Провадження № 2/127/5264/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2023 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю секретаря Жигарової Д.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про солідарне витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_6 , про солідарне витребування майна з чужого незаконного володіння, мотивуючи тим, що 10.10.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір за умовами якого позичальник отримав у кредит кошти в розмірі 63300,00 дол. США для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу від 09.10.2007 року, укладеного між позичальником та ОСОБА_8 . Згідно з цим договором, ОСОБА_4 придбала у власність нерухоме майно житловий будинок АДРЕСА_1 . З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_4 та ВАТ КБ «Надра» було укладено договір іпотеки, предметом якого був вказаний вище будинок.

06.04.2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці було видано виконавчий лист №2-4258/09 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором в розмірі 66523,53 дол. США. З метою виконання рішення суду, 05.03.2013 року було проведено прилюдні торги з реалізації арештованого (іпотечного) майна, переможцем яких визнано ОСОБА_6 . Проте, 18.10.2013 року рішенням Апеляційного суду Вінницької області визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого майна.

У 2016 році позивачу стало відомо, що ОСОБА_6 на підставі проведених прилюдних торгів отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок. Вважаючи, що прилюдні торги були проведені з порушенням вимог закону, позивачем було подано позовну заяву про застосування наслідків недійсності правочину за результатами розгляду якої 19.10.2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено заочне рішення, яким скасовано свідоцтво про право приватної власності на зазначений житловий будинок, видане ОСОБА_6 . Також скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за ОСОБА_6 права приватної власності на будинок.

Разом з тим, в процесі розгляду справи позивачу стало відомо про відчудження спірного майна 22.04.2016 року ОСОБА_2 на підставі посвідченого договору купівлі-продажу. В зв`язку з цим, 13.12.2016 року ОСОБА_4 було подано позов до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння. Судом першої інстанції 07.07.2017 року було ухвалено рішення про задоволення позову. Постановою Вінницького апеляційного суду від 20.11.2018 року у зазначеній цивільній справі, апеляційну скаргу ОСОБА_5 було задоволено, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.07.2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено. Згодом постановою Верховного суду від 27.08.2020 року касаційну скаргу позивача було задоволено частково та рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін, проте мотивувальну частину викладено в редакції постанови ВС. Зокрема, касаційний суд у своїй постанові зазначив, що ОСОБА_5 не була залучена до розгляду справи в суді першої інстанції. Також позивач зазначила, що від моменту набуття відповідачами майна до дня звернення до суду з позовом минуло більше трьох років, то вважав за доцільне визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними, оскільки 13.12.2016 року вона звернулася до суду з позовом про витребування цього майна. Оскільки остаточне рішення було ухвалено 27.08.2020 року, тому перебіг строку переривався вчиненням дій, спрямованих на захист свого майнового права та інтересу. З огляду на викладене, ОСОБА_4 звернулася в суду з цим позовом та просила:

- визнати поважними причини пропуску позовної давності;

- витребувати солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зі спільної сумісної власності подружжя на користь ОСОБА_4 житловий будинок літ. «А» з прибудовою, загальною площею 54,2 кв.м., житловою площею 36,9 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути з відповідачів судові витрати в рівних частинах.

Ухвалою суду від 08.11.2022 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7 .

