Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 498/64/23
Номер провадження: 2/511/374/23
13 вересня 2023 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді: Іванова О. В.,
секретаря судового засідання - Возняк Г.В.
до відповідача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування ,
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 11.01.2021 року в м. Одеса, по вул. Мясоїдівській 13 трапилась дорожньо - транспортна пригода, за участю автомобіля марки «AUDI» д.р.н. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 та автомобіля «Mitsubishi» д.р.н. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Малиновського районного суду м. Одеси, від 11.02.2021 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.
ОСОБА_2 звернулася до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 12.01.2021 року, дана заява була розглянута, а пошкодження автомобіля потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було визнано страховим випадком.
Позивач відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту сплатив страхове відшкодування у розмірі 39 251,82 грн.
На момент ДТП відповідач мав посвідчення учасника бойових дій. Відповідно до п. 13.1 ст. 13 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. У відповідності до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п. 41.1 Моторно (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.
Позивач звернувся до МТСБУ із заявою на виплату страхового відшкодування, за якою МТСБУ здійснила виплату у розмірі 22 373,23 грн.
За таких обставин відповідач як особа відповідальна за завданий збиток повинен відшкодувати позивачу різницю між сумою страхового відшкодування сплаченого за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті та сумою страхового відшкодування виплаченою МТСБУ, а саме: 16 878,59 грн.
Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 09.05.2023 року даний позов було прийнято до свого провадження та відкрито в порядку спрощеного позовного провадження.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце повідомлявся належний чином, надав заяву, відповідно до якої просив розгляд справи здійснювати без участі представника Позивача.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 11.01.2021 року, о 18 годині 30 хвилин, в м. Одесі, по вул. М`ясоїдівська, 13, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Audi А6, н.з. НОМЕР_2 (Болгарія), не витримав безпечної дистанції, та скоїв зіткнення з автомобілем Mitsubishi, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 . При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 13.1 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306.
Винним у вчиненні ДТП за постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.02.2021 р. у справі №521/1090/21 є ОСОБА_1 .
У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.
ОСОБА_2 звернулася до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 12.01.2021 року, дана заява була розглянута, а пошкодження автомобіля потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було визнано страховим випадком. Позивач відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту сплатив страхове відшкодування у розмірі 39 251,82 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2668 від 03.02.2021 року.
Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України "Про страхування".
Згідно до наведених положень, до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією.
Відповідно до ст. 980 Цивільного кодексу України та ст. 4 Закону України "Про страхування" предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України "Про страхування" передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів.
Відповідно п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону N 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.
Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі N 6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). При цьому, перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ч. 1 ст. 261, ст. 262 ЦК України).
Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача.
Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.
Таким чином, до ПАТ «СК «УСГ» перейшло право вимоги від ОСОБА_2 на підставі ст. 993 ЦК України - в порядку суброгації.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі N 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
На момент ДТП відповідач мав посвідчення учасника бойових дій. Відповідно до п. 13.1 ст. 13 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Згідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п. 41.1 Моторно (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.
Позивач звернувся до МТСБУ із заявою на виплату страхового відшкодування, за якою МТСБУ здійснила виплату у розмірі 22 373,23 грн., згідно платіжного доручення №1103167_8U048/376 від 30.08.2021 року.
В постанові Верховного Суду від 15.10.2020 р. у справі N 755/7666/19 вказано, що під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі N 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Вказана різниця викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням франшизи та зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.
За таких обставин відповідач, як особа відповідальна за завданий збиток повинен відшкодувати ПАТ «СК «УСГ» різницю між сумою страхового відшкодування сплаченою за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті та сумою страхового відшкодування виплаченого МТСБУ, а саме у сумі 16 878, 59 грн.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
На даний час доказів того, що в добровільному порядку відповідачем компенсовано витрати ПАТ «СК «УСГ», суду не подано.
Надаючи оцінку наданим доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в розмірі 16 878, 59 грн.
Згідно ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі - 2481,00 грн.
Керуючись ст. ст. 22, 980. 993,1194 ЦК України, ст. ст. 3-5,12-13, 76-92, 95, 137, 141, 211, 223, 258-259, 268, 264-265, 272-273, 352, 354-355, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд, -
Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування , - задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Суддя О. В. Іванова