_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 6/947/212/23
УХВАЛА

07.06.2023 року Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Коваленко О.Б.

за участю секретаря Маценко В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Одесі подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гуменюка В.В. щодо надання дозволу на реалізацію нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гуменюк В.В. надав до суду подання, в якому просив вирішити питання щодо надання дозволу на реалізацію нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , 1/3 частини квартири яка належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В поданні зазначено, що 26.01.2022 р. на виконання надійшов виконавчий лист № 520/5756/18 виданий Київським районним судом м. Одеси від 13.01.2022. про конфіскацію майна належного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави. 26. 01.2022 р. державним виконавцем Відділу в порядку ст.. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку спрямовано сторонам виконавчого провадження.

26.01.2022 державним виконавцем Відділу винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_1 та внесено записи до відповідних реєстрів обтяження рухомого та нерухомого майна.

26.01.2022 державним виконавцем Відділу винесено постанову про арешт коштів боржника, які спрямовано до банків учасників обміну відповідно до АСВП.

26.01.2022 з метою перевірки майнового стану боржника, державним виконавцем Відділу направлено запити до Державної фіскальної служби України щодо наявності відкритих рахунків, згідно відповіді від 26.01.2022 за боржником відсутні відкритті рахунки; до Міністерства внутрішніх справ України щодо наявності зареєстрованих транспортних засобів, згідно відповіді від 02.02.2022 за боржником відсутня реєстрація транспортних засобів.

Також, 28.01.2022 рекомендованим листом Укрпошта направлено вимоги державного виконавця до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради з метою встановлення прописаних осіб за місцем реєстрації боржника, згідно відповіді яка надійшла до Відділу 08.02.2022 р. за адресою реєстрації боржника: АДРЕСА_1 , зареєстрована неповнолітня дитина; та до Комунального підприємства «БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» з метою надання копій технічної документації на квартиру АДРЕСА_2 , у зв`язку з реєстрацією 1/3 частини вищезазначеної квартири за боржником ОСОБА_1 01.06.2022 р. державним виконавцем з метою перевірки майнового стану за місцем реєстрації боржника, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено що на дзвінки у двері ніхто не відчинив, тому перевірити майновий стан боржника не представилось можливим.

Станом на 23.06.2022 у Відділі відсутня відповідь з Комунального підприємства «БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ», у зв`язку з чим, державним виконавцем Гуменюком В.В. повторно спрямовано рекомендованим листом Укрпошта вимогу державного виконавця щодо надання копій технічної документації на квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно відповіді Департаменту надання адміністративних послуг ОМР від 08.02.2022 року встановлено, що по вищзазначеній квартирі зареєстрована малолітня дитина. 22.07.2023 року на адресу Відділу надійшла технічна документація на вище зазначену квартиру.

12.08.2022 року спрямовано вимога до Служби у справах дітей, щодо надання дозволу на опис та реалізацію квартири.

17.08.2022 року на адресу Відділу надійшла відповідь від служби у справах дітей ОМР, якою відмовлено в описі та реалізації квартири.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги подання задоволенню не підлягають.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» - Заходи примусового виконання рішень -

1. Заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 3 п.10 вищевказаного закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Даною нормою права не передбачено: можливість судді «вирішити питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно»; право судді надати дозвіл на звернення стягнення на нерухоме майно, право користування яким мають неповнолітні діти, всупереч положенням «Порядку провадження органами опіки та піклування, пов`заною із захистом прав дитини», затвердженою постановою КМУ № 866 від 24.09.2008 року.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (пункт 1 статті 18 Конвенції про права дитини).

У принципі 2 Декларації прав дитини проголошено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Статтею 446 ЦПК України встановлено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Суд вважає, що звернення стягнення на об`єкт нерухомості, де проживає та зареєстрована, разом з боржником та іншими особами, малолітня дитина, не сприятиме дотриманню прав та інтересів дитини.

Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку, що у задоволенні подання слід відмовити.

Виходячи з вищенаведеного, керуючись ст.ст.11,13,81, ст.258 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гуменюка В.В. щодо надання дозволу на реалізацію нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , 1/3 частини квартири яка належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в Одеський апеляційний суд протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя Коваленко О. Б.