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та пояснила, що 06.04.2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці було видано виконавчий лист №2-4258/09 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ВАТ КБ «Надра» заборговності за кредитним договором в сумі 66523,53 дол. США. Під час примусового виконання вказаного виконавчого листа, державним виконавцем було: складено акт опису й арешту майна будинку АДРЕСА_1 ; складено звіт про оцінку вартості арештованого майна та затверджено акт про проведення аукціону з реалізації арештованого майна. Переможцем аукціону визнано ОСОБА_6 . Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.04.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В., ОСОБА_6 продала ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 . Згодом, заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.10.2016 року було скасовано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок літ. «А» з прибудовою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , видане ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. 13.03.2013 року. Також скасовано рішення державного реєстратора. Представник зазначила, що в п. 4.12 договору купівлі-продажу від 22.04.2016 року вказано, що приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В. засвідчено справжність підпису дружини покупця ОСОБА_2 ОСОБА_5 , на заяві про її згоду на укладення цього договору за реєстровим №946 від 22.04.2016 року. Отже, позивач достеменно знала, що відповідач ОСОБА_2 з 22.04.2016 року є власником вказаного будинку, крім того останній з 19.03.2014 року зареєстрований у спірному будинку та така реєстрація була здійнена за згодою позивача. У разі наявності підстав для визнання публічних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору організатор торгів та їх переможець. Після цього майно підлягає повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення, оскільки задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує судового рішення для виконання якого такі торги були проведені. З огляду на вказане, представник зазначила, що спірне майно не було втрачене позивачем, а було арештовано в межах виконавчого провадження, а тому спірне майно в порядку реституції підлягає поверненню продавцю, яким позивач не є. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливлення задоволення вимоги іншої особи-стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності (ч. 3 ст. 13 ЦК України), оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора. Згідно з ч.3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин 2-5 ст. 13 цього Кодексу, зокрема відмовити у захисті права, яким особа зловживала. Також представник зазначила, що позивачем порушено строк позовної давності при зверненні до суду з цим позовом. Так, ОСОБА_4 починаючи з 20.11.2018 року була обізнана про коло осіб, до яких вона має пред`явити позов, якщо вона вважає, що її право порушено, але не скористалась своїм правом. Доводи позивача, що строк позовної давності в період з 13.12.2016 року по 27.08.2020 року не зараховується не можна приймати до уваги, оскільки вони нічим не підтверджуються та спростовуються рішеннями судів, які передували розгляду цієї справи. Враховуючи викладене, представник просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

В судове засідання треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не з`явилися, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали справ№127/8989/16-ц та № 127/26512/16-ц, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 09.10.2007 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В., ОСОБА_8 продав ОСОБА_4 цілий житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 , за 318150,00 грн., що на день підписання договору становить 63000,00 дол. США (а.с. 8).

Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.06.2013 року у справі №127/7033/13-ц, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, за участю третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог ОСОБА_2 , третіх осіб на стороні відповідачів без самостійних вимог ОСОБА_6 , Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», про визнання недійсними результатів прилюдних торгів та скасування протоколу про проведення прилюдних торгів було відмовлено (а.с. 9-11). Проте, рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 18.10.2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, вказане вище рішення суду скасовано та позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано результати прилюдних торгів від 05.03.2013 року в реалізації арештованого нерухомого майна, що належить ОСОБА_4 недійсним. Скасовано протокол № 28/031/13/А-1проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 05.03.2013 року. Скасовано акт про проведення аукціону з реалізації арештованого майна від 12.03.2003 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.02.2014 року касаційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» було відхилено.

Під час розгляду наведеної вище справи судом було встановлено, що 06.04.2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці виданий виконавчий лист №2-4258/09 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором у сумі 66523 долари 53 центи США. На піставі вказаного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження, описано спірне майно та виставлено на прилюдні торги.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.04.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В., ОСОБА_6 продала ОСОБА_2 житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 54,2 кв.м. за ціною 144000,00 грн. (а.с. 127-128). Факт отримання грошових коштів за договором підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_6 (а.с. 173).

Згідно з пунктами 1.2, 1.3 вказаного вище договору, предмет договору належить продавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 13.03.2013 року ОСОБА_9 , приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу за реєстровим №150. Предмет договору зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 1, номер запису про право власності 331645, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого Бєлою О.М., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 13.03.2013 року за індексним № 1179974.

