Провадження № 2/755/440/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" липня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді - Катющенко В.П., розглянувши за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 (про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, АТ «Універсал Банк», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з відповідача на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за наданим кредитом (за тілом кредиту) у розмірі 111 342,64 грн, заборгованість за порушення грошового зобов`язання в сумі 14 726,15 грн та судовий збір в сумі 2 481 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.10.2018 між АТ Універсал Банк» та відповідачем підписано Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 , чим повністю та безумовно прийняла пропозицію банку та погодилась з тим, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг. Позичальнику встановлено кредитний ліміт в сумі 55 000 грн. Банк свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до укладеного договору виконав в повному обсязі та надав йому можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість перед банком, яка становить 111 342,64 грн та складається з: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), та заборгованість за порушення грошового зобов`язання - 14 726,15 грн.

27.01.2023 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, яким роз`яснено право подати заяви по суті справи і визначено відповідні процесуальні строки.

Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано не було, а конверт з вказаними документами повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Проте, 03.02.2023 відповідач ознайомилася з матеріалами справи на підставі поданої 01.02.2023 заяви.

17.02.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі та просить відмовити у їх задоволенні. Обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог відповідач посилається на те, що позивачем не додано до позовної заяви усіх документів визначених Анкетою-заявою до Договору про надання банківських послуг, зокрема таблиці обчислення вартості кредиту, паспорту кредиту, що були б підписані відповідачем. Також не надано доказів ознайомлення відповідача з саме з цими (долученими позивачем) Правилами надання банківських послуг, останні не містять підпису позичальника. Також вважає, що відсутні докази, що Анкета-заява від імені позивача підписана уповноваженою особою. Також, відповідач не погоджується з розрахунком заборгованості, оскільки не містить обчислення, порядок нарахування суми тіла кредиту, оскільки позивачем у тіло кредиту включалися відсотки погашені за рахунок кредиту (10 колонка). Зазначає, що не отримувала кошти які зазначені в позові ні як тіло кредиту, а ні в інший спосіб. Банком самостійно збільшено тіло кредиту на 52 138,66 грн за рахунок нарахованих відсотків, погашення яких відбулося за рахунок кредиту, і відповідно відбулося штучне збільшення тіла кредиту. Відповідно до розрахунку наданого позивачем (колонка 15) відповідач сплатила на користь банку 408 806,69 грн, а у позові зазначено, що відповідач нібито отримала 55 000 грн, а тому навіть якщо відповідач отримала зазначену суму, то остання повернута банку зі переплатою майже у 6 разів.

Позивач не скористався своїм правом на подання відповіді на відзив.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 10.10.2018 відповідач звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідач погодилась з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладання якого вона підтверджує і зобов`язується виконувати. Підписанням цього договору підтверджує, що ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту та отримала їх примірник у мобільному додатку, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Беззаперечно погодилась з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту.

Також, в анкети-заяви відповідач вказала, що просить вважати наведений у анкеті-заяві зразок його власноручного підпису або його аналоги, а також електронний цифровий підпис, обов`язковими. Засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем у вигляді послідовності ряду цифр, який буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення її дій згідно договору. Відповідач підтвердила в анкеті-заяві, що усі наступні правочини, у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень можуть вчинятися ним та банком з використанням електронного цифрового підпису.

Також, на підтвердження своїх вимог позивачем надано витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками у вигляді Тарифів, які містять інформацію про їх підписання електронним цифровим підписом обома сторонами договору.

Згідно положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628,629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч.1 ст.638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст.638 ЦК України).

За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч.3).

За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно зі ст.3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону).

Згідно з ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Положеннями ст.12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Умовами п.п. 2.1. п. 2 Розділу І Умов визначено, що Банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням Платіжної картки та/або мобільного додатка.

За положеннями п. 2.3, 2.4 п. 2 Розділу ІІ визначено, що своїм підписом па Анкеті-Заяві клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення відповідного Договору клієнт ознайомився з текстом розділів, пунктів, підпунктів цих Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, Загальних умов випуску та обслуговування платіжних карток, Паспорту споживчого кредиту, Прогнозованого графіку щомісячних платежів та усіма умовами інших частин Договору, повністю зрозумів їхній зміст та погоджується з викладеним. Укладаючи Договір Клієнт та Банк приймають на себе всі обов`язки та набувають всіх прав, передбачених усіма розділами, пунктами, підпунктами та складовими частинами Договору.

