Справа №278/2227/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2023 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Житомирського відділу ДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бєльського Олександра Сергійовича, -

ВСТАНОВИВ:

15.05.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вище вказаною скаргою, в якій просить:

- визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Житомирського відділу ДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бельського О. С. про відкриття виконавчого провадження № 71439853 від 21.04.2023 року з примусового виконання рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 12.01.2022 року по справі № 278/2609/21 про визнання місця проживання дитини;

- судові витрати, які складають 1000 (одна тисяча) євро, покласти на Житомирський відділ ДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Зазначив, що рішенням суду визначено місце проживання спільної дитини стягувача та боржника - ОСОБА_2 , 2017 року народження, зі стягувачем.

Також вказав, що при цьому з лютого 2022 року і по теперішній час дитина - ОСОБА_3 проживає з ним. В свою чергу, стягувач різними способами намагається ініціювати процес примусового відібрання дитини у батька у примусовому порядку.

На переконання заявника, підстав для відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення суду відсутні з огляду на те, що рішення у справах про визначення місця проживання дитини не підлягають примусовому виконанню.

22.05.2023 року представником заявника подано заяву про її участь у судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду (а.с. 18-20).

25.05.2023 року від представника Відділу ДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов відзив на скаргу на дії та рішення державного виконавця (а.с. 25-30), де у задоволенні скарги просить відмовити, оскільки вважає, що державний виконавець діяв у межах своїх повноважень.

Заявник (боржник у виконавчому провадженні) в судове засідання не з`явився; його представник - адвокат Корнієнко М. С., яка була запрошена секретарем на початку відеоконференції, однак у зв`язку з технічним збоєм роботи Електронного суду не змогла підключитися та прийняти участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Представник стягувача у виконавчому провадженні - адвокат Полонська Л. М. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заявлених у скарзі вимог, оскільки вважає, що виконавець діяв у межах своїх повноважень. Зазначила, що ОСОБА_1 рішення суду, яке набрало законної сили в межах розгляду справи №278/2609/21, категорично відмовляється виконувати та передавати дитину матері. Відтак, у суді було отримано виконавчий лист, який і подано до виконавчої служби для примусового виконання. На думку адвоката Полонської Л. М., рішення, яке набрало законної сили, підлягає до обов`язкового виконання. Оскільки у добровільному порядку рішення суду не виконується, стягувач не позбавлений права звернутись до відповідної виконавчої служби за відкриттям процедури в межах виконавчого провадження з виконання такого рішення у примусовому порядку. Щодо витрат пов`язаних із розглядом скарги зазначила, що вони є надмірними та неспівмірними зі складністю даної категорії справ.

Відповідно до ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З огляду на короткі строки розгляду скарг, суд вважає за можливе провести розгляд скарги за відсутності осіб, що не з`явились, оскільки такі належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, на підставі матеріалів, які наявні у справі.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника адвоката Полонську Л. М., суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та сторонами не оспорено, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 12.01.2022 року за результатом розгляду цивільної справи №278/2609/21, яке набрало законної сили, визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ОСОБА_5 .

21.10.2022 року ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_6 (а.с. 36).

21.04.2023 року державним виконавцем Житомирського відділу ДВС відкрито виконавче провадження № ВП 71439853 (а.с. 39) з примусового виконання виконавчого листа № 278/2609/21, що виданий 29.03.2023 року Житомирським районним судом Житомирської області (а.с. 33).

Згідно з ч.ч.1, 2, 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на корись чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава на яких покладає обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно положень ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основними засадами судочинства є, зокрема: обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Згідно ст. 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до положень ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Крім того, згідно ст. 431 ЦПК України позивач, на користь якого було задоволено позов та ухвалено рішення про задоволення позовних вимог, вправі звернути вищезгадане судове рішення до виконання.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення , зокрема, на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону).

Відповідно до вимог ст. 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом.

Крім того, на глибоке переконання суду, відсутність вдосконалого врегулювання питання щодо порядку примусового виконання судового рішення про визначення місця проживання дитини на законодавчому рівні не є підставою для його невиконання у добровільному порядку, оскільки низкою перелічених вище нормотивних актів різної юридичної сили декларується насамперед обов`язковість виконання рішення, і ні в якому разі положення останніх не дають право не виконувати таке рішення боржнику та не виправдовують дії особи, яка свідомо не бажає добровільно виконувати таке рішення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що доводи заявника про те, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження є неправомірними не ґрунтується на вимогах закону та фактичних обставинах справи.

Згідно з ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчиненні відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Ураховуючи наведене вище, суд вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови державного виконавця в межах виконавчого провадження № 71439853.

Керуючись ст. ст. 447, 448, 450 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Житомирського відділу ДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бєльського Олександра Сергійовича - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі вирішення питання без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Повний текст ухвали складено та підписано 30.05.2023 року.

Суддя О. М. Дубовік