У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.08.2023 м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Салдан Ю. О.,

секретар судового засідання Захарчук С. О.,

за участі:

представників позивача ОСОБА_1 , адвоката Заболотної Г. В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Глушка О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

У С Т А Н О В И В :

24.05.2023 ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, поданим її представником ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначила, що 23.11.1999 вона зареєструвала шлюб з відповідачем, який 29.04.2014 рішенням суду було розірвано. Після чого 02.09.2015 шлюб з відповідачем знову було укладено, та 03.12.2018 розірвано за рішенням суду.

Вказала, що за час перебування у шлюбі сторони придбали: житловий будинок АДРЕСА_1 , який був зареєстрований на відповідача ОСОБА_2 . За час проживання сторонами за спільні кошти було здійснено перебудову будинку та збудовано гараж. Будівництво здійснювали на підставі рішення виконавчого комітету Барської міської ради Вінницької області. До будинку було підведено водопостачання та газопостачання на підставі відповідних дозволів. Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, не приватизована.

На підставі викладеного позивач просила суд: поділити між нею та ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 , житловою площею 83,6 кв. м., загальна площа 140 кв. м; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , житлою площею 83,6 кв. м, загальна площа 140 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами, що складається з житлового будинку літ. «А», житлова добудова літ. «А1», надбудова літ «А2», прибудова літ. «а2», ганок літ. «а3», гараж літ. «В», підвал літ. «В1», паркан літ «3», хвіртка літ. «4».

У судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні зазначали, що позивач раніше вже неодноразово зверталась до суду з тотожним позовом, наразі розглядається позов учетверте, розгляд одного із трьох попередніх позовів завершився ухваленням рішення про відмову у позові, копію якого представник відповідача надав у судовому засіданні.

Представники позивача заперечували доводи про тотожність заявленого позову і стверджували, що раніше заявлялися вимоги про поділ самочинного будівництва, однак добудова до спірного будинку не є самочинним будівництвом, оскільки було отримано дозвіл на проведення будівельних робіт згідно з рішенням виконавчого комітету Барської міської ради, яке під час попереднього розгляду з незрозумілих причин позивачем суду не надавалося, а надавалося рішення міської ради про легалізацію самочинного будівництва, яке в архіві міської ради відсутнє, як з`ясувалося під час підготовки цього позову. Стверджували, що конфігурація будинку не змінилася, а він був добудований у висоту на підставі відповідного дозволу. Для порівняння надали копію позовної заяви, за результатами розгляду якої було ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову. Крім того, стверджували, що під час попереднього розгляду не витребовувалася і не досліджувалася інвентарна справа на спірний житловий будинок.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази і з`ясувавши дійсний зміст правовідносин сторін, суд дійшов висновку, що провадження у справі слід закрити, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до наданої представником відповідача копії позовної заяви, яка містить відбиток штампу вхідної кореспонденції суду від 21.06.2022 №3157, ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, і заявила вимогу в порядку поділу майна подружжя визнати житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням частки ОСОБА_3 в розмірі 1/2 частини та визнати за нею, ОСОБА_3 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що складається з: житлового будинку літ. «А», житлової добудови літ. «А1», надбудови літ. «А2», прибудови літ. «а2», ганку літ. «а3», гаража літ. «В», підвалу літ. «В1», паркану літ. «3», хвіртки літ. «4», що знаходиться по АДРЕСА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 половину вартості матеріалів, використаних для будівництва паркану, що розташований на території домоволодіння по АДРЕСА_2 , а саме 8610 грн. Витрати, пов`язані із розглядом справи, просила стягнути з відповідача на користь позивача.

Згідно з рішенням Барського районного суду Вінницької області від 26.10.2022 у справі №125/742/22 за результатами розгляду вказаної позовної заяви, яка зареєстрована у суді 21.06.2022, в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовлено повністю. Рішення набрало законної сили 01.12.2022 і в апеляційному порядку не переглядалося.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.05.2019 у справі №640/7778/18, які суд враховує у цій справі.

Сторони у цій справі і в справі № 125/742/22, за результатами якої ухвалено рішення Барського районного суду Вінницької області від 26.10.2022 є тотожними: позивачем є ОСОБА_3 , відповідачем є ОСОБА_2 .

Предмет позову, тобто матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення, в обох справах також є тотожним: поділ спільного сумісного майна подружжя з визначенням рівних ідеальних часток щодо об`єкта нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 .

Тотожність предмета позову не обов`язково відображається у дослівно однаковому формулюванні позовних вимог у позовних заявах, а полягає у тотожності за своєю суттю матеріально-правової вимоги до відповідача.

Як у попередній справі, так і у цій справі, позивач прагне задовольнити свою матеріально-правову вимогу про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визначення ідеальних часток у майні подружжя і в результаті отримати визнання за позивачем права на частку у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Вказана вимога позивача уже була розглянута судом і суд ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову (йдеться про згадане у справі № 125/742/22).

Щодо тотожності підстав позову суд зазначає таке.

Як у попередній справі, так і у цій, позивач просить про захист свого права на підставі тих обставин, що житловий будинок АДРЕСА_2 був придбаний за договором-купівлі продажу від 03.09.2002, посвідченим державним нотаріусом Барської державної нотаріальної контори Залевською М. Н., зареєстрований в реєстрі за №952, під час перебування сторін у шлюбі.

Кваліфікуючи спірні правовідносини сторін, тобто викладаючи правові підстави позову, як у тій справі, так і у цій, позивач посилається на норми Сімейного кодексу України, якими врегульовано правовий режим спільного майна подружжя, яке набуто за час шлюбу.

Об`єктом спірних правовідносин в обох справах є житловий будинок, який за своєю правовою природою відповідно до приписів статті 181 Цивільного кодексу України є нерухомою річчю (нерухомим майном, нерухомістю).

Площа будинку, складові елементи його конструкції, характеристика приміщень, з яких він складається це ті ознаки, які характеризують об`єкт нерухомості як предмет матеріального світу.

Те, що у попередній позовній заяві позивач вказала, що конструктивним елементом житлового будинку є прибудови і надбудови, які є самочинним будівництвом, тобто здійснені без отримання відповідного дозволу на виконання будівельних робіт, і надала відповідні докази щодо цих обставин (рішення виконавчого комітету Барської міської ради Барського району Вінницької області №467 від 26.06.2007, яким відповідачу ОСОБА_2 було надано дозвіл на легалізацію самочинно збудованого нерухомого майна, надано дозвіл на будівництво гаража), а у позовній заяві, що розглядається, вже вказує, що згадані прибудови і надбудови не є самочинним будівництвом, тобто здійснені з попереднім отриманням відповідного дозволу на здійснення будівельних робіт, і надає доказ цих обставин (рішення виконавчого комітету Барської міської ради Барського району Вінницької області №537 від 07.10.2005 «Про дозвіл на проведення будівництва добудови до будинку та гаража гр. ОСОБА_2 »), який у попередній справі не надавався, хоча існував на той момент і був наявним в матеріалах інвентарної справи, яка оглядалася судом у цьому провадженні, не змінює фактичні підстави позову. Вказане обґрунтовується тим, що в будь-якому разі технічні характеристики об`єкта спірних правовідносин, яким є об`єкт нерухомості, входять до предмета доказування у справі про поділ спільного сумісного майна подружжя, оскільки це впливає на правильне визначення правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін в контексті правового режиму майна. Крім того, сторони визнали, що фактичні характеристики спірного об`єкта є тотожними тим, які мали місце на момент пред`явлення позову від 21.06.2022.

Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується відповідна позовна вимога. Згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17).

Таким чином, посилання позивача на норми законодавства, які регулюють правовий режим самочинного будівництва, чи на норми законодавства, які регулюють правовий режим належно збудованих об`єктів, не змінює підстав позову, оскільки суд не зв`язаний правовою позицією сторони, здійснюючи юридичну кваліфікацію правовідносин сторін, і саме на суд покладено обов`язок встановити фактичні обставини справи і застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Таким чином, за результатами з`ясування питання щодо тотожності заявленого позову суд дійшов висновку, що звернення із цим позовом спричинено бажанням позивача подати додаткові докази, які існували на момент попереднього розгляду, однак тоді не подавалися, хоча судовий розгляд проводиться лише на підставі тих доказів, які подані учасниками справи або витребувані судом у передбачених ЦПК випадках, як передбачає принцип диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України). Відтак, звернення із цим позовом, який є повністю тотожним тому, за результатами якого було ухвалено рішення у справі № 125/742/22, за своєю суттю є прагненням позивача після отримання незадовільного для неї результату провести повторний судовий розгляд в суді першої інстанції тотожного позову на підставі нових доказів, що є неможливим в силу норм чинного законодавства щодо обов`язковості судових рішень, які набрали законної сили.

На підставі викладених мотивів суд дійшов висновку, що відповідно до приписів пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України провадження у цій справі підлягає закриттю.

Керуючись пунктом 3 частини 1 статті 255 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Барський районний суд Вінницької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 02.08.2023.

Суддя Юлія САЛДАН