В пункті 4.12 3 вказаного договору зазначено, що приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В. від 22.04.2016 року засвідчено справжність підпису дружини покупця ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на заяві про її згоду на укладання цього договору за реєстровим № 946. Також в матеріалах справи присутня нотаріально посвідчена заява відповідача ОСОБА_5 про надання згоди чоловікові на укладення із ОСОБА_6 договору купівлі-продажу (а.с. 129). Зі змісту цієї заяви вбачається, що факт її перебування у шлюбі із ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про одруження 18.08.1998 року, зареєстрованого відділом реєстрації актів громадського стану Вінницької міської ради, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №1634. Також факт реєстрації шлюбу між ними підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 20.05.2021 року (а.с. 199-200).

У ст. 42 Конституції України, ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. І Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Україною 17.07.1997 року (набув чинності для України 11.09.1997) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору. Вирішуючи питання про те хто є продавцем за укладеним за результатами торгів договором необхідно виходити з умов договору, що укладається між органом державної виконавчої служби та спеціалізованою організацією. У випадку якщо на підставі укладеного спеціалізованою організацією з відділом державної виконавчої служби договору ця організація під час укладення на торгах договору виступає представником відділу державної виконавчої служби, то стороною такого договору, а відтак і продавцем, є орган державної виконавчої служби. Якщо ж спеціалізована організація виступає на торгах від власного імені на підставі укладеного з відділом державної виконавчої служби договору, який за своїм змістом є договором комісії, то стороною такого договору, а відтак і продавцем, є спеціалізована організація.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі №6-1884цс15.

З матеріалів справи вбачається, що між Вінницькою філією ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» та Староміським відділом ДВС Вінницького МУЮ було укладено договір №28/031/13/А від 13.02.2013 року про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого майна.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.10.2016 року у справі №127/8989/16-ц, яке набрало законної сили 01.11.2016 року, позов ОСОБА_4 було задоволено повністю та скасовано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок літера «А», з прибудовою, загальною площею 54,2 кв. м., житловою площею 36,9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , видане ОСОБА_6 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. 13.03.2013 року. Скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О.М., про державну реєстрацію за ОСОБА_6 права приватної власності на житловий будинок літера «А», з прибудовою, загальною площею 54,2 кв. м., житловою площею 36,9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , прийняте 13 березня 2013 року, індексний номер 853037 (а.с. 12-14).

На підставі вказаних вище рішень, 13.12.2016 року ОСОБА_4 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння (а.с. 15-16). Так, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.07.2017 року у справі №127/26512/16-ц позов ОСОБА_4 було задоволено (а.с. 17-18). Постановою Вінницького апеляційного суду від 20.11.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову було відмовлено (а.с. 23-25). Постановою Верховного Суду від 27.08.2020 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, постанову Вінницького апеляційного суду від 20.11.2018 року змінено, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови (а.с. 27-30). Зокрема, в позові ОСОБА_4 було відмовлено, оскільки ОСОБА_5 , як іншого відповідача, не було залучено до рогляду справи в суді першої інстанції, хоча вирішувалось питання про її права, свободи та обов`язки.

Судом апеляційної інстанції у постанові від 20.11.2018 року встановлено, що 10.10.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №10/102007/840- КВ/56, за умовами якого позичальник отримала в кредит кошти в сумі 63300 доларів США. Цільове призначення кредиту - проведення розрахунків за договором купівлі-продажу від 09 жовтня 2007 року, укладеному між позичальником та ОСОБА_8 , згідно з яким позичальник придбає у власність нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . З метою забезпечення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, позичальник укладала з банком договір іпотеки: житлового будинку АДРЕСА_1 .

Також, під час розгляду справи апеляційним судом було встановлено та в порядку ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доведенню факт, що житловий будинок АДРЕСА_1 , придбаний ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 22.04.2016 року, відповідно до ст. 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.11.2021 року вбачається, що житловий будинок, який є предметом спору, власником ОСОБА_2 було передано в іпотеку за відповідним договором укладеним 20.05.2021 року з ОСОБА_7 (а.с. 31-33).

Судом встановлено, що 20.05.2021 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б. та зареєстрованого в реєстрі за №3482, за умовами якого ОСОБА_7 передав у власність відповідача на власні особисті потреби грошову суму у розмірі 40000,00 грн. строком до 20.05.2026 року без нарахування процентів за користування позикою (а.с. 158). Слід відзначити, що приватним нотаріусом також було посвідчено підпис на заяві подружжя позикодавця дружини ОСОБА_10 про згоду на укладення цього договору (а.с. 159, 160). З Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб встановлено, що 21.02.2012 року у Відділі ДРАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 (а.с. 161-162).

Також 20.05.2021 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого іпотекою за цим договором забезпечуються вимоги іпотекодержателя, що випливають з договору позики, посвідченого 20.05.2021 року ОСОБА_12 . Іпотекодавець з метою забезпечення викорнання своїх зобов`язань передав іпотекодержателю нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за вказаним адресом (а.с. 168-170). Письмову згоду на передачу в іпотеку чоловіком будинку та земельної ділянки було надано його дружиною ОСОБА_5 (а.с. 187).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в спірному будинку з 19.03.2014 року, тобто задовго до договору купівлі-продажу від 22.04.2016 року (а.с. 165 зворіт).

За змістом ч.ч. 1, 5 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України).

У пункті 21, 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами ст. 387, 388 ЦК України.

Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц.

Якщо майно було набуте безпідставно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребовувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України).

Так пунктом 3 частини першої статі 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісне придбання, згідно зі статті 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Віндикаційний позов є речово-правовим і може застосовуватися лише у випадку відсутності між позивачем і відповідачем зобов`язальних відносин та бути поданим щодо індивідуально-визначеного майна.

При цьому, наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача, тому відсутні правові підстави для застосування до таких правовідносин положень статей 387, 388 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 6 ЦК України).

За змістом частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що майно, яке є предметом спору, перебувало в іпотеці за іпотечним договором, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 як забезпечення виконання зобов`язань за укладеним кредитним договором.

Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку».

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини третьої 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, що є позасудовим врегулюванням спору.

Враховуючи наведене та відповідне іпотечне застереження, воля власника майна ВАТ КБ «Надра» на відчуження такого майна чітко виражена у договорі іпотеки, отже, відсутні підстави вважати, що майно вибуло не з волі власника.

Таким чином, позивач, як власник майна переданого на примусову реалізацію, не має права віндикаційної вимоги до набувача цього майна ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , при цьому наявність судового рішення про визнання недійсними прилюдних торгів не є безумовною підставою для повернення майна у власність його попереднього власника.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у разі наявності підстав для визнання прилюдних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору - організатор торгів та їх переможець. Отже, після цього майно підлягає повторному продажу з прилюдних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судових рішень, оскільки задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує рішення, зокрема і виконавчий лист, для примусового виконання якого такі торги були проведені.

Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 07 червня 2018 року у справі № 564/436/16-ц, у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 461/13091/14-ц та постанові від 03 жовтня 2011 року у справі № 3-98гс11.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на постанову Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі №596/1606/15-ц, оскільки у ній та оскаржуваних судових рішеннях встановлено різні фактичні обставини справи.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, у зв`язку із тим, що позивач ОСОБА_4 є неналежним позивачем за позовом про солідарне витребування майна з чужого незаконного володіння, тобто через необгрунтованість позовних вимог.

Крім того, необхідно звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Щодо строків позовної давності, про які заявлено також представником відповідача ОСОБА_2 , то зважаючи, що застосування строків позовної давності є самостійною підставою для відмови в позові, а суд відмовив в задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю, підстави для застосування строків позовної давності відсутні.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. І Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 42 Конституції України, ст.ст. 1, 33 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 6, 11, 216, 321, 236, 387, 388, 638 ЦК України, п.п. 21, 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст. 10 12, 13, 56, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про солідарне витребування майна з чужого незаконного володіння.

Судові витрати - залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 25.04.2023 року.

Суддя: