Справа № 442/9553/21 Головуючий у 1 інстанції: Кучаковський Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/1081/22 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Зеліско-Чемерис К.Р.,

з участю: представника Дрогобицького державного

педагогічного університету ім. І. Франка - Грачова Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Дрогобицького державного педагогічного університету імені Івана Франка на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконуючого обов`язки ректора Дрогобицького державного педагогічного університету імені Івана Франка Лук`янченка Миколи Івановича, Дрогобицького державного педагогічного університету імені Івана Франка про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним і скасувати наказ в.о. ректора Дрогобицького державного педагогічного університету імені Івана Франка Лук`янченка М.І. №234-К від 08.11.2021 року в частині відсторонення її від роботи; зобов`язати Дрогобицький державний педагогічний університет імені Івана Франка поновити її на роботі шляхом допуску до роботи на посаді доцента кафедри мовної та міжкультурної комунікації у Дрогобицькому державному педагогічному університеті імені Івана Франка; стягнути з Дрогобицького державного педагогічного університету імені Івана Франка середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Свої вимоги позивач обгрунтовувала тим, що працює на посаді професора кафедри мовної та міжкультурної комунікації у Дрогобицькому державному педагогічному університеті імені Івана Франка. 04.10.2021 року на сайті МОЗ України було опубліковано прийнятий наказ МОЗ України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» №2153 від 04.10.2021 року (далі - наказ МОЗ №2153). 08.11.2021 наказом №234-К, що виданий в.о. ректора Дрогобицького державного педагогічного університету імені Івана Франка Лук`янченком М.І. позивача відсторонено від роботи з підстав відсутності щеплення проти COVID-19.

Позивач вважає оскаржуваний наказ в частині відсторонення її від роботи протиправним, оскільки в ньому відсутні належні правові підстави, оскільки ст.46 КЗпП України містить вичерпний перелік підстав для відсторонення, така підстава, як «в інших випадках, передбачених законодавством», не може бути застосована до спірних правовідносин, так як наказ МОЗ №2153 не встановлює та не передбачає, що діяльність перелічених в ній працівників може призвести до зараження працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, тому підстави для відсторонення, що передбачені в ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», відсутні, щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, не передбачено Календарем профілактичних щеплень, як єдиним нормативним актом, який встановлює види обов`язкових щеплень в Україні, в тому числі, і за епідемічними показниками, в порушення ст.7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» не було надано єдиним компетентним органом для встановлення факту ухилення - посадовою особою державної санітарно-епідеміологічної служби відповідного подання про усунення особи від роботи. Також зазначає, що оскаржуваний наказ є протиправним, оскільки прийнятий за відсутності визначеного законом порядку відсторонення, адже ні ст.46 КЗпП України, ні ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» не містить порядку для відсторонення працівників, які не щеплені проти COVID-19, норма п.41-6 постанови КМУ №1236, яка містить вимогу про «взяття до відома», не містить імперативних приписів про порядок здійснення відсторонення працівників, а лише вказує на рекомендації до усвідомлення інформації, висловленої КМУ, норма ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» вимагає, щоб відсторонення відбувалося в порядку, встановленому законом, постанова КМУ №1236 не є законом та не може собою його підмінювати. Зазначає, що Конституція України не визначає серед випадків обмеження права на працю, обмеження, пов`язане зі щепленням проти COVID-19, встановлення ж такого обмеження підзаконним актом суперечить Конституції України, як це було встановлено рішенням Конституційного Суду України №10-р/2020 від 28.08.2020 року. Вказує, що зазнала протиправного втручання в її право на працю через примушування до щеплення, яке проводиться в порушення закону, через що була позбавлена можливості заробляти собі на життя власною працею, а також була піддана дискримінації за ознакою стану здоров`я, тому її порушені права підлягають захисту та відновленню. Зазначає, що враховуючи правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду у справі №712/3841/17 від 21.08.2019 року, у разі порушення ст.46 КЗпП, де роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, тому вважає, що у даному випадку має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 березня 2022 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до виконуючого обов`язки ректора Дрогобицького державного педагогічного університету імені Івана Франка Лук`янченка М.І. про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України .

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 березня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ виконуючого обов`язки ректора Дрогобицького державного педагогічного університету імені І. Франка Лук`янченка М.І. №234-К від 08.11.2021 року в частині відсторонення від роботи ОСОБА_1 .

Стягнуто з Дрогобицького державного педагогічного університету імені І.Франка середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.11.2021 року по 24.02.2022 року в сумі 62324 грн. 18 коп. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті, а також 3333 грн. 33 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з Дрогобицького державного педагогічного університету імені І.Франка 1816 грн. судового збору в дохід спеціального фонду Державного бюджету України.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач Дрогобицький державний педагогічний університет імені І.Франка, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Звертає увагу, що єдиною підставою для задоволення позову суд першої інстанції вказав ч.2 ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», що є необґрунтованим.

Вказує, що нормативно-правовими актами, якими керувався відповідач та які регламентують відсторонення від роботи, а не допуск чи не допуск працівника до роботи, у випадку відмови або відхилення від обов`язкових профілактичних щеплень, є КЗпП України, Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та постанова КМУ від 09 грудня 2020 року №1236, проте, суд не взяв даних нормативно-правових актів до уваги.

Додає, що про помилковість застосування судом першої інстанції ч.2 ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» вказує і те, що постановою КМУ від 29.03.2017 року №348 Державну санітарно-епідеміологічну службу було ліквідовано, а тому дана норма не може застосовуватись до спірних правовідносин.

У судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді професора кафедри мовної та міжкультурної комунікації у Дрогобицькому державному педагогічному університеті імені Івана Франка, що підтверджується копією трудової книжки.

Відповідно до наказу в.о. ректора Дрогобицького державного педагогічного університету імені Івана Франка від 22.10.2021 року №370 «Про обов`язкові профілактичні щеплення працівників Університету», відповідно до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 07.10.2021 року за №1306/36928, працівникам Університету до 07.11.2021 року необхідно провести в установленому порядку профілактичні щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2; працівникам, у яких наявні абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 року №595, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 10.10.2011 року за №595, 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.10.2019 №2070), подати до 05.11.2021 року у службу охорони праці Університету відповідні підтверджуючі документи.

Відповідно до наказу в.о. ректора Дрогобицького державного педагогічного університету імені Івана Франка від 05.11.2021 року №381 «Про відстронення від роботи деяких працівників Університету», на виконання пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 року №1096 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року №1236», пункту 19 Змін, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року №1096 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236», наказано відсторонювати з 08.11.2021 року на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, від роботи працівників Університету, які не провели в установленому порядку профілактичні щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, або не подали підтверджуючі документи про наявність у них абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2; встановити, що відсторонення працівників Університету відповідно до пункту 1 цього наказу здійснюється до моменту усунення причин, що зумовили таке відсторонення; відділу кадрів (Кантор Н.) готувати проекти наказів про відсторонення від роботи (допуск до роботи) працівників на підставі інформації, що подається службою охорони праці; керівникам структурних підрозділів невідкладно письмово інформувати службу з охорони праці про здійснення працівниками підлеглих їм структурних підрозділів профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, або подання ними підтверджуючих документів про наявність у них абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2; встановити, що керівники структурних підрозділів несуть персональну відповідальність за допуск до роботи відсторонених у встановленому порядку працівників підлеглих їм структурних підрозділів, а також достовірність інформації, що подається ними відповідно до пункту 4 цього наказу.

Згідно з актом завідувача кафедри мовної та міжкультурної комунікації в Дрогобицькому державному педагогічному університеті імені Івана Франка О. Павлішак від 05.11.2021 року, 05.11.2021 року у приміщенні корпусу №7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не представила документ про профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Свою відмову мотивувала недостатньою перевіреністю вакцин.

Відповідно до витягу з наказу в.о. ректора Дрогобицького державного педагогічного університету імені Івана Франка від 08.11.2021 року №234-К «Про відстронення від роботи деяких працівників Університету» та додатку до такого, відсторонено з 08.11.2021 року від роботи таких працівник, згідно з додатком, зокрема ОСОБА_1 ; бухгалтерській службі ( ОСОБА_2 ) на час відсторонення від роботи працівників відповідно до пункту 1 цього наказу здійснювати оплату праці таких працівників з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці». При цьому, відповідач керувався п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 року №1096 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236, п.41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних проти епідеміологічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2», ст.46 Кодексу законів про працю України», ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Встановивши дані обставини справи, суд дійшов висновку про незаконність винесеного наказу про відсторонення, оскільки роботодавцем при відстороненні позивача не було дотримано процедури його відсторонення, оскільки винесення відповідачем наказу без подання відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби щодо недопуску позивача до роботи є порушенням вимог частини 2 статті 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення».

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За змістом п.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен має право на повагу до свого приватного життя. Поняття приватного життя включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру. Тому обмеження, накладені, зокрема, на доступ до трудової діяльності, впливають на приватне життя людини та є втручанням у право на повагу до такого життя. З огляду на вказане спірні правовідносини, пов`язані з оцінкою правомірності відсторонення позивачки, підпадають під дію ст.8 Конвенції.

Критерії правомірного втручання держави у право на повагу до приватного життя людини викладені в п.2 ст.8 Конвенції, відповідно до якого органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

З огляду на цей припис, критеріями сумісності заходу втручання у право на повагу до приватного життя з гарантіями ст.8 Конвенції є такі: 1) чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, який відповідає вимогам до якості (доступність, чіткість і зрозумілість, передбачуваність застосування з метою уникнення ризику свавілля); 2) чи переслідувало легітимну мету, що випливає саме зі змісту п. 2 вказаної статті; 3) чи є відповідний захід нагально потрібним і пропорційним цій меті (необхідним у демократичному суспільстві), тобто, чи є він у ситуації конкретної людини найменш обтяжливим засобом, що дозволяє досягнути визначеної в п.2 ст.8 Конвенції мети. Втручання становитиме порушення гарантій ст.8 Конвенції, якщо воно не відповідатиме будь-якому з означених критеріїв.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі:

- появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

- відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;

- в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно із Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №267(в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року №90), Міністерство охорони здоров`я України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань.

Накази Міністерства охорони здоров`я України, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами (пункт 8 вказаного Положення).

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням.

Відповідно до цього Переліку, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники:

1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів;

2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів;

3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності;

4) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади;

5) установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів;

6) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року №83.

Питання відсторонення від роботи додатково регламентовано в Законі України від 24 лютого 1994 року №4004-XII «Про забезпечення санітарного і епідемічного благополуччя населення» (далі - Закон №4004-XII) та Інструкції про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності, затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 квітня 1995 року №66 (далі - Інструкція №66).

Підприємства, установи і організації зобов`язані усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (абзац шостий частини першої статті 7 Закону№ 4004-XII).

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції №66, з урахуванням змін, внесених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30 серпня 2011 року №544, подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності - це письмовий організаційно-розпорядчий документ Державної санітарно-епідеміологічної служби України, який зобов`язує роботодавців у встановлений термін усунути від роботи або іншої діяльності зазначених у поданні осіб.

Згідно з підпунктом 1.2.5 пункту 1.2 Інструкції №66, особами, які відмовляються або ухиляються від профілактичних щеплень, визнаються громадяни та неповнолітні діти, а також окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи, які необґрунтовано відмовились від профілактичного щеплення, передбаченого Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року №59, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за №1159/19897.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №66, право внесення подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності надано головному державному санітарному лікарю України, його заступникам, головним державним санітарним лікарям Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва, Севастополя та їх заступникам, головним державним санітарним лікарям водного, залізничного, повітряного транспорту, водних басейнів, залізниць, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державного управління справами, Служби безпеки України та їх заступникам, іншим головним державним санітарним лікарям та їх заступникам, а також іншим посадовим особам Державної санітарно-епідеміологічної служби, що уповноважені на те керівниками відповідних служб.

Пунктом 2.5 Інструкції №66 визначено, що подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складають у двох примірниках, один з яких направляється роботодавцю, що зобов`язаний забезпечити його виконання, а другий зберігається у посадової особи, яка внесла подання. Подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складається за формою згідно з додатком 1 до цієї Інструкції.

Згідно з пунктом 2.7 Інструкції №66, термін, на який відсторонюється особа, залежить від епідеміологічних показань та встановлюється згідно з додатком №2 до цієї Інструкції.

Положення абзацу шостого частини першої статті 7 Закону №4004-XII та Інструкції №66 не охоплюють порядок відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою чи ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень для запобігання захворюванню на COVID-19.

Обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Законом №4004-XII.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року №1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону «Про захист населення від інфекційних хвороб» і частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу».

Таким чином, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, передбачене законом.

Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №130/3548/21 (провадження №14-82цс22).

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що для отримання профілактичного щеплення, в тому числі проти COVID-19, необхідна згода працівника, який отримав повну й об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього тощо. Роботодавець має довести до відома працівника наслідки для виконання трудових обов`язків відмови чи ухилення працівника від обов`язкового профілактичного щеплення, а лікар - надати об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього для здоров`я та можливі поствакцинальні ускладнення. Відмова поінформованого працівника від проведення обов`язкового профілактичного щеплення чи факт ухилення від останнього мають бути належно підтвердженими.

Отже, відмова або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 є підставою для відсторонення від роботи працівників, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153.

Як виняток, невакцинований працівник може бути допущений до роботи, якщо надасть роботодавцю медичний висновок про наявність абсолютних протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

При цьому, саме працівник має надати роботодавцю документи, які підтверджуватимуть проходження повного курсу вакцинації проти COVID-19 або першого етапу вакцинації (одна доза), або надати медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Разом з тим, у вказаній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №130/3548/21 (провадження №14-82цс22) зазначено, що нагальна необхідність ужиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів. Проте слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення позивача від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети.

За змістом Переліку №2153, обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року №595. Отже, Перелік №2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку №2153 останній не містить.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо.

Також, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку №2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як: кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих); форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження; контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Колегія суддів зауважує, що характер виконуваної позивачкою роботи - професор кафедри мовної та міжкультурної комунікації, передбачає соціальні контакти на робочому місці, а по колу функціональних обов`язків - з іншими працівниками. Форма організації праці ОСОБА_1 позбавляє її можливості працювати дистанційно (стаття 60-2 КЗпП України) чи надомно (статті 60-1 КЗпП України). Разом з позивачкою протягом робочого дня можуть знаходить інші особи, з якими вона постійно контактує, що підвищує ризик інфікування коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяння його подальшому поширенню, тому відсутність вакцинації у позивачки проти COVID-19 підвищувала ризик захворюваності оточуючих.

Об`єктивно оцінюючи загрозу, яку потенційно може нести невакцинований працівник, Дрогобицьким державним педагогічним університетом імені Івана Франка правомірно було прийнято рішення про відсторонення позивачки від роботи, що відповідає загальновизнаному пріоритету захисту здоров`я суспільства від серйозних загроз, пов`язаних із поширенням на території України COVID-19.

З огляду на те, що позивач не надав роботодавцю документи на підтвердження наявності профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання до вакцинації проти COVID-19, відповідач правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення від роботи позивача, як наслідок, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно було відмовити.

На викладене суд першої інстанції уваги не звернув та внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні вказаного позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу Дрогобицького державного педагогічного університету імені Івана Франка задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 березня 2022 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 28 липня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич