У х в а л а

01 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 185/1428/22

провадження № 61-11139ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року у справі за позовом комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,

В с т а н о в и в:

У лютому 2022 року КП «Павлоградтеплоенерго» звернулося до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за спожиту теплову енергію з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних у сумі 78 968,01 грн, а також судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення, що надаються до квартири АДРЕСА_1 . Відповідач оплату за спожиту теплову енергію фактично КП «Павлоградтеплоенерго» не проводив, у результаті чого за період з 01 січня 2002 року по 01 січня 2022 року утворилася заборгованість за спожиту теплову енергію перед КП «Павлоградтеплоенерго» у сумі - 74 936,65 грн, що є порушенням відповідачем статей 67, 68 ЖК України. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач вказує, сума інфляційних збитків на суму заборгованості 74 936,65 грн за період з 01 січня 2002 року по 01 січня 2022 року складає 2 878,51 грн, три відсотки річних складають - 1 152,85 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року позов КП «Павлоградтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Павлоградтеплоенерго» заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 31 974,36 грн, яка складається з заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01 січня 2019 року по 01 січня 2022 року у розмірі - 27 943,00 гривні; суми інфляційних збитків у розмірі - 2 878,51 грн; трьох відсотків річних у розмірі - 1 152,85 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач є споживачем послуг центрального опалення, що надаються за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач оплату не проводив, внаслідок чого виникла заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 74 936,65 грн, яка утворилася за період з 01 січня 2002 року по 01 січня 2022 року, що підтверджується особовим рахунком відповідача за № НОМЕР_1 , яку позивач просив стягнути на свою користь та яка, з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, становить 78 968,01 грн. Однак, позивачем пропущено строк позовної давності на вимогу про стягнення заборгованості за період з 01 січня 2002 року по 01 січня 2019 року, а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 січня 2019 року по 01 січня 2022 року в сумі 27 943, 00 грн, суми інфляційних збитків у розмірі - 2 878,51 грн; трьох відсотків річних у розмірі - 1 152,85 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року у справі за позовом КП «Павлоградтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію скасовано.

Позовні вимоги КП «Павлоградтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Павлоградтеплоенерго» заборгованість за спожиту теплову енергію, що утворилася за період часу - з 03 лютого 2019 року по 01 січня 2022 року у розмірі - 24 026,35 грн; заборгованість з урахуванням індексу інфляції у розмірі - 2 878,51 грн; три відсотки річних у розмірі - 1 152,85 грн.

В іншій частині позовних вимог КП «Павлоградтеплоенерго» відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 10 квітня 1998 року по теперішній час та проживає у цій квартирі і є споживачем послуг центрального опалення. Позивач КП «Павлоградтеплоенерго» здійснює послуги по теплопостачанню за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач ОСОБА_1 тривалий час оплату за послуги теплопостачання не проводив, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за послуги теплопостачання, яка за період з 01 січня 2002 року по 01 січня 2022 року становить 74 936,65 грн, що підтверджується особовим рахунком відповідача № НОМЕР_1 , яку позивач просить стягнути з відповідача, яка, з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, становить 78 968,01 грн. Враховуючи, що відповідач звернувся до суду першої інстанції із заявою про застосування строків позовної давності у цій справі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 03 лютого 2019 року по 01 січня 2022 року - у межах трирічного строку позовної давності, оскільки із вказаним позовом позивач КП «Павлоградтеплоенерго» звернувся до суду 03 лютого 2022 року.

Таким чином, з урахуванням строків позовної давності, з відповідача на корить позивача підлягає стягненню сума заборгованості за спожиту теплову енергію, що утворилася за період з 03 лютого 2019 року по 01 січня 2022 року у розмірі 24 026,35 грн, сума інфляційних збитків у розмірі 2 878,51 грн; три відсотки річних у розмірі 1 152,85 грн - у межах заявлених позовних вимог, що передбачено статтею 13 ЦПК України.

21 липня 2023 року ОСОБА_1 (далі - заявник) надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши касаційну скаргу заявника, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову в справах про стягнення грошових коштів визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня 2023 року становить 2 684,00 грн.

Як убачається з матеріалів касаційного провадження предметом позову є стягнення заборгованості у розмірі 78 968,01 грн.

Ціна позову в даній справі становить 78 968,01 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00*100=268 400,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Разом із цим, касаційна скарга не містить належних та обґрунтованих посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Крім того, посилання заявника на застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, але не є доводом, який в розумінні підпунктів а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судове рішення таким, що підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Зазначене відповідає Рекомендації № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням указаного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Зазначення у постанові Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційні скарги, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року у справі за позовом комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук