П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 року м. Київ

Справа № 755/7838/22

Провадження: № 22-ц/824/5884/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,

секретар Сакалош Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Чех Н. А.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» про розірвання трудового договору, стягнення компенсації за невикористані відпустки та вихідної допомоги,

у с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він працює в ТОВ «Аерохендлінг» провідним економістом. Наказом ТОВ «Аерохендлінг» № 28 від 28.02.2022 року у зв`язку воєнним станом та із закриттям повітряного простору, з 01.03.2022 року встановлено простій. Наказом відповідача № 29 від 31.03.2022 року призупинено дію трудових договорів з працівниками ТОВ «Аерохендлінг» з 01.04.2022 року до дня припинення або скасування воєнного стану. З 19 липня він, ОСОБА_1 , вів перемовини з працівником відділу кадрів ОСОБА_6, яка запропонувала йому написати заяву на звільненні за статтею 36 КЗпП (за згодою сторін). Заява була ним написана та відправлена уповноваженій особі через месенджер VIBER для узгодження з керівництвом ТОВ «Аерохендлінг». 21.07.2022 року він отримав відповідь про те, що його заява не узгоджена та було запропоновано написати заяву за статтею 38 ч. 1 КЗпП (за власним бажанням). 22.07.2022 року він написав заяву про звільнення за власним бажанням, яку відправив засобами електронного зв`язку (та у месенджер VIBER) на службові та особисті електронні адреси генерального директора ОСОБА_2 , головного бухгалтера ОСОБА_3 , начальника юридичного відділу ОСОБА_4 , директора з персоналу ОСОБА_5 , а також на поштову скриньку ТОВ «Аерохендлінг». Окрім того, заява була відправлена і засобами поштового зв`язку «Укрпошта» на юридичну адресу відповідача. Після цього, з ним зв`язалась працівник відділу кадрів ОСОБА_6 , та запропонувала забрати його трудову книжку, але перед цим він мав написати від руки на приказі про його звільнення наступний текст: «сторони домовились, що виплати при звільненні працівника ОСОБА_1 відбудуться лише після поновлення господарської діяльності підприємства ТОВ «Аерохендлінг»». На це він не погодився, через що повідомили, що трудову книжку він зможе забрати лише через 14 календарних днів. В подальшому представники ТОВ «Аерохендлінг» перестали виходити на зв`язок. Він, ОСОБА_1 , повторно надіслав заяви про звільнення. Проте, він так і не був звільнений. 09.08.2022 року ним була написана заява про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП з 19.08.2022 року та здійснення всіх належних розрахунків, яка була направлена всіма засобами зв`язку. Проте, відповідач не вчинив жодних дій щодо звільнення та проведення розрахунків.

За викладених обставин, просив суд розірвати трудовий договір між ним та відповідачем, зобов`язати товариство видати належно оформлену трудову книжку, із датою звільнення 19.08.2022 року за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП, та стягнути компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 127 014,81 грн., вихідну допомогу у розмірі 225 413,10 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28 грудня 2022 рокупозов залишено без задоволення.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що його перші заяви про звільнення не були розглянуті ТОВ «Аерохендлінг», що свідчить про порушення законодавства про працю та наявність підстав для звільнення на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП. Зазначив, що відповідач не надав доказів проведення виплат компенсації за невикористану відпустку та вихідну допомогу. Вважав, що суд першої інстанції визнав його право на судовий захист, при цьому, ухвалив невмотивоване рішення, яке не відповідає встановленим обставинам.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 10 лютого 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Адвокат Дзюбенко С.М. в інтересах ТОВ «Аерохендлінг» у відзиві заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що 30 січня 2023 року ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади, а тому вважав, що предмет спору у даній справі відсутній. Стверджував, що ТОВ «Аерохендлінг» не отримувало заяв про звільнення ОСОБА_1 , на які він посилався при подачі позову. Відтак підприємство не мало можливості здійснити звільнення позивача. Зазначав, що у разі, якщо позивач вважає, що спірні заяви подані ним належним чином, то підстав для його звільнення саме за ч.3 ст. 38 КЗпП не існує. Зазначає, що вимоги про стягнення спірних сум є передчасними, окрім того, середній заробіток розраховано на підставі неналежних доказів, зокрема, подані витяги не містять даних про розподіл сум заробітної плати, які можуть бути включені до розрахунку.

В судовому засіданні адвокат Дзюбенко С.М. в інтересах ТОВ «Аерохендлінг» заперечував проти задоволення апеляційної скарги та відмітив, що 30 січня 2023 року ОСОБА_1 було звільнено за угодою сторін, сторони погодили дату звільнення та процедуру виплати заробітної плати.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, просив слухати справу у його відсутність (т.1, а.с.233), а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши думку адвоката Дзюбенко С.М. в інтересах ТОВ «Аерохендлінг», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 працював на посаді провідного економіста ТОВ «Аерохендлінг».

Наказом ТОВ «Аерохендлінг» № 28 від 28.02.2022 року у зв`язку з закриттям повітряного простору України для цивільних користувачів, пов`язаного з військовою агресією Російської Федерації проти України, та введенням в Україні воєнного стану відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, призупиненням діяльності ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», встановлено початок простою у роботі ТОВ «Аерохендлінг» з 00.00 години 01.03.2022 року до моменту закінчення в Україні воєнного стану та відновлення роботи підприємства; головному бухгалтеру наказано забезпечити оплату праці працівників на період простою відповідно до чинного законодавства України; до закінчення воєнного стану та простою всім працівниками ТОВ «Аерохендлінг» дозволено не виходити на робоче місце.

Згідно Наказу ТОВ «Аерохендлінг» № 29 від 31.03.2022 року призупинено дію трудових договорів з працівниками товариства з 01.04.2022 року; працівникам які увільнені у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації або виконанням обов`язків добровольця територіальної оборони здійснювати нарахування та виплати згідно з чинним законодавством України; головному бухгалтеру наказано на час призупинення дії трудових договорів із працівниками продовжувати ведення обліку в частині визначення та фіксації сум заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат, розміру єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які б підлягали виплаті, якщо такого призупинення трудового договору не було б; менеджера з кадрового адміністрування наказано повідомити усіх правників товариства про призупинення дії трудового договору; скасовано наказ № 28 від 28.02.2022 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не було допущено порушень трудового законодавства відносно позивача, а тому підстави для його звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП відсутні.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

За змістом статті 38 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.

При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 22 травня 2013 року № 6-34цс13.

Як на підставу заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що його заяви про звільнення від 20.07.2022 року та 22.07.2022 року не були розглянуті відповідачем, що свідчить про порушення ТОВ «Аерохендлінг» законодавства про працю.

Колегія суддів відмічає, що своє бажання щодо звільнення за статтею 38 КЗпП України працівник оформлює у письмовій довільній формі. Спосіб подання заяви на звільнення законодавством не обмежується. Отже, заяву можна надати особисто роботодавцю, надіслати поштою чи телеграмою.

Відмова у звільненні є порушенням законодавства про працю, проте факт небажання роботодавця звільняти працівника треба підтвердити. Отже, у разі подання заяви про звільнення за власним бажанням працівникові потрібно надати документи, що підтверджують факт подання такої заяви та отримання її роботодавцем.

Надіслання поштовим засобом зв`язку на адресу роботодавця заяви про звільнення, хоча і є можливим варіантом сповіщення роботодавця про свої наміри працівником, проте без встановлення факту отримання ним такої заяви не свідчить про припинення між сторонами трудових відносин з дня надіслання такої заяви в обумовлений у ній строк.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 22 квітня 2020 року у справі № 187/1469/18 (провадження № 61-363св20), від 27 липня 2021 року у справі № 552/3400/19 (провадження № 61-6056св20).

ОСОБА_1 не надав належних доказів, які б підтверджували отримання ТОВ «Аерохендлінг» заяв від 20.07.2022 року та від 22.07.2022 року

Колегія суддів відмічає, що доводи позивача про те, що відповідні заяви були надіслані на електронну пошту відповідача не заслуговують на увагу, оскільки така процедура оформлення трудових відносин, зокрема, можливість надсилання заяви про звільнення електронною поштою, має бути чітко врегулювана відповідними актами підприємства.

Верховний Суд у постанові від 03 грудня 2018 року (справі № 686/21222/16-ц) зазначив, що за відсутності попередньої згоди сторін трудових правовідносин на обмін офіційними документами засобами електронного зв`язку, такі документи мають подаватись у паперовій формі з оригінальним підписом автора документу, оскільки направлення заяви засобами електронного зв`язку не дає можливості іншій стороні встановити справжнє волевиявлення заявника.

Надана ОСОБА_1 фотокопія конверту (а.с. 20) не є належним підтвердженням вручення відповідачу заяви про звільнення за власним бажанням від 22 липня 2022 року, оскільки, як вірно вказав представник відповідача, відправлення із зазначеним на конверті штрих-кодом не зареєстровано в системі АТ «Укрпошта» (а.с. 120), а зворотного повідомлення про вручення відправлення та опису вкладення позивачем надано не було.

З огляду на вищевикладене, позивачем не доведено факту подачі заяв про звільнення від 20.07.2022 року та від 22.07.2022 року, та отримання їх відповідачем, що вказує на відсутність порушення роботодавцем порядку звільнення позивача та невиконання законодавства про працю.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до наданих представником ТОВ «Аерохендлінг» доказів, 30 січня 2023 року ОСОБА_1 було звільнено з посади провідного економіста за угодою сторін, між сторонами було підписано угоду про припинення трудового договору, в якій вони погодили дату звільнення та умови здійснення виплат заробітної плати, що вказує на відсутність спору щодо звільнення позивача з ТОВ «Аерохендлінг» станом на момент розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 грудня 2022 року підлягає залишенню без змін, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 31 липня 2023 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова