Дата документу 02.08.2023 Справа № 331/232/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/232/23 Головуючий у 1-й інстанції: Жукова О.Є.
Провадження №22-ц/807/1388/23 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Територіальний підрозділ Центру надання адміністративних послуг м. Запоріжжя по Олександрівському району про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, яку в подальшому уточнив, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Територіальний підрозділ Центру надання адміністративних послуг м. Запоріжжя по Олександрівському району про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 31 серпня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Від шлюбу у них народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На теперішній час неповнолітня дитина самостійно ним виховується. Крім того, між ним та ОСОБА_2 укладено договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні, згідно умов якого визначено місце проживання дитини разом з батьком.

Наразі в заявника існує необхідність у встановленні факту самостійного виховання ним неповнолітньої дитини, що має суттєве юридичне значення і необхідне для подальшого оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховується тільки одним із батьків, вирішення питань щодо переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері, яка не проживає разом із дитиною, через що звернувся із вказаною заявою.

На підставі вищевикладеного просив суд встановити факт, що громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самостійно виховує неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт, що громадянин України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , самостійно виховує неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, особа яка не брала участі у справі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задовленні позову в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд при розгляді справи не встановив коло заінтересованих осіб та не врахував їх юридичний інтерес. Олександрівський відділ у м. Запоріжжі Державної міграційної служби України в Запорізькій області немає статусу юридичної особи, тому ухвалене рішення, безпосередньо впливає на інтереси та обов`язки Управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області, оскільки управління, як юридична особа несе безпосередню відповідальність за структурні підрозділи.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень, судової повістки до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповілдності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , територіального підрозділу центру надання адміністративних послуг м. Запоріжжя по Олександрівському району.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження у даній справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

Разом з тим, частиною другою статті 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Вимоги до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, поданої у порядку окремого провадження, встановлені у ст. 318 ЦПК України, згідно з якою у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Згідно з частинами 1, 3 ст.294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" вказується, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, які мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний провести підготовчі дії, зокрема з`ясувати, які фізичні особи чи організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявнику та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Отже, суд повинен притягувати до участі в розгляді справ окремого провадження всіх заінтересованих осіб.

У справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи, які є спеціальними суб`єктами цього виду провадження.

Однак аналіз ч. 4 ст. 294 ЦПК України дає змогу зробити висновок, що поняття заінтересованих осіб в окремому провадженні обмежено за змістом. Заінтересованими є лише ті особи, взаємовідносини яких із заявником залежать від обставин, що підлягають встановленню і можуть вплинути на їх права та обов`язки.

Заявник просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що він самостійно виховує неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту, що ОСОБА_1 самостійно виховує неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції дійшов до висновку, що належними та допустимими доказами встановлено, що неповнолітня дитина проживає та перебуває на теперішній час на утриманні батька, який її самостійно виховує. Крім того, така обставина як зазначив суд першої інстанції не заперечується матір`ю.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого повторно 21 грудня 2022 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 ) з 31 серпня 2012 року перебувають в шлюбі, який зареєстрований Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що зроблено відповідний актовий запис № 373 (а.с.).

Відповідно до Свідоцтва про народждення серії НОМЕР_2 , виданого повторно Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 21 грудня 2022 року, (м. Дніпро), у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька - ОСОБА_3 (а.с.19).

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 виданого Ленінським РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області 13 жовтня 2012 року, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10-12).

Відповідно до Договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні від 18 січня 2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Хоміч О.М., зареєстровано в реєстрі за № 40 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.20-23).

Відповідно до п. 1.1 Договору предметом цього Договору є відносини щодо встановлення місця проживання дитини, виховання дитини батьками, забезпечення умов його життя та утримання дитини батьками на випадок їх розлучення та/або окремого проживання.

Відповідно до п. 2.1 Договору, сторони домовилися між собою, що місцем постійного проживання дитини є місце проживання батька.

Відповідно до п. 2.2 Договору, сторони цього договору погодили, що батько буде самостійно здійснювати свої батьківські права і обов`язки та не буде перешкоджати, а навпаки сприяти вільному та безперешкодному спілкуванню дитини з матір`ю.

Відповідно до п. 2.3 Договору, батьки домовились, що дитина може брати участь у поїздках та дозвіллі (вихідні, святкові дні, відпустка, освітні заходи), якщо не сприяє розвитку особистості, екологічному та освітньому ровитку. Батько може брати дитину в поїздках як всередині карїни, так і за кордон.

Відповідно до п. 2.4 Договору, Батьки погодили, що у випадку виїзду батька на постійне проживання за кордон, місцем проживання дитини є місце проживання батька за кордоном.

Відповідно до п. 2.5 Договору, під час переїзду чи зміни місця проживання дитини, батько має право зареєструвати або зняти з обліку дитину у відповідному відділі реєстрації мешканців у країні перебування/проживання. При цьому батько самостійно вирішує всі питання, пов`язані з реєстрацією місця проживання дитини за новою адресою, оформляє, подає та отримує всі необхідні документи.

Відповідно до п. 3.1 Договору, Батьки домовились між собою, що батько буде самостійно виховувати дитину.

Відповідно до Договору оренди житлового приміщення від 17 січня 2022 року, ОСОБА_1 орендує у ОСОБА_5 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею житлового будинку 74 кв.м., який надається ОСОБА_1 та дитині ОСОБА_3 для проживання (п.1, п.2 Договору) (а.с.28-29).

Відповідно до п. 6.3 Договору, строк цього договору починає перебіг з 17 січня 2022 року по 17 січня 2023 року.

У статті 129 Конституції України у числі основних засад судочинства зазначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (§ 22 рішення ЄСПЛ від 28 березня 2006 року у справі "Melnyk v. Ukraine", заява № 23436/03).

Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Разом із тим, судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи.

Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Системний аналіз наведеної норми процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції. Якщо обставини вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Схожий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).

У даній справі заявник зазначив заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , Територіальний підрозділ Центру надання адміністративних послуг м. Запоріжжя по Олександрівському району, оскільки вважав, що взаємовідносини яких із заявником залежать від обставин, що підлягають встановленню і можуть вплинути на їх права та обов`язки.

В апеляційній скарзі заявник зазначає, що ухвалене рішення, безпосередньо впливає на інтереси та обов`язки Управління Державної міграційної служби Запорізької області, оскільки управління, як юридична особа несе безосередню відповідальність за структурні підрозділи, а саме Олександрівський районний відділ державної міграційної служби у м. Запоріжжі.

Водночас, доводи апляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув справу із заінтересованою особою Олександрівськй районний відділ Державної міграційної служби у місті Запоріжжі, який не має статусу юридичної особи, тому ухвалене судове рішення безпосередньо впливає на інтереси та обов`язки Управління Державної міграційної служби Запорізької області, оскільки управління як юридична особа несе безпосередньо відповідальність за структурні пірозділи, є безпідставними, оскільки у даній справі заінтересованою особою є не Олександрівськй районний відділ Державної міграційної служби у місті Запоріжжі, а територіальний підрозділ Центру надання адміністративних послуг м. Запоріжжя по Олександрівському району, який не є підрозділом юридичної особи Управління Державної міграційної служби Запорізької області.

В суді апеляційеної інстанції представник Управління Державної міграційної служби Запорізької області Бежанова А.І. пояснила, що територіальний підрозділ Центру надання адміністративних послуг м. Запоріжжя по Олександрівському району не є підрозділом вищезазначеного управління, тому й останнє не може нести відповідальність за підрозділ Центру надання адміністративних послуг м. Запоріжжя по Олександрівському району, який є заінтересованою особою у даній справі.

З огляду на зазначене, дослідивши наявні у справі докази і на давши їм належну оцінку,апеляційний суд приходить до висновку, що Управління Державної міграційної слуби України в Запорізькій області не надало суду належних та допустимих доказів того, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції вирішувались питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, а тому дійшов висновку про те, що воно не має права на оскарження такого судового рішення в апеляційному порядку.

Водночас Апеляційний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Ruiz Torija v. Spain", заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Hirvisaari v. Finland", заява № 49684/99).

Отже, судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки Управління Державної міграційної слуби України в Запорізькій област не вирішувалось. Апеляційне провадження за його апеляційною скаргою необхідно закрити.

Керуючись ст. ст. 362, 381, ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересолвані особи: ОСОБА_2 , Територіальний підрозділ Центру надання адміністративних послуг м. Запоріжжя по Олександрівському району про встановлення факту, що має юридичне значення, - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 03 серпня 2023 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.