Номер провадження: 22-ц/813/2239/23
Головуючий у першій інстанції Панасенко Є.М.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.11.2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

21.07.2020 року до Київського районного суду м.Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, в обґрунтування якого зазначила, що 12.07.2015 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений усний договір позики за яким відповідач отримала від позивача грошові кошти у розмір 19 950,00 доларів США і які зобов?язалась повернути у строк до від 12.07.2018 року до 12.07.2020 року, що підтверджується розпискою, власноручно написаною ОСОБА_2 у присутності трьох свідків.

Не зважаючи на досягнуту домовленість між сторонами взяті на себе зобов`язання ОСОБА_2 не виконала в повному обсязі та станом на 18.02.2019 рік борг відповідача перед позивачем становила 14 303,32 долари США. Оскільки відповідачем не повернуті запозичені гроші позивач просить суд винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 14 303 долари США 32 центи, стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 4321,46 грн.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси від 07.08.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження за даною позовною заявою, розгляд справи призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач 25.11.2020 року надала до суду відзив, в якому просила відмовити у задоволені позовних вимог так як правовідносини існуючі між сторонами за юридичною природою не є договором позики. Розписка яка надана до суду як договір позики, на підтвердження укладення договору та його умов, повинна підтверджувати боргове зобов?язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов?язанням їх повернення та дати отримання коштів, що не відображено у тексті розписки. Відповідач стверджує, що позивачем їй ніколи не передавалась сума у розмірі 19950,00 доларів США та ніякого усного договору позики між ними укладено не було. Також не було зазначено строку від 12.07.2018 року до 12.07.2020 року. Цей факт не встановлений самою розпискою, яка не містить дати її складання та ніякі інші конкретні дати не визначені щодо повернення боргу.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 06.04.2021 року дану справу передано до Овідіопольського районного суду Одеської області за підсудністю.

Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області Панасенка Є.М. на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2021 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено відкрите судове засідання для розгляду справи по суті.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.11.2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики було відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 30.11.2021 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апелянт, посилається на те, що судом першої інстанції під час розгляду вказаної цивільної справи було допущено формальний та поверхневий підхід до оцінки письмових доказів, які наявні в матеріалах справи.

Крім цього, суд перщої інстанції не звернув увагу на те, що відповідачка борг визнала, заперечення стосувались лише форми розписки, що пов`язано з юридичною необізнаністю сторін у справі.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.12.2021 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.11.2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики було відкрито.

Ухвалою від 16.12.2021 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.

До судового засідання з`явився представник відповідача, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник апелянта до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існував борг за будівельні матеріали з 2015 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією розписки від 12.07.2015 року, складеною та підписаною сторонами та трьома свідками (а.с. 7-8).

Зі змісту розписки слідує, що ОСОБА_2 повина ОСОБА_1 за будівельні матеріали 19 550 у.е. та передбачені наступні умови у ближчий місяць очікується не визначена сторонами сума повернення яка не перевищує дві-три тисячі умовних одиниць; ОСОБА_3 , Слайко, Петренко, після приїзду Петренко оформлюють поділ ділянки на три рівні частини, згідно схеми розподілу земельної ділянки (строк червень-липень 2015 року); у випадку не надходження ніяких погашень протягом 2015-2016 років будинок виставляється на продаж по реальній незавищеній ціні; у будинку не проживають чужі люди; після виїзду ОСОБА_4 з сім`єю передбачається звільнення однієї кімнати на другому поверсі; борг, який залишається, виплачується по тій же схемі (не менше 2-3 тис. у.о. на рік); оплата комунальних платежів здійснюється за кількістю проживаючих людей, взимку за кількістю включених обігрівачів; гроші будуть виплачуватись через банк на р/р із зазначенням "погашення боргу".

До матеріалів справи наданий протокол огляду доказів інтернет сайту від 06.02.2020 року, який відображає переписку позивача з відповідачем у соціальній мережі «Однокласники», де визначена грошова сума повернення боргу станом на 18.02.2020 року 14 303,32 доларів США (а.с. 9-16).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 посвідчив, що в 2013 році виконував будівельні роботи з будівництва будинку ОСОБА_2 в с.Червний Хутір. За виконану роботу розраховувалась з ним частинами ОСОБА_1 . На момент виконання робіт про існування якихось договірних відносин між сторонами він не знав.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні надала показання, що вона була присутня при нписанні розписки ОСОБА_2 , однак не пам`ятає хто саме її складав. Суму коштів вимагала написати від ОСОБА_2 - позивач ОСОБА_1 . В той час ОСОБА_2 була готова не все, якби тільки припинився конфлікт. ОСОБА_7 погрожувала ОСОБА_2 , що вигоне її з дому, якщо не напише розписку. Про передачу будь-яких коштів між сторонами їй не відомо та свідком таких подій ніколи не була. Знає, що ОСОБА_7 витратила якісь кошти на будівельні матеріали для будівництва будинку ОСОБА_2 , що й стало передумовою написання останньою розписки.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні надала показання, що їq відомо про існування боргових зобов`яань та конфлікту між сторонами. Була присутня при складанні розписки написаної ОСОБА_2 . Вона була написана через погрози зі сторони ОСОБА_1 , яка погрожувала, що не надасть згоду на розподіл земельних ділянок, оскільки ОСОБА_2 не віддає їй гроші. Про передачу будь-яких коштів між сторонами ОСОБА_8 не відомо.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні надала показання, що в період, коли була написана розписка ОСОБА_2 вона проживала у неї на її ж прохання, оскільки між сторонами по справі існував конфлікт з приводу будівельних матеріалів та у зв`язку з чим ОСОБА_2 знаходилася у тяжкому моральному стані. Розписку написала ОСОБА_2 , яка була згідна з будь-якими домовленостями, якби тільки припинився конфлікт. При написанні розписки також були присутні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Про передачу будь-яких коштів між сторонами ОСОБА_9 не відомо та свідком таких подій ніколи не була.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що сам факт написання ОСОБА_2 розписки у розумінні положень статті 640 Цивільного кодексу України, не є достатньою підставою вважати, що договір позики укладений, оскільки спеціальна норма передбачає передачу грошових коштів на підставі та умовах вказаного договору позики, у даному випадку наявність розписки Позичальника в їх отриманні або іншого підтверджуючого документу.

Ні позивачем, ні його представником не надано до суду розписки про передачу та отримання грошових коштів, які є предметом договору позики.

Відсутність розписки Позичальника в отримані предмету договору позики свідчить про те, що грошові кошти не передавалися, а сам договір позики, є таким, що не укладений відповідно до вимог частини першої статті 1046 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії.

При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15-ц (провадження № 61-3741св19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки».

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 зазначено, що реальним вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існував борг за будівельні матеріали з 2015 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією розписки від 12.07.2015 року, складеною та підписаною сторонами та трьома свідками (а.с. 7-8).

Зі змісту розписки слідує, що ОСОБА_2 повина ОСОБА_1 за будівельні матеріали 19 550 у.е. та передбачені наступні умови у ближчий місяць очікується не визначена сторонами сума повернення яка не перевищує дві-три тисячі умовних одиниць; ОСОБА_3 , Слайко, Петренко, після приїзду Петренко оформлюють поділ ділянки на три рівні частини, згідно схеми розподілу земельної ділянки (строк червень-липень 2015 року); у випадку не надходження ніяких погашень протягом 2015-2016 років будинок виставляється на продаж по реальній незавищеній ціні; у будинку не проживають чужі люди; після виїзду ОСОБА_4 з сім`єю передбачається звільнення однієї кімнати на другому поверсі; борг, який залишається, виплачується по тій же схемі (не менше 2-3 тис. у.о. на рік); оплата комунальних платежів здійснюється за кількістю проживаючих людей, взимку за кількістю включених обігрівачів; гроші будуть виплачуватись через банк на р/р із зазначенням "погашення боргу".

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із зазначеного, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що сам факт написання ОСОБА_2 розписки у розумінні положень статті 640 Цивільного кодексу України, не є достатньою підставою вважати, що договір позики укладений, оскільки спеціальна норма передбачає передачу грошових коштів на підставі та умовах вказаного договору позики, у даному випадку наявність розписки Позичальника в їх отриманні або іншого підтверджуючого документу.

Відсутність розписки Позичальника в отримані предмету договору позики свідчить про те, що грошові кошти не передавалися, а сам договір позики, є таким, що не укладений відповідно до вимог частини першої статті 1046 ЦК України.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції було допущено фармальний та поверхневий підхід до оцінки письмових доказів, які навні в матеріалах справи колегія відхиляє з огляду на наступне.

До матеріалів справи наданий протокол огляду доказів інтернет сайту від 06.02.2020 року, який відображає переписку позивача з відповідачем у соціальній мережі «Однокласники», де визначена грошова сума повернення боргу станом на 18.02.2020 року 14 303,32 доларів США (а.с. 9-16).

Судом першої інстанції надано оцінку вказаному доказу та вірно вирішено, що він є неналежним та недопустимим доказом у розумінні ст.76-77 ЦПК України, що узгоджується з позицією ВС від 27.11.2019 р. у справі №667/266/15-ц.

При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 висновків суду не спростовують.

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.11.2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 квітня 2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: О. М. Таварткіладзе

А.П. Заїкін