Справа № 199/2000/23
(2/199/1304/23)
РІШЕННЯ

Іменем України

15 травня 2023 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Богун О.О.,

при секретареві Буточкіній М.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Позові вимоги обґрунтовує тим, що 31.10.2022р. між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким відповідач як продавець зобов`язався передати позивачу однофазний інвентарний бензиновий генератор Konner & Sohnen KS 2000i SI, 2,0 КВт, 3,26 л.с., а позивач як покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар.

Пунктом п.8.1. договору визначено трок дії договору - до 31.12.2022р., але в будь-якому випадку до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Пунктом 4.3 Договору визначено, що розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі згідно накладної продавця.

Відповідачем засобами електронного зв`язку була надана позивачу видаткова накладну № 78 від 31 жовтня 2022 року, на повну передоплату за генератор на загальну суму 41454,00 грн.

01.11.2022р. позивачем було сплачено 41454,00грн., що підтверджується копією квитанції 0.0..1, код квитанції 9286-1527-9283-5923, АТ КБ "ПриватБанк".

Відповідач не виконав взятого на себе за договором зобов`язання щодо передачі позивачу генератору.

22.12.2022р. позивач направляв на адресу відповідача вимогу щодо повернення суми оплати за товар. Зазначену вимогу відповідач отримав 06.01.2023р., що підтверджується відміткою про отримання на повідомленні про вручення поштового відправлення, однак вимога залишена відповідачем без задоволення.

Відповідач не виконав свій обов`язок по договору та не поставив позивачу генератор, тобто прострочив виконання зобов`язання з 01.01.2023р., чим порушив умови договору та безпідставно отримав грошові кошти у розмірі 41 454.00 грн., у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь кошти попередньої оплати у розмірі 41 454,00грн., інфляційні витрати у розмірі 331,63грн, 3% річних у розмірі 183,99грн., неустойки у розмірі 16 966,14грн., моральну шкоду у розмірі 10 000,00грн. витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00грн..

Ухвалою суду від 06.03.2023 відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Відповідач не скористався правом надання відзиву на позовну заяву.

Сторони в судове засідання не викликались.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 31.10.2022р. між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким відповідач як продавець зобов`язався передати позивачу однофазний інвентарний бензиновий генератор Konner & Sohnen KS 2000i SI, 2,0 КВт, 3,26 л.с., а позивач як покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар.

Пунктом п.8.1. договору визначено трок дії договору - до 31.12.2022р., але в будь-якому випадку до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Пунктом 4.3 Договору визначено, що розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі згідно накладної продавця.

Відповідачем засобами електронного зв`язку була надана позивачу видаткова накладну № 78 від 31 жовтня 2022 року, на повну передоплату за генератор на загальну суму 41454,00 грн.

01.11.2022р. позивачем було сплачено 41454,00грн., що підтверджується копією квитанції 0.0..1, код квитанції 9286-1527-9283-5923, АТ КБ "ПриватБанк".

Відповідач не виконав взятого на себе за договором зобов`язання щодо передачі позивачу генератору.

22.12.2022р. позивач направляв на адресу відповідача вимогу щодо повернення суми оплати за товар. Зазначену вимогу відповідач отримав 06.01.2023р., що підтверджується відміткою про отримання на повідомленні про вручення поштового відправлення, однак вимога залишена відповідачем без задоволення.

Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що:

договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", або іншими документами (далі - розрахунковий документ).

продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб;

споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Частина 1ст. 6 Законом України «Про захист прав споживачів» передбачає, що продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

В пунктах 1, 2, 5, 6 ч. 1ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Згідно ч.І та 2ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Держава створює умови для здобуття споживачами потрібних знань з питань реалізації їх прав, в тому числі шляхом розробки та проведення відповідних освітніх програм. Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Положеннями ст. 2 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Відповідно до частини 1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі- продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 662 Цивільного кодексу України зазначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар визначений договором купівлі-продажу.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

При цьому, за приписами частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Заст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

зміна умов зобов`язання;

сплата неустойки;

відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч. 1, 2ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Також, згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України, у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання Продавця перед Покупцем по поставці Товару (певної партії Товару) і виникає нове грошові зобов`язання.

Таким чином, з огляду на вище наведені правові норми, між позивачем і відповідачем виникли договірні правовідносини, кожна із сторін мала виконати взяті на себе зобов`язанні до 31.12.2022р. (закінчення стоку дії договору). Позивач виконав своє зобов`язання по договору - сплатив кошти у розмірі 41 454,00 грн. на підставі видаткової накладної, виданої відповідачем. А відповідач - не виконав свій обов`язок по договору та не поставив позивачу генератор, тобто прострочив виконання зобов`язання з 01.01.2023р., чим порушив умови договору та безпідставно отримав грошові кошти у розмірі 41 454.00 грн. Враховуючи положення ч.2 ст. 693 ЦК України позивач має право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар.

Окрім того, згідно ч. З ст. 693 ЦК України, на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитор: зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, з яким погоджується суд, інфляційні втрати за січень 2023р. становлять 331,63грн., 3% річних за період з 01.01.2023р. по 23.02.2023р. становить - 183,99грн.

Частиною 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.

Позивач направляв на адресу відповідача вимогу від 22.12.2022р., якою вимагав повернути повну передоплату за генератор у розмірі 41 454,00 грн. протягом 7 календарних днів з дня отримання даної вимоги.

Зазначену вимогу відповідач отримав 06.01.2023р., що підтверджується відміткою про отримання на повідомленні про вручення поштового відправлення. З огляду на зазначене вище, останній день на повернення коштів припадав на 13.01.2023р.

Коштів відповідачем повернуто не було, у зв`язку з чим, керуючись положеннями ч.9 ст. 12 ЗУ «Про захист прав споживачів» з 14.01.2023р. нараховується неустойку в розмірі 1% вартості товару (генератора) за кожний день затримки повернення грошей, що відповідно до наданого розрахунку, з яким погоджується суд, становить 16 966,14 грн.

Враховуючи вище викладене суд вважає за можливе стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 58 935,76 грн., які складаються з коштів попередньої оплати у розмірі 41 454,00грн., інфляційні витрати у розмірі 331,63грн, 3% річних у розмірі 183,99грн., неустойки у розмірі 16 966,14грн.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди суду зазначає наступне згідно з 4.2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з п.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Згідно постанови пленуму ВСУ від 31 березня 1995 р. N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам».

Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку.

Відповідно до даної постанови Пленуму ВСУ, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Позивач зазначає, що неправомірні дії відповідача, які полягають у невиконанні зобов`язань за договором купівлі-продажу, призвели до переживань та моральних страждань позивача. У зв`язку з військовою агресією російської федерації, обстрілами по критичній інфраструктурі енергопостачальними організаціями було обмежено використання споживачами електроенергії шляхом відключення електроенергії за графіками, це призводило до певних незручностей для позивача. Для того, щоб усунути ці незручності позивач був змушений придбати генератор, у зв`язку з чим було укладено з відповідачем відповідний договір.

Позивач розраховував усунути незручності, пов`язані з систематичним відключенням електроенергії, однак цього не сталося через не виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором. Крім того, позивач сплатив за генератор 41 454,00 грн., що є значною для позивача. У зв`язку з порушенням відповідачем умов договору позивач почувався обдуреним, порушився сон, збільшилася тривожність, все це призвело до переживань та моральних страждань позивача.

Враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, а саме слід стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 1 000 грн.

Частинами 1, 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

Так, відповідно до наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що позивачем понесені судові витрати на надання правової допомоги в розмірі 10 000 грн. які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст. 141 ЦПК, стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2147,20 грн..

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 16, 525, 526, 810, 825 ЦК та ст.ст. 4, 12, 13, 175-177 ЦПК, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ) кошти попередньої оплати у розмірі 41 454,00грн., інфляційні витрати у розмірі 331,63грн, 3% річних у розмірі 183,99грн., неустойки у розмірі 16 966,14грн., а всього 58 935 (п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) гривень 76 копійок.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ) моральну шкоду у розмірі 1 000(одна тисяча) гривень 00 копійк.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ) витрати на надання правової допомоги в розмірі 10 000 (десять тисяч гривень) 00 копійок.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 2147(дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Богун

15.05.2023