Житомирський апеляційний суд
Справа №296/5622/21 Головуючий у 1-й інст. Петровська М. В.
Категорія 47 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.

з участю секретаря

судового засідання Франчука В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/5622/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Житомирській області, Державної казначейської служби України, Житомирської обласної прокуратури, Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Житомирській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

за апеляційними скаргами Департаменту патрульної поліції та ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Кравчук Василь Іванович

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Петровської М.В.

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з держави Україна на свою користь 32277,00 грн. матеріальної шкоди; 600000,00 грн. моральної шкоди; судові витрати та правничу допомогу.

В обґрунтування вимог зазначив, що 12 лютого 2020 року поліцейським Управління патрульної поліції щодо нього винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03.04.2020 у справі №295/2225/20 скасовано постанову про накладення щодо позивача адміністративного стягнення, яке Сьомим апеляційним адміністративним судом 29.04.2020 залишено без змін. Крім того, 12 лютого 2020 року за фактом наїзду на поліцейського Шевчука В.В. щодо позивача були внесені відомості в ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та розпочате досудове розслідування кримінального провадження №0000556, автомобіль позивача марки Hyundai Matrix, р.н. НОМЕР_1 поміщено на штрафмайданчик. Постановою слідчого Наконечного Р.А. від 28.03.2020 кримінальне провадження №0000556 від 12.02.2020 закрито у зв`язку з відсутністю ознак складу злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України. Позивач зазначає, що такими протиправними діями працівників поліції як: незаконне переслідування в кримінальному порядку; спричинення тілесних ушкоджень; незаконне застосуванням щодо нього фізичного насильства та кайданок; позбавлення права володіння і користування належним йому транспортним засобом - йому було завдано значну моральну шкоду, яку він оцінив в 600 000 грн, а також завдано матеріальну шкоду на суму 32277 грн., яка складається з вартості придбаних лікарських засобів та проведених медичних обстежень.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 18 січня 2023 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 2000,00 грн (дві тисячі гривень) на відшкодування моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, позивач та відповідач Департамент патрульної поліції подали апеляційні скарги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги представник Департаменту патрульної поліції посилається на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірності дій працівників поліції при складанні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача та вини відповідача в заподіянні моральної шкоди. Крім того, до позивача не було застосовано жодного, передбаченого КУпАП адміністративного стягнення, а складена постанова про адмінправопорушення скасована судом та в подальшому не породжувала правові наслідки для позивача щодо її виконання. До того, скаржник вважає, що факт закриття справи про адмінправопорушення не має обов`язкового наслідку цивільно-правового характеру і не є доказом на підтвердження неправомірності дій працівників поліції.

У зв`язку з чим просить рішення суду в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні цих вимог.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. При цьому просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Позивач, вважаючи рішення суду в частині незадоволених вимог таким, що ухвалене з порушенням норм, передбачених ст. 376 ЦПК України, просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове про задоволення вимог у повному обсязі. Зокрема, зазначає, що висновок суду про наїзд на ногу поліцейського спростовується дослідженим в засіданні відеозаписом та протоколом огляду місця події, складеним слідчим Наконечним Р.А. Висновком судово-медичного експерта № 604 від 25.03.2020 встановлено, що у ОСОБА_2 виявлено синець на лівій стопі, який утворився від дії тупого предмету, не виключено внаслідок наїзду колесом легкового автомобіля, що свідчить про те, що експерту не надавали для дослідження матеріалів відеозапису і схеми до протоколу ОМП. Крім того, слідчий вилучив автомобіль під час проведення огляду місця події, раніше внесення відомостей до ЄДР про кримінальне провадження, яке до того ж ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 10.03.2020 було відхилене. Таким чином, позивач просить достягнути 500 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди, 32277,00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 25000,00 грн. на відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою гонорару адвокату.

Представник відповідача ГУНП у Житомирській області проти апеляційної скарги позивача заперечив, надіславши відзив, у якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити, рішення Корольовського районного суду м. Житомира в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні цих вимог.

В судове засідання заявились представники Житомирської обласної прокуратури та ГУНП в Житомирській області, які просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Позивач та представники Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явилися, хоч а про дату часта місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 лютого 2020 року поліцейським Управління патрульної поліції в Житомирській області Шевчуком В.В. було винесено постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03.04.2020 у адміністративній справі №295/2225/20, яке залишене в силі постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2020, скасовано вказану вище постанову поліцейського, а також закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення через недоведеність факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Також 12.02.2020, на підставі повідомлення поліцейського патрульної поліції Шевчука В.В. про кримінальне правопорушення, до ЄРДР внесено відомості досудового розслідування за №0000556 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Згідно пояснень поліцейських УПП в Житомирській області ОСОБА_2 та його напарника ОСОБА_3 від 12.02.2020, протоколу допиту потерпілого ОСОБА_2 від 13.02.2020, водій автомобіля марки Hyundai Matrix, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , 12.02.2020, під час зупинки автомобіля та з`ясування його особи, не переконавшись в безпечності маневру, розпочав рух заднім ходом, здійснивши наїзд лівим переднім колесом на ногу ОСОБА_2 . Водія було затримано, на місце події викликано слідчо-оперативну групу та карету швидкої допомоги.

Після наїзду на молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 , капітан поліції ОСОБА_3 , вивів водія ОСОБА_1 з його автомобіля та застосував спецзасіб кайданки відповідно до п. «а», «г» ст.45 Закону України «Про національну поліцію». Після зняття кайданок видимих тілесних ушкоджень не виявлено, скарг не надходило, швидкої не потребував.

