ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8389/23 Справа № 201/9612/22 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.,

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу ( суддя першої інстанції Ткаченко Н.В.),

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року позивачка ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в якому просила шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 19 липня 2003 року у Відділі РАГС Жовтневого району м Дніпропетровська, актовий запис № 525, розірвати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб, зареєстрований 19.07.2003р. у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (назва відділу зазначається відповідно до Витягу з реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 28.11.2022р.), під актовим записом №525 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які мають двох дітей: неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітню доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 992 грн.40 коп.

Із вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , та через свого представника ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Мотивує скаргу тим, що висновок суду першої інстанції про те, що шлюбне життя подружжя припинилось через те, що вони не проживають окремо нібито через сварки не відповідає дійсності. Тимчасова зміна місця проживання дружини та неповнолітніх дітей та їх виїзд за межі України після введення дії воєнного стану в країні відповідає інтересам дітей, оскільки такий захід забезпечує збереження життя, фізичного та психологічного здоров`я.

Наголошує на тому, що вимушений виїзд за межі України з метою збереження дітей не може бути підставою для руйнування шлюбу.

ОСОБА_2 просив рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянути справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексації аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі позовні вимоги про розірвання шлюбу, а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19.07.2003р. у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, під актовим записом №525 (а.с. №5). Назва відділу зазначається відповідно до Витягу з реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 28.11.2022р.

У шлюбі у подружжя народилося двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.№6, 7).

Ухвалою суду від 19.12.2022р. сторонам за клопотанням відповідача був наданий строк на примирення - шість місяців та провадження у справі було зупинене на цей час (а.с. № 36).

Позивачка після спливу строку на примирення наполягає на задоволенні позовних вимог, про що зазначає в заяві від 11.07.2023р. її представник (а.с. № 45).

Відповідач після спливу строку на примирення в судове засідання 11.07.2023р. не з`явився, про причини неявки суд не сповістив.

У заяві до суду від 19.12.2022р. відповідач підтвердив ті обставини, що з червня 2022р. вони з позивачкою не проживають разом (а.с. № 30).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що родина сторін розпалася остаточно, відновлена бути не може, і шлюб підлягає розірванню.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя.

Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї.

Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Згідно п.10 постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 у позовній заяві наполягає на розірванні шлюбу, вказує що сімейні відносини неможливо зберегти, шлюб існує формально, 13 червня 2022 року позивачка з дітьми переїхала до Ірландії.

Ухвалою Жовтневого районного суду від 19 грудня 2022 року сторонам було надано строк на примирення шість місяців.

13 липня 2023 року від представника позиваки була надана про підтримання позовних вимог із зазначенням, що наданий строк для примирення результатів на дав.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 зазначив, що категорично заперечує проти розірвання шлюбу, тому вважає, що суд передчасно дійшов висновку про задоволення позовних вимог, оскільки шлюбне життя з 13 червня 2022 року припинилось із за воєнних дій в країні, позивачки була вимушена виїхати.

Судом апеляційної інстанції враховуючи те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, та те що строк для примирення шлюб не зберіг, та приймаючи до уваги вимоги закону, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, дійшов висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Доводи скарги, що тимчасовий виїзд дружини не може бути підставою для розірвання шлюбу суд апеляційної інстанції не приймає, з огляду на те, що у позовні позивачка не вказує що її переїзд має тимчасовий характер.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, оскільки це відповідатиме волі позивача і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову про розірвання шлюбу, оскільки такий існує формально, докази про можливість збереження сім`ї сторін відсутні, подальше спільне проживання буде суперечити інтересам сторін.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до того, що відповідач не погоджується із розірванням шлюбу з позивачем, оскільки має на меті зберегти шлюбні відносини.

Слід зазначити, що незгода відповідача з розірванням шлюбу не є підставою для відмови у позові, оскільки кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, і не може бути примушений до їх збереження.

Оскільки судом першої інстанції достовірно з`ясовані фактичні взаємини та обставини сумісного життя подружжя, наявність в них неповнолітніх дітей, мотиви розірвання шлюбу та дійсні причини позову, які у своїй сукупності свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу і сім`ї є неможливим, суперечить їх інтересам, враховуючи небажання та неспроможність сторін відновити сімейні відносити, а також відсутність наявних перешкод, передбачених статтею 110 Сімейного кодексу України, приймаючи до уваги, що сім`я повинна будуватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які втрачені сторонами, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Таким чином, судове рішення суду першої інстанції ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, і суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду попередньої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська