КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/2050/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6759/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Луневського Євгенія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2023 року у складі судді Журавського В.В.,

у цивільній справі за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позов обґрунтовано тим, що 11 березня 2016 року передав в борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 6000 доларів США, які остання зобов`язалась повернути до 11 травня 2016 року. На підтвердження отримання грошових коштів ОСОБА_2 надала власноручно написану розписку від 11 березня 2016 року.

Позивач звертався до ОСОБА_2 з вимогою про повернення грошових коштів, проте вона ухиляється від повернення грошових коштів.

Тому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь борг за договором позики у розмірі 6000 доларів США, що еквівалентно станом на день пред`явлення позову 162 102 гривень.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Луневський Є.О. в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаному доказу, а саме: флеш-накопичувачу з поясненнями відповідачки, якими вона підтверджує отримання грошових коштів у борг у позивача і зазначив що даний доказ є недопустимим.

Апелянт вважає, що вказаний доказ є допустимим, оскільки здобутий законним способом і свідчить про переривання строку давності та вважає що перебіг його починається з 20.06.2020.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_2 заперечує проти апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, а наведені в ній доводи безпідставними та просить рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2023 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час якого судом повідомлялася в установленому законом порядку (а.с. 121), у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за її відсутності.

Колегія суддів заслухавши адвоката Луневського Є.О. в інтересах ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи скарги, вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив того, що позивачем пропущено строк позовної давності, без надання доказів, що об`єктивно перешкоджали подачу позову своєчасно.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду, виходячи з наступного.

З приписів статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) зроблено висновок про те, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи, що 11 березня 2016 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6 000 дол.США. Відповідачка зобов`язалась повернути вказану суму до 11 травня 2016 року. Дана обставина підтверджується копією розписки про отримання грошових коштів (а.с. 9).

Також встановлено, що відповідачка не заперечує факт надання розписки від 11 березня 2016 року та отримання в борг грошей.

Не містять матеріали справи й належних та допустимих доказів на підтвердження погашення боргу, а тому районний суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

При цьому колегія суддів погоджується з врахуванням районним судом доводів представника відповідачки щодо пропуску строку позовної давності.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відмовити в позові через пропуск строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог в позові належить відмовити за безпідставністю.

Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як убачається із змісту розписки від 11 березня 2016 року, відповідачка зобов`язалася повернути позику протягом двох місяців, тобто у строк до 11 травня 2016 року включно.

Отже, починаючи з 12 травня 2016 року почався перебіг загального трьохрічного строку позовної давності, який закінчився 12 березня 2019 року.

З позовом ОСОБА_1 звернувся в суд 11 березня 2021 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені надані докази та надано їм належну оцінку.

Твердження апеляційної скарги про неврахування судом обставин, що свідчать про переривання строку позовної давності - безпідставні, остільки належними доказами не підтверджені.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Як на підставу переривання строку давності представник позивача послався на запис розмови між сторонами, під час якої відповідачка погодилася з існуванням боргу та повідомила про намір виконувати зобов`язання.

Між тим, у відсутність доказів вчинення боржницею реальних дій, спрямованих на повернення боргу, обіцянка виконати зобов`язання з урахуванням положень ч. 1 ст. 264 ЦПК України не дає підстав для висновків про переривання строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Луневського Євгенія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 травня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: