що ОСОБА_4 і ОСОБА_2 мали намір створити сім`ю при реєстрації шлюбу. Судом встановлено, що сторони на момент реєстрації шлюбу були громадянами різних держав, мали суттєву різницю у віці (21 рік), у зареєстрованому шлюбі перебували шість місяців, ні до реєстрації шлюбу, ні після сторони спільно не проживали. Свідки ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , сусіди ОСОБА_4 , у судовому засіданні у своїх поясненнях стверджували, що ОСОБА_4 проживав один і крім сина його ніхто не відвідував. Із наданих квитанцій про внесення плати за комунальні послуги вбачається, що усі витрати з утримання квартири як до смерті ОСОБА_4 , так і після його смерті ніс позивач. Після смерті ОСОБА_4 , яка сталась у м. Бровари внаслідок сепсису, що виник із-за гангрени лівої гомілки та стопи, ОСОБА_2 заяву про прийняття спадщини не надавала. Дійсну причину реєстрації шлюбу суд не встановив. Позивач у судовому засіданні пояснив, що батько з метою отримати грошові кошти висловлював намір зареєструвати шлюб з жінкою, яка зацікавлена отримати громадянство України (а. с. 88 - 90).

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі адвокат Левіт Віктор Семенович, діючий від імені ОСОБА_3 , просить скасувати рішення Київського районного суду міста Одеси від 01 червня 2022 року. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) позивачем не було зазначено про порушене право у зв`язку з реєстрацією шлюбу; 2) судом першої інстанції не було встановлено обставин того, що оспорюваний шлюб не відповідав волі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , а сторони діяли без мети створення сім`ї; 3) судом першої інстанції не було встановлено жодних ознак психічних розладів у ОСОБА_4 на момент укладення шлюбу, що свідчить про його добровільність та укладення при усвідомленні своїх дій; 4) судом першої інстанції не було здійснено заходів щодо сповіщення відповідачки про розгляд справи; 5) апелянт просить застосувати строки позовної давності, оскільки ОСОБА_1 було відомо про реєстрацію шлюбу з 2017 року, а з вказаним позовом звернувся лише 15.03.2022 року; 6) в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебуває інша справа №520/11690/17 про визнання заповіту на користь ОСОБА_3 недійсним. Тому рішенням суду по даній справі, порушуються права апелянта, оскільки впливають на склад спадкоємців щодо майна померлого ОСОБА_4 , який склав заповіт на користь ОСОБА_3 (а. с. 96 - 103).

Узагальнені доводи позивача в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Вертипорох О.М., діючий від імені ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними. Позивач у своєму позові зазначив, що шлюб був фіктивним, укладеним без наміру створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя, тому як батько з відповідачкою ніколи спільно не проживали, не були пов`язані спільним побутом, не мали спільного бюджету, ніколи не піклувались один про одного.

Помилковими є доводи апеляційної скарги про несповіщення ОСОБА_2 , матеріали справи містять відомості про її сповіщення.

Щодо відсутності у матеріалах справи спадкової справи, то вказаний довід не заслуговує на увагу, оскільки предметом розгляду у даній справі є визнання шлюбу недійсним.

Адвокат позивача зазначає, що постановою Верховного Суду від 24 листопада 2021 року зроблено висновок, що заповіт на ім`я ОСОБА_3 є нікчемним.

Крім того, ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції про визнання шлюбу недійсним, не оскаржила (а. с. 139 145).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.08.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Левіта Віктора Семеновича, діючого від імені ОСОБА_3 , на рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2022 року(а. с. 112 112 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.08.2022 року справу призначено до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 113).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.11.2022 року задоволено клопотання про участь у справі в режимі відеоконференції.

31.01.2023 року від адвоката Вертипороха О.М., діючого від імені ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу (а. с. 139 - 145).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.02.2023 року витребувано з Київського районного суду м. Одеси цивільну справу №520/11690/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності в порядку спадкування (а. с. 156 159).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.02.2023 року задоволено клопотання про участь у справі в режимі відеоконференції (а. с. 170 - 171).

27.02.2023 року на виконання вимог ухвали про витребування цивільної справи на адресу суду надійшли матеріали справи №520/11690/17.

20.04.2023 року від адвоката Левіта В.С., діючого від імені ОСОБА_3 , надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. У вказаній заяві вимоги апеляційної скарги підтримав та просив їх задовольнити.

У судовому засіданні адвокат Вертипорох О.М., діючий від імені ОСОБА_1 , просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 (а. с. 8).

Після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №99-252П від 20.08.1999 року.

Позивач є сином ОСОБА_4 , рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15.09.2017 року встановлено факт родинних зв`язків між позивачем і ОСОБА_4 (а. с. 9 9 зворотна сторона).

Відповідно до відомостей №С1-200765-ф/л, наданих Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку за адресою - АДРЕСА_2 , у вказаній квартирі зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дата реєстрації - ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 11).

За заявою позивача про прийняття спадщини після смерті батька 19.06.2017 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Алексєєва О.В. відкрила спадкову справу. 20.06.2017 року заяву про прийняття спадщини надала ОСОБА_3 , на користь якої 03.04.2017 року у м. Києві ОСОБА_4 склав заповіт.

ОСОБА_1 оспорив в судовому порядку заповіт з підстав ст. 1257 ЦК України заповіт не відповідав волі заповідача. Справа перебуває на розгляді Київського райсуду м. Одеси.

Позивач зазначив, що під час судового розгляду справи про визнання заповіту недійсним, позивач довідався, що на момент смерті ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 громадянкою Республіки Молдова. ОСОБА_2 заяву про прийняття спадщини до нотаріуса не надавала. Згідно з актом про не проживання, складеним 21.02.2022 року мешканцями будинку АДРЕСА_3 , затвердженим В.о. начальника дільниці №2 КП ЖКС «Вузівський», Кобилєн Людмила у квартирі АДРЕСА_4 ніколи не проживала.

По справі виникли правовідносини щодо визнання шлюбу недійсним.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Частиною першою статті 17 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (частина третя статті 18 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Зазначені норми права визначають коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц (провадження № 61-13912св20) та від 29 червня 2021 року у справі № 201/751/14-ц (провадження № 61-1490св21).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначено, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

У постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року у справі № 127/26512/16 (провадження № 61-47768св18) вказано, що у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті. В той же час відповідно до пункту четвертого частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Отже, у разі якщо апеляційний суд встановить, що судовим рішенням вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, що не були залучені до участі у справі, це є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

З огляду на викладене, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі в справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їх права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках. У разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Відповідно до частини першої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Відповідно до статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24 26 СК України (стаття 38 цього Кодексу).

Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства (частина перша статті 40 СК України).

Відповідно до частини другої статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (частина друга статті 41 СК України).

За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу. Водночас слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім`ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю, наприклад коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо.

Статтею 42 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач посилався на те, що шлюб укладений між його покійним батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_2 без наміру створити сім`ю, та вказаними діями порушуються його права, як спадкоємця за законом. Відповідач не проживала з покійним батьком, вони не вели спільний побут, вони мали значну різницю у віці, а тому шлюб мав фіктивний характер.

До вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу (частина перша статті 20 СК України).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 14.12.2021 року у справі № 761/16077/19.

Отже, колегія суддів не вбачає порушень строків позовної давності та відсутність права позивача на звернення до суду.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , актовий запис про смерть №303, вчинений Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №99-252П від 20.08.1999 року (договір зареєстровано Одеською Універсальною біржою «Витязь»; у подальшому право власності на нерухомість зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» 27.09.1999 року реєстровий №571, кн.304.

Відповідно до спадкової справи, 03.04.2017 року ОСОБА_4 заповів ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати на день смерті та на що за законом матиме право.

19 червня 2017 року ОСОБА_1 надав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті батька. Листом від 06 липня 2017 року приватний нотаріус ОМНО Алексєєва О.В. повідомила ОСОБА_1 про наявність заповіту, укладеного ОСОБА_4 не на його ОСОБА_1 користь. Нотаріус пояснила заявнику, які належить надати документи у разі наявності у нього права на обов`язкову частку у спадщині і звернула увагу заявника на розбіжності у написанні прізвищ батька і сина - ОСОБА_7 і ОСОБА_7 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2017 року встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , як між батьком і сином.

ОСОБА_3 надала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2019 року у справі №520/11690/17, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 12 травня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності в порядку спадкування задоволено. Визнано недійсним заповіт, укладений ОСОБА_4 03 квітня 2017 року на користь ОСОБА_3 , посвідчений державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Кароєвою-Яремчук Т.М., зареєстрованого в реєстрі за №9-249. Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН НОМЕР_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 28,8 кв.м. в тому числі житловою 17,3 кв.м. в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постановою Верховного Суду від 24.11.2021 року у цивільній справі №520/11690/17 рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 травня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним скасовано, ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним відмовлено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 травня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування та в частині розподілу судових витрат скасовано, справу в означених частинах направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У вищезазначеній постанові Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що при складені спірного заповіту на користь ОСОБА_3 недотримано приписи статей 1247, 1253 ЦК України, що свідчить про нікчемність заповіту.

Отже, з огляду на вказане, доводи апелянта про порушення оскаржуваним рішенням майнових прав ОСОБА_3 , як спадкоємця за заповітом, є безпідставними, оскільки оскаржене рішення Київського районного суду м. Одеси від 01.06.2022 року стосується тільки визнання шлюбу недійсним.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції не вирішив питання про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 ..

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищевказаних, встановлених по даній справі обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, ухваливши оскаржене рішення, вирішив питання про права, інтереси та (або) обов`язки апелянта, є недоведеними.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. З аналізу приписів ч. 1 ст. 352 вбачається, що право апеляційного оскарження судового рішення мають також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Зазначені особи можуть подати апеляційну скаргу, якщо оскаржуваним рішенням суду безпосередньо вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, тобто оскаржуваним рішенням безпосередньо встановлено, змінено або припинено права або обов`язки цих осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси чи (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги адвоката Левіта Віктора Семеновича, діючого від імені ОСОБА_3 , підлягає закриттю за вищевказаного обґрунтування.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції про закриття апеляційного провадження.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 362, 367, 368, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ухвалив:

Апеляційне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання шлюбу недійсним, за апеляційною скаргою адвоката Левіта Віктора Семеновича, діючого від імені ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2022 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повний текст ухвали складений 27 квітня 2023 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе