Справа № 504/258/23
Провадження № 2/504/1153/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2023смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенка В.К.,

секретаря - Завади Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5, смт. Доброслав, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна набутого подружжям за час шлюбу, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , яким просила поділити спільне нерухоме майно, що набуто подружжям за час шлюбу.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.02.2023 року відкрито спрощене провадження у справі.

У судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з викладених у письмовому відзиві підстав.

Позивач сповіщена про дату, час та місце проведення судового засідання, її неявка не перешкоджає розгляду справи у спрощеному порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку:

29.08.2019 року сторони уклали шлюб, що встановлено судом зі змісту свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 29.08.2019 року.

Від цього шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньку ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На час розгляду цієї справи відомості про розірвання цього шлюбу у суду відсутні.

25.10.2019 року на підставі договору купівлі- продажу земельної ділянки ОСОБА_2 набув у власність земельну ділянку кадастровий номер :01:001:3335, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

15.04.2021 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 227.

Право власності зареєстровано на підставі технічного паспорту виданого 23.12.2020 року ТОВ «Юридичний центр «Реєстратор», декларації про готовність об`єкту до експлуатації серії ОД37 виданої Департаментом Державної архітектурно- будівельної інспекції в Одеській області.

Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, як це визначено частиною четвертою статті 65 СК України.

Таким чином, при розподілі майна подружжя між подружжям буде поділено не тільки майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а і борги подружжя (кредити і т. д.) та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Відповідач не надав суду будь-яких доказів на спростування презумпції спільної сумісної власності майна набутого у шлюбі.

Суд критично ставиться до доводів відповідача, що спірний житловий будинок побудований а земельна ділянка придбана за його власні кошти, зокрема від продажу половини житлового будинку у АДРЕСА_2 , оскільки відсутні докази, що саме ці кошти були використані при купівлі спірної земельної ділянки та будівництві спірного житлового будинку.

Відсутні відомості про вартість спірного житлового будинку.

Крім того 06.10.2020 року позивачка продала належну їй житлову квартиру (а.с. 11-13).

Таким чином відсутні докази на спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя на спірне нерухоме майно.

Таким чином, суд дійшов до висновку, оскільки спірна земельна ділянка придбана, а спірний житловий будинок побудований за час зареєстрованого шлюбу, вони є предметом спільної сумісної власності подружжя, і відповідач не спростував належними та допустимими доказами цю презумпцію.

Таким чином позов слід задовольнити.

Питання судового збору у позові не порушувалось, підстав для його розподілу не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 57, 60, 63, 76 СК України, ст. 368 ЦК України, ст.ст. 207, 208, 258-260, 353 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Поділити спільне майно що є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шляхом визнання за кожним з них права власності по одній другій у житловому будинку АДРЕСА_1 , та земельної ділянки кадастровий номер :01:001:4162 яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної сумісної власності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.К. Барвенко