В ході досудового розслідування транспортний засіб марки Hyundai Matrix, д.н.з. НОМЕР_1 визнано речовим доказом та тимчасово вилучено. Однак, ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 10.03.2020, зобов`язано слідчого Наконечного Р.А. або іншого слідчого Житомирського ВП, який уповноважений здійснювати розслідування в рамках кримінального провадження № 0000556, повернути вказаний автомобіль, вилучений під час огляду місця події 12.02.2020, особі у якої його було вилучено.

Постановою слідчого ВР ЗСТ СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області лейтенанта поліції Наконечного Р.А. від 23.03.2020, в межах вказаного кримінального провадження призначено судово-медичну експертизу з метою встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень отриманих ОСОБА_2 внаслідок наїзду на нього (його ліву ногу) лівим переднім колесом автомобіля, яким керував ОСОБА_1 .

Згідно висновку експерта №604 від 25.03.2020 у ОСОБА_2 виявлено синець на лівій стопі, який утворився від дії тупого предмету, не виключено внаслідок наїзду колесом легкового автомобіля, перебуваючи на позиції пішохода, можливо в термін та за обставин, вказаних потерпілим, як зазначено в постанові про призначення судово-медичної експертизи, відноситься до легкого тілесного ушкодження.

В подальшому постановою слідчого ВР ЗСТ СВ Житомирського відділу поліції ГУ Національної поліції в Житомирській області Наконечного Р.А. від 28 березня 2020 року кримінальне провадження за №0000556 від 12.02.2020 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях учасників події ознак складу злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що постанова, винесена поліцейським УПП в Житомирській області Шевчуком В.В. про накладення адміністративного стягнення, скасована судом за недоведеністю факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, та відповідно до положень п. 4 ч.1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є незаконною, що є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, яка відшкодовується незалежно від вини посадових осіб, якими її було завдано.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення кримінального провадження щодо позивача, його кримінального переслідування, позбавлення права володіння та користування транспортним засобом та застосування кайданок, суд виходив з того, що позивач не був незаконно засуджений, притягнений до кримінальної відповідальності чи затриманий, йому не повідомлялось про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та не застосувались запобіжні заходи, не накладалося адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не накладався арешт на майно. А закриття провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України здійснюється у разі, якщо в кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру. Крім того, відсутні підстави для нарахування матеріальної шкоди, оскільки судом не встановив наявність будь-яких незаконних дій (рішень, бездіяльності) відповідачів.

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що у позивача не виникло право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок застосування кайданок, порушення та закриття кримінального провадження, позбавлення права володіння та користування транспортним засобом, на підставі ст.1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з ч.6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках: 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

У постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті1173,1174 ЦК). Застосовуючи статті 1173,1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Матеріалами справи встановлено, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000556 від 12.02.2020 позивачу ОСОБА_1 не повідомлялось про підозру, вина його не встановлювалась, до кримінальної відповідальності останній не притягувався.

Крім того, проведеною службовою перевіркою УПП у Житомирській області ДПП дії працівників поліції капітана поліції Данилюка О. та молодшого лейтенанта ОСОБА_2 визнані такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до положень ст.45 ч.3 п.1 Закону України «Про Національну поліцію», кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються, зокрема:

а) до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та чинить опір поліцейському або намагається втекти;

г) якщо особа своїми небезпечними діями може завдати шкоду собі і оточуючим.

Згідно п.6 ч.4 ст.45 Закону України «Про Національну поліцію», поліції (поліцейському) заборонено застосовувати кайданки більше ніж 2 години безперервного використання або без послаблення їх тиску.

З матеріалів справи вбачається, що кайданки до ОСОБА_1 були застосовані у зв`язку з рухом автомобіля після його зупинення на вимогу поліцейських, у зв`язку з чим відбувся наїзд на ногу патрульного поліцейського ОСОБА_2 .

Суд, встановив, що працівники поліції діяли правомірно, а заходи, які були ними застосовані до позивача, були необхідними та пропорційними у ситуації, що склалася, та застосовувалися відповідно до Закону України «Про Національну поліцію».

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями завдавача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

У випадку, якщо порушення (дія/бездіяльність) уповноваженого органу має триваючий характер, встановленню підлягає також конкретно визначений період бездіяльності такого органу, оскільки вказана обставина впливає на визначення розміру моральної шкоди.

Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За заявою позивача 05.09.2022 внесені відомості до ЄРДР №0000057 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 ч. 2 КК України з приводу протиправних дій працівників патрульної поліції.

На момент розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції досудове розслідування в межах вказаного кримінального провадження ще триває, докази щодо перевищення працівниками патрульної поліції службових повноважень відсутні.

Вирішуючи спір, суд обґрунтовано виходив з того, що позивачем не надано доказів незаконності дій відповідача, протиправність яких у порядку кримінального судочинства не встановлена, а тому відсутні правові підстави для відшкодування майнової та моральної шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Відповідно до положень частини третьої статті 12 ЦПК України, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції належним чином визначився із характером спірних правовідносин, вірно встановив наявність підстав для відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, вони були предметом дослідження в судовому засіданні, суд дав їм належну оцінку і вони не містять підстав для скасування чи зміни рішення суду.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і на законність оскаржуваного рішення не впливають, а зводяться лише до переоцінки доказів.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Департаменту патрульної поліції та ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Кравчук Василь Іванович залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18 січня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2023 року.

Головуючий Судді