Пунктом п.2.11 п.2 Розділу І Умов визначено, що клієнт, уклавши Договір, шляхом підписання Анкети-заяви, підтверджує, що: (а) клієнт до укладення ним Договору був ознайомлений в електронній/письмовій формі з інформацією щодо умов кредитування та орієнтовної загальної вартості кредиту тощо, як це вимагає законодавство про споживче кредитування, та отримав відповідні документи від Банку і погоджується з ними, зокрема, щодо: найменування та місцезнаходження Банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; умови кредитування (зокрема, щодо можливої суми кредиту; строку, на який кредит може бути одержаний; мети, для якої кредит може бути використаний; форми та видів його забезпечення; необхідності здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями Клієнта; типу процентної ставки (фіксованої, змінюваної (плаваючої) тощо); переваг та недоліків пропонованих схем кредитування); орієнтовної загальної вартості кредиту (в тому числі реальної річної процентної ставки) з урахуванням відсоткової (процентної) ставки за кредитом та інформацією щодо. необхідності укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для. отримання кредиту) тощо. (б) на виконання ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Банк до укладення Договору надав Клієнту' наступну інформацію: про фінансову послугу, що пропонується надати Клієнту; із зазначенням вартості цієї послуги для Клієнта, зокрема: про можливу суму кредиту, що пропонувалась Клієнту, розмір процентів за користування кредитними коштами, а також розмір усіх Інших платежів, пов`язаних із отриманням кредиту та обслуговуванням кредитної заборгованості (комісій, винагород тощо); про умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість, зокрема: про відкриття поточного та позичкового рахунків, вартість та умови розрахунково-касового обслуговування поточного рахунку, умови та вартість валютно-обмінних операцій тощо: про порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; про правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; механізм захисту Банком прав споживачів фінансових послуг та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги, зокрема, але не виключно: про наявні механізми розгляду скарг споживачів фінансових послуг; реквізити органів, які здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг, зокрема, клієнту було надано адреси, номери телефонів тощо Національного банку України, реквізити органів з питань захисту прав споживачів та інших уповноважених органів влади; розмір винагороди банку у разі, коли банк пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами. Клієнт підтверджує, що вказана інформація була надана клієнту у повному обсязі. Клієнт розуміє зміст вказаної інформації та підтверджує факт належного її надання клієнту банком.

Наведене свідчить про належне укладення кредитного договору, в тому числі погодження Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками.

Так, у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові та ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.

Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію» містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20.

На обґрунтування розміру заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості та виписку по рахунку.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п.5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75 бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації. Банк самостійно визначає систему організації операційної діяльності залежно від його структури, обсягів та видів банківських операцій, кількості працюючих, розвитку інформаційних технологій. Банк самостійно розробляє технології здійснення банківських операцій. Оброблення інформації про операції та її зберігання мають виконуватися на серверах та/або іншій комп`ютерній техніці, які/яка повинні/а фізично розташовуватися на території України, за винятком збереження резервних копій, захищених із використанням відповідних засобів технічного та/або криптографічного захисту, а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання.

З урахуванням цього, дослідивши надану АТ «Універсал Банк» виписку по рахунку відповідача, яка, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц, є належним доказом щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, суд дійшов висновку, що відповідач активно користувалася грошовими коштами які обліковувалися на рахунку, в тому числі і кредитними коштами.

Так, за період з 10.10.2018 по 31.12.2019 сума витрат по рахунку становила 485 378,82 грн, а зарахувань за цей же період - 470 379,44 грн.

У період з 01.01.2020 по 31.12.2020 сума витрат по рахунку становила 192 209,82 грн, а зарахувань за цей же період - 166 482, 15 грн.

У період з 01.01.2021 по 31.12.2021 сума витрат по рахунку становила 62 460,12 грн, а зарахувань за цей же період - 24 729,20 грн.

Що стосується періоду з 01.01.2022 по 11.01.2023 то у вказаний період позивачем нараховано відповідачу суму як відповідальність за поручення грошового зобов`язання (01.01.2022 на суму 3 749,77 грн, 01.02.2022 - 3 861,05 грн), 12.09.2022 суму нарахування судових витрат в розмірі 2 481,00 грн), що не може входити в суми заборгованості по тілу кредиту, оскільки за своєю природою такі нарахування не є заборгованістю по тілу кредиту.

Також, суд враховує, що згідно довідки про розмір встановленого кредитного ліміту наданої АТ «Універсал банк», кредитний ліміт по поточному рахунку відкритому на ім`я відповідача становить 55 000 грн. Даних про те, що цей кредитний ліміт був збільшений матеріали позовної заяви не містять. Таким чином, суд вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає дійсності, оскільки за таким розрахунком заборгованість відповідача за тілом кредиту (тобто за встановленим кредитним лімітом) становить 111 342,64 грн.

Виходячи з наданих виписок по поточному рахунку, станом на 01.04.2020 будь-яка заборгованість за відповідачем не рахується. В той же час у розрахунку заборгованості позивач зазначає про залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) станом на 01.04.2020 - 56 838,46 грн.

Суд позбавлений можливості здійснити розрахунок можливої заборгованості по тілу кредиту, оскільки виписки по рахункам, зокрема і після 01.04.2020, містять відомості і про списання відсотків, і витрати у розстрочку (щомісячні платежі) і переведення витрат у розстрочку, за якими загальна сума витрат по картці як збільшувалася так і зменшувалася, у ці ж суми входило і нараховані банком суми як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, а відтак загальна сума витрат по поточному рахунку, не є заборгованістю по тілу кредиту. Таким чином, враховуючи, що наданий розрахунок заборгованості в частині сум по тілу кредиту не відповідає сумам зазначеним у виписках по поточному рахунку, судом не може бути здійснений самостійний розрахунок заборгованості по тілу кредиту, у разі його наявності.

Щодо стягнення заборгованість за порушення грошового зобов`язання в розмірі 105,48 грн, то у цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки вони не обґрунтовані належним чином та із поданого позову не можливо встановити правову природу таких зобов`язань, оскільки позивач у позові наводить обґрунтування як і щодо стягнення штрафів, так і інфляційних втрат і 3% річних, при цьому не зазначаючи про періоди нарахування такої заборгованості.

Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, суд доходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустими доказами розмір заборгованості відповідача по тілу кредиту, у зв`язку з чим у позовних вимог слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача не передбачено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. ст.ст. 526, 549, 610, 611, 626, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В позові Акціонерного товариства «Універсал Банк» (код в . Місцезнаходження: 04114, вул. Автозаводська, буд. 54/19, м. Київ) ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: