Житомирський апеляційний суд
Справа №285/3855/22 Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А.В.
Категорія 8 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №285/3855/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк «Львів», про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна особистою приватною власністю,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Романюка Івана Миколайовича на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Помогаєва А.В. у м. Звягелі,

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з даним позовом, в якому просив встановити факт його проживання разом із ОСОБА_2 , однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період з 09 травня 2017 року по 22 грудня 2018 року. Також визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок з прибудовою, загальною площею 66,7 кв. м, житловою площею 38,7 кв. м, який знаходиться по АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер :00:020:0458, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0599 га, за тією ж адресою.

Позовні вимоги мотивував тим, що в березні 2017 року він познайомився з ОСОБА_2 , а з 09.05.2017 вони почали проживати разом, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, мали спільний побут, бюджет, вели спільне господарство, виховували дітей. Під час спільного проживання 13.04.2018 на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_2 купила у ОСОБА_3 вищезазначений житловий будинок разом із земельною ділянкою. Ціна продажу будинку - 647700 грн, ціна продажу земельної ділянки - 59100 грн.

Для оплати будинку були використані його власні кошти в сумі 400 000,00 грн. Також того ж дня ОСОБА_2 уклала кредитний договір з ПАТ АКБ "Львів", за яким отримала у Банку 260 000,00 грн. Кредитні кошти були витрачені на придбання вищезазначеного будинку.

Одночасно він уклав з ПАТ АКБ "Львів" договір поруки на забезпечення виконання кредитного договору між банком та ОСОБА_2 . Після придбання будинку він та ОСОБА_2 разом з її двома неповнолітніми дітьми переїхали в зазначений будинок та проживали в ньому до 22.12.2018, коли відповідач несподівано виїхала з дітьми та забрала свої речі.

Він продовжує проживати у спірному будинку, доглядає за ним та одноособово сплачує кошти на погашення кредиту.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 квітня 2023 року позов задоволено частково та встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 27.03.2018 по 22.12.2018. Вирішено питання судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Романюк І.М. просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позов у повному обсязі.

Зазначає, що ОСОБА_1 не надав у повному обсязі доказів, які б підтверджували наявність між ним та ОСОБА_2 сталих відносин, притаманних подружжю таких як: тривалість періоду взаємовідносин, наявність взаємних прав та обов`язків, ведення ними спільного господарства, наявність спільного бюджету. А суд першої інстанції на це уваги не звернув та не дав оцінки порушенням порядку надання та отримання доказів у справі.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Демчик Н.О. апеляційну скаргу не визнали, надали пояснення, які відповідають змісту поданого позивачем відзиву, і просили відмовити у задоволенні скарги.

Від представника відповідачки - адвоката Романюка І.М. надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі та ОСОБА_2 і підтримання ними апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із доведеності того, що між сторонами склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю, у період з 27.03.2018 по 22.12.2018.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках.

Статтею 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.

Отже, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 369/16486/18.

Встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , який зареєстровано 12.06.2006 Виконавчим комітетом Тютюнниківської сільської ради Чуднівського району Житомирської області. Шлюб було розірвано рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22.02.2018, по справі №285/526/18, яке набрало законної сили 27.03.2018.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. 5 ст. 82 ЦПК України).

ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі з будь-якою особою не перебував.

Установлено, що під час спільного проживання позивача з відповідачем 13.04.2018 на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_2 купила у ОСОБА_3 житловий будинок разом із земельною ділянкою. Будинок використовувався для спільного проживання сторін.

Пункт 10 зазначеного договору купівлі-продажу будинку містить інформацію про те що цей договір вчинено "за згодою громадянського чоловіка покупця".

Аналогічна інформація включена до п. 10 договору від 13.04.2018 купівлі-продажу земельної ділянки за тією ж адресою (т. 1 а.с.8).

Також у матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява ОСОБА_1 від 13.04.2018 про надання ним згоди "своїй громадянській дружині ОСОБА_2 , 1987 року народження, з якою ми разом проживаємо однією сім`єю та ведемо спільне господарство" на придбання будинку та земельної ділянки (т. 1 а.с.128).

Як убачається із копій матеріалів кредитної справи за кредитним договором № 03109/114/2018 від 13.04.2018 між АТ АКБ "Львів" та ОСОБА_2 . Серед наданих документів наявна копія Анкети-Заяви позичальника, до якої внесена інформація про сімейний стан "Громадянський шлюб" та про ОСОБА_1 , як про чоловіка ОСОБА_2 (т. 1 а.с.165).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким і погоджується колегія суддів, що станом на день укладання зазначених договорів ОСОБА_2 сприймала ОСОБА_1 як особу, з якою має фактичні сімейні стосунки, як з чоловіком.

Отже, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, оскаржуване судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Романюка Івана Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 квітня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 26 липня 2023 року.