Провадження №22-ц/812/565/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 червня 2023 року м. Миколаїв

Справа № 488/706/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В.

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»

до

ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 ,

про звернення стягнення на предмет застави

за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва, ухвалене суддею Селіщевою Л.І., 30 березня 2023 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення не зазначена,

у с т а н о в и в:

У березні 2020 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17 квітня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 50008427. Згідно умов договору позивач надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 224 206 грн. 50 коп., що є еквівалентом 27 510 доларів США з цільовим призначенням на придбання автомобіля VW, модель Passat B7 зі строком повернення 60 місяців. Додатковою угодою до договору строк повернення кредиту змінено було змінено на 84 місяці.

В забезпечення виконання умов договору між сторонами 19 квітня 2013 року укладено договір застави транспортного засобу.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, позивач 27 січня 2016 року направив йому вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором. Проте, вимога залишена без задоволення.

Станом на день формування вимоги 26 січня 2016 року тіло кредиту становило еквівалент 16 238 доларів США, що відповідно до обмінного курсу станом на 25 січня 2016 року становить 403 601 грн. 95 коп, а заборгованість по виставленим рахункам складала 26876 грн. 36 коп, яка складалася несплачених чергових платежів (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) в розмірі 24 907 грн. 17 коп, штрафних санкцій відповідно до п. 8.3 Договору у розмірі 1969 грн. 19 коп.

Зважаючи на приписи ст. 625 ЦК України окрім заборгованості за виставленими рахунками позивачем розраховані також інфляційні втрати та 3% річних на вказані складові заборгованості.

Таким чином, загальна сума заборгованості станом на 13 лютого 2020 року складає 721 323 грн. 97 коп., із розрахунку :

-заборгованість по виставленим рахунком за період з листопада 2015 по

січень 2016 року з платежів у поверненні кредиту та сплати процентів у розмірі 24907 грн. 17 коп.;

-3% річних за час прострочення оплати рахунків на сплату платежів у

повернення кредиту та сплати процентів, у розмірі 3 111 грн. 56 коп.;

- втрат від інфляції за час прострочення оплати рахунків на сплату

платежів у повернення кредиту та сплати процентів, у розмірі 11 444 грн. 35 коп.;

- заборгованості за тілом кредиту (невиплачена сума кредиту) у розмірі

403 601 грн. 95 коп.;

- 3% річних за час прострочення повернення тіла кредиту (сума кредиту

згідно вимоги від 26 січня 2016 року) у розмірі 47 969 грн.08 коп.;

- втрат від інфляції за час прострочення повернення тіла кредиту (сума

кредиту згідно вимоги від 26 січня 2016 року), у розмірі 183 479 грн. 37 коп.;

- штрафу у розмірі 20% від суми кредиту, згідно п. 8.2. загальних умов

кредитування, у розмірі 44 841грн. 30 коп..;

- штрафних санкцій відповідно до п. 8.3. Загальних умов, у розмірі

1 969грн. 19 коп.

Посилаючись на невиконання відповідачем грошового зобов`язання, ТОВ «Порше Мобіліті» просило в рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 721 323 грн. 97 коп., звернути стягнення на предмет застави автомобіль марки VW, модель Passat В7 , кузов N НОМЕР_1 , 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , для подальшого його продажу з публічних торгів на умовах, визначених у договорі застави транспортного засобу № 50008427 від 19 квітня 2013 року, шляхом його реалізації на торгах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка мне заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 .

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Порше Мобіліті» просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначало, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності, безпідставно не врахував, що перебіг строку на звернення стягнення на предмет застави починається з дати реєстрації запису у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Крім того, позивач зазначав, що поважність причини пропуску строку позовної давності обумовлена тим, що з 2016 року по 2017 рік мав місце розгляд справи № 488/2255/16 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначав, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про пропуск позивачем строку позовної давності оскільки про порушення своїх прав та невиконання відповідачем своїх обов`язків за кредитним договором ТОВ «Порше Мобіліті» дізналось не пізніше листопада 2015 року (місяця, наступного після того, в якому відповідач припинив виконувати кредитні зобов`язання).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3 , який підтримав доводи апеляційної скарги та представника відповідача Титаренка Ю.М., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, про що зазначено в частині першій статті 1050 ЦК України.

Також згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, визначає Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна.

Частиною першою ст.572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 19 ЗУ «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ч.1ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Аналогічне правило закріплено і в ч.1ст. 590 ЦК України.

Судом встановлено, що 17 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено кредитний договір № 50008427 згідно якого позивач надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 224 206 грн. 50 коп., що є еквівалентом 27 510 доларів США. Цільове призначення кредиту - на придбання автомобіля марки VW, модель Passat В7, кузов № НОМЕР_1 , 2013 року випуску. Строк повернення кредиту - 60 місяців.

Додатковою угодою до даного кредитного договору було змінено строк повернення кредиту на 84 місяці.

Згідно з умовами кредитного договору, за використання кредиту у межах встановленого терміну кредитування, позичальник, згідно п .2.1. Загальних умов, сплачує позивачу проценти за процентною ставкою, визначеною у кредитному договорі, яку сторони визначили на рівні 9,90% на рік, та передбачили, що вона є змінною відповідно до п. 2.3. Загальних умов.

Термін кредитування (строк повернення кредиту), відповідно до п. 1.4.2. Загальних умов, був погоджений сторонами у Графіку погашення кредиту, яким передбачено повернення Кредиту частками щомісячно на відповідну дату.

Додатковою угодою від 17 червня 2013 року сторони домовились доповнити ст. 3.1 Загальних умов кредитування положенням щодо автоматичної рекалькуляції (зменшення) суми кредиту.

Зі змісту п.п. 1.4.2., 2.4., 2.5. Загальних умов кредитування, повернення кредиту/додаткового кредиту та процентів за їх використання здійснюється шляхом сплати чергових платежів в обсязі та терміни, встановлені Графіком погашення кредиту.

Виходячи із такого, поряд із встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів згідно графіку платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Таким чином, графік платежів є складовою частиною договору, в ньому зазначено умови погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів, які визначені місяцями.

Отже, у випадку, якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлюються окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

В забезпечення належного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, між сторонами укладено договір застави транспортного засобу № 50008427 від 19 квітня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бродським В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1302. На підставі зазначеного договору застави, до Реєстру обтяжень рухомого майна було внесено відповідний запис про обтяження автомобіля марки VW, модель Passat В7, кузов № НОМЕР_1 , 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

Відповідно до пункту 1.4 договору застави у випадку невиконання заставодавцем положень кредитного договору заставодержатель має право отримувати задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави переважно перед іншими кредиторами в повному обсязі вимог, виключаючи основну суму боргу, проценти за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, включаючи пеню та інші штрафні санкції, витрати заставодержателя, а також видатки по зверненню стягнення на предмет застави та його реалізацію.

Згідно з підпунктами 2.1.1, 2.1.5 пункту 2.1 договору застави у разі невиконання заставодавцем зобов`язань за договором, зазначеним у пункті 1.3 цього договору, заставодержатель вправі задовольнити за рахунок предмета застави свої вимоги у порядку, зазначеному в розділі 5 цього договору, у повному обсязі, включаючи основну суму боргу, проценти за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, неустойки, необхідні витрати на отримання предмета застави та його реалізацію; за рахунок предмета застави задовольнити свої вимоги в повному обсязі.

У пункті 4.1 договору застави передбачено, що заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена протягом десяти робочих днів з дня направлення заставодержателем відповідного повідомлення.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 договору застави заставодержатель має право задоволення своїх вимог за цим договором та за кредитним договором, яке виникає у заставодержателя у випадку невиконання (або частково невиконання) заставодавцем своїх зобов`язань перед заставодержателем за кредитним договором та в інших випадках, передбачених цим договором, при простроченні належного платежу та згідно з розділом 4 цього договору. Задоволення вимог заставодержателя здійснюється, зокрема шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Згідно з пунктом 5.4 договору застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач з жовтня 2015 року неналежним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором , у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися 26 січня 2016 року з вимогою про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, яку відповідач отримав 4 лютого 2016 року.

Станом на день формування вимоги 26 січня 2016 року тіло кредиту становило еквівалент 16 238 доларів США, що відповідно до обмінного курсу станом на 25 січня 2016 року становить 403 601 грн. 95 коп, а заборгованість по виставленим рахункам складала 26876 грн. 36 коп, яка складалася несплачених чергових платежів (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) в розмірі 24 907 грн. 17 коп, штрафних санкцій відповідно до п. 8.3 Договору у розмірі 1969 грн. 19 коп.

Оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, вимогу про дострокове погашення кредиту залишив без задоволення, ТОВ «Порше Мобіліті» відповідно до положень ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» , ст. ст. ст. 590, 591 598 ЦК України , просило звернути стягнення на автомобіль, який належить ОСОБА_1 на праві власності в рахунок погашення заборгованості, яка станом на 13 лютого 2020 року становить 721 323 грн. 97 коп., та складається з :

-заборгованість по виставленим рахунком за період з листопада 2015 по

січень 2016 року з платежів у поверненні кредиту та сплати процентів у розмірі 24907 грн. 17 коп.;

-3% річних за час прострочення оплати рахунків на сплату платежів у

повернення кредиту та сплати процентів, у розмірі 3 111 грн. 56 коп.;

- втрат від інфляції за час прострочення оплати рахунків на сплату

платежів у повернення кредиту та сплати процентів, у розмірі 11 444 грн. 35 коп.;

- заборгованості за тілом кредиту (невиплачена сума кредиту) у розмірі

403 601 грн. 95 коп.;

- 3% річних за час прострочення повернення тіла кредиту (сума кредиту

згідно вимоги від 26 січня 2016 року) у розмірі 47 969 грн.08 коп.;

- втрат від інфляції за час прострочення повернення тіла кредиту (сума

кредиту згідно вимоги від 26 січня 2016 року), у розмірі 183 479 грн. 37 коп.;

- штрафу у розмірі 20% від суми кредиту, згідно п. 8.2. загальних умов

кредитування, у розмірі 44 841грн. 30 коп..;

- штрафних санкцій відповідно до п. 8.3. Загальних умов, у розмірі

1 969грн. 19 коп.

Колегія суддів не може погодитись з включенням до заборгованості сум інфляційних страт, оскільки у разі порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях із визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються шляхом зазначення еквівалента іноземної валюти .

За такого, обґрунтованим є розрахунок заборгованості, в розмірі 526 400 грн. 25 коп., який складається з 24907 грн. 17 коп. простроченої заборгованості за кредитом, 403 601 грн. 95 коп. заборгованості з дострокового повернення суми кредиту, 3 111 грн. 56 коп. 3% річних, нарахованих на суму простроченої заборгованості за кредитом за період з листопада 2015 по січень 2016 року, 47 969 грн.08 коп. - 3% річних, нарахованих за час прострочення повернення тіла кредиту, 44 841грн. 30 коп. штраф у розмірі 20% від суми кредиту, згідно п. 8.2. загальних умов кредитування, 1 969 грн. 19 коп. штрафні санкції відповідно до п 8.3 Загальних умов.

В той же час, встановивши неналежне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором і договором застави та обґрунтованість вимог про звернення стягнення на предмет застави, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про пропуск позивачем позовної давності в цій частині вимог.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України)

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 припинив здійснювати платежі за кредитним договором починаючи з жовтня 2015 року.

4 лютого 2016 року відповідач отримав вимогу позивача про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором, яка станом на 26 січня 2016 року становила 430 478 грн. 31 коп.

24 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. був вчинений виконавчий напис за реєстр. № 461 та звернуто стягнення на предмет застави. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 7 лютого 2017 року (справа №488/2255/16-ц) виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню.

ТОВ «Порше Мобіліті» дізналось про порушення своїх прав та невиконання ОСОБА_1 своїх обов`язків за кредитним договором не пізніше листопада 2015 року (місяця наступного після того, в якому відповідач припинив виконувати кредитні зобов`язання). За такого, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що строк позовної давності для ТОВ «Порше Мобіліті» закінчився 26 січня 2019 року ( три роки з моменту вимоги позивача про дострокове повернення кредиту, а саме з 26 січня 2016 року). Проте, ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до ОСОБА_1 з даним позовом лише 2 березня 2020 року .

За такого, доводи апеляційної скарги щодо поважності причин пропуску позовної давності у зв`язку з розглядом справи № 488/2255/16 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню не заслуговують на увагу оскільки перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався про порушення свого права (ч. 1 ст.261 ЦК України) .

Зважаючи на викладене, зазначений висновок не спростовується доводами апеляційної скарги про те, що в період часу з 2016 року по 2017 рік (період розгляду справи № 488/2255/16) були захищені, а ТОВ «Порше Мобіліті» не мало правових підстав для звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет застави або ж про стягнення боргу.

Крім того, навіть після ухвалення апеляційним судом Миколаївської області рішення від 7 лютого 2017 року, позивач мав змогу звернутись з даним позовом в межах позовної давності.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що перебіг позовної давності розпочинається після того, як заставодержатель зареєстрував у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет обтяження, оскільки за змістом ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач зобов`язаний зареєструвати відомості про звернення стягнення до початку процедури звернення стягнення. Тобто реєстрація обтяження є лише умовою, необхідною для позитивного вирішення питання про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або в позасудовому порядку. При цьому звернення стягнення на предмет застави відбувається у зв`язку з порушенням позичальником умов кредитного договору, договору застави. Тобто зверненню стягнення завжди передує порушення договірних умов, тому саме факт порушення взятих на себе зобов`язань позичальником, заставодавцем свідчить про порушення прав кредитора, заставодержателя й саме з часу, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права, розпочинається перебіг позовної давності.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду справа № 223/499/20 від 18 липня 2022 року.

За такого, враховуючі викладені обставини справи та норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» залишити без задоволення.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В. Лівінський

Повний текст постанови складено 5 червня 2023 року.