ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Обідіна О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 09 листопада 2021 року, постановлене суддею Хайкіним В.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності з виплатою грошової компенсації,

в с т а н о в и в:

25.11.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом, у якому просить припинити за ОСОБА_2 та визнати за ним, позивачем, право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , компенсувавши відповідачу вартість частки із коштів, внесених на депозитний рахунок №6674 ТУ ДСА в Харківській області.

В обґрунтування підстав позову зазначає, що указана квартира є спільною частковою власністю сторін, які є братами, та їх матері ОСОБА_3 по 1/3 частині кожному згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 20.07.2000, виданого ВПДЖФ УКМН згідно з розпорядженням №7570.

13.12.2018 відповідач ОСОБА_2 уклав із ОСОБА_4 договір міни належної йому 1/3 частки у спільному майні. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Спадкоємцями за законом після смерті матері є він, позивач, відповідач, його рідний брат, та їх сестра ОСОБА_5 , яка крім того, також є спадкоємцем за заповітом. Остання виявила бажання прийняти спадщину, проте за станом здоров`я не може реалізувати належне їй право та буде продовжувати строк на прийняття спадщини.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 16.09.2020 визнано за ним, ОСОБА_1 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ОСОБА_2 виїхав за межі України, місце його проживання не відомо, однак він є спадкоємцем 1 черги після смерті матері, і його частка складає 1/6 частину, ринкова вартість якої дорівнює 81 900,00 грн. Припинення права власності відповідача на частину нерухомого майна не спричинить істотної шкоди його інтересам, оскільки спірне майно ним не використовується, від належної йому частки він відмовився, навіть не повідомивши про договір міни. Позивач згоден внести вартість 1/6 частини спірної квартири на депозитний рахунок суду, а сума, яка може бути внесена на депозит суду буде визначена шляхом проведення судово-технічної експертизи, після чого його позовні вимоги будуть уточнені.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 09.11.2021 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності з виплатою грошової компенсації відмовлено за недоведеністю.

Позивач із рішенням районного суду не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Із підстав, раніше викладених у позовній заяві, посилаючись на наявні у справі докази, доводить, що є власником 1/2 частини спірної квартири, а саме: 1/3 частина - згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 20.07.2020, виданого ВПДЖФ УКМН згідно з розпорядженням №7570; 1/6 частина - згідно рішення суду №638/8649/19 від 16.09.2020.

Відповідач є власником 1/6 частини квартири, успадкованої ним від матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому відсутність реєстрації права власності за відповідачем не свідчить про відсутність у нього спадкового права, набутого в порядку ст.1268 ЦК України.

Зазначає, що відповідач тривалий час проживає за межами України, належна йому частка у неподільному майні є незначною, а тому в порядку ст.365 ЦК України просить припинити право відповідача на частку у спільному майні, компенсувавши йому її вартість згідно звіту про незалежну оцінку майна від 16.11.2020, що становить 81 900,00 грн.

Звертає увагу, що був готовий внести на депозитний рахунок суду вартість частки, але таке право та спосіб його реалізації йому не були роз`яснені судом.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28.12.2021 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 09.11.2021.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03.04.2023 справу прийнято до провадження, закінчено підготовчі дії та призначено до судового розгляду без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в межах вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом установлено, що квартири АДРЕСА_1 є спільної частковою власністю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , по 1/3 частині кожний, згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 20.07.2000, виданого ВПДЖФ УКМП згідно розпорядження №7570 від 20.07.2000./а.с.15/

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень 16.09.2020 Дзержинським районним судом м.Харкова постановлено заочне рішення по справі №638/8646/19, яким визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дата набрання рішенням законної сили - 27.10.2020./https://reyestr.court.gov.ua/Review/91898614/

Право приватної спільної часткової власності на 1/6 спірної квартири зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 згідно рішення державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 06.11.2020, індексний номер: 54990790, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №231364666./а.с.19/

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №161699578, право приватної спільної часткової власності на 1/3 частини квартири зареєстровано за ОСОБА_4 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44607989 від 14.12.2018; підстава: договір міни, серія та номер 2898, виданий 13.12.2018./а.с.8/

16.11.2020 суб`єктом оціночної діяльності ФО-П ОСОБА_6 виготовлено звіт про незалежну оцінку майна, реєстраційний №27/04-20, згідно висновку якого ринкова вартість 1/6 частки об`єкта оцінки, а саме, трикімнатної квартири загальною площею 64,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , - без урахування ПДВ, складає 81 900,00 грн./а.с.9-14/

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, районний суд виходив із підстав недоведеності, що відповідач є співвласником частки у спірному майні та наявності у нього іншого придатного для проживання житла. Тоді як саме по собі посилання позивача на те, що відповідач не проживає у спірній квартирі та його частка у праві спільної власності є незначною не ґрунтуються на доказах та не можуть бути безумовною підставою для прийняття рішення про припинення права власника на частку у спірному майні.

При цьому судом враховано, що позивач не звертався в суд із клопотанням про призначення експертизи для визначення вартості частки нерухомості та не вніс на депозитний рахунок суду її вартість згідно звіту про незалежну оцінку майна.

Таким чином відсутніми є підстави для задоволення вимоги позивача про припинення права власності відповідача на 1/6 частки у праві спільної власності на квартиру та про визнання права власності позивача на цю частку, як похідної.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується з таких підстав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина четверта статті 41 Конституції України, частина перша статті 321 ЦК України).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина друга статті 356 ЦК України).

Згідно частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

За змістом частини першої статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованої у справі №908/1754/17 від 18.12.2018, відсутність конструкції «за наявності одночасно» в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин, зокрема, в пунктах 1-3.

Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).

Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.

Внесення позивачем вартості частки на депозитний рахунок суду за правилами частини другої статті 365 ЦК України є передумовою винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні. Це положення відображає конституційну гарантію попередньої компенсації за будь-яке позбавлення власності, за винятком умов воєнного чи надзвичайного стану, і вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а є основною вимогою, на якій має ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди (ANDRIY RUDENKO v. UKRAINE, № 35041/05, §41 - 43, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Наведений обов`язок позивачем не виконано та не внесено на депозитний рахунок суду компенсацію вартості 1/6 частини спірної квартири. Доводи апеляційної скарги, що суд не роз`яснив йому, позивачу, відповідне право та порядок його реалізація, колегія суддів відхиляє, як безпідставні.

По-перше, зміст вимог позову підтверджує обізнаність позивача із вимогами закону, а матеріали справи не містять доказів, що позивач вчиняв дії, спрямовані на реалізацію відповідного обов`язку, а не права, тому за правилами ч.4 ст.12 ЦПК України несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій.

По-друге, як правильно зазначив суд першої інстанції, позивач не звертався із клопотанням про призначення експертизи для визначення вартості частки нерухомості, а отже, як він сам стверджує у апеляційній скарзі, мав можливість внести на депозитний рахунок суду, як безспірну, вартість частки згідно звіту про незалежну оцінку майна.

Згідно частини першої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У цій справі судом першої інстанції правильно установлено, що відповідач зареєстрований у спірній квартирі, доказів його виїзду за межі України та наявності іншого житла матеріли справи не містять, що виключає підстави вважати, що позбавлення його права частки у спільному майні не завдасть йому істотної шкоди.

Інших підстав для застосування положень статті 365 ЦК України матеріали справи не містять, як і доказів, що спірна квартира є неподільною річчю, а також щодо неможливості спільного володіння та користування нею її співвласниками. При цьому апеляційний суд враховує, що положення частини першої статті 365 ЦК України застосовуються судом на підставі позову інших співвласників, якими у цій справі, крім позивача та відповідача також є ОСОБА_4 , який в якості співвідповідача до участі у справі не залучався, що є підставою для відмови у його задоволенні. Наведене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, від 12.12.2018 у справі №372/51/16-ц.

Разом із цим визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід змінити, доповнивши обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову в редакції мотивувальної частини цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 09 листопада 2021 року змінити, доповнивши обґрунтування підстав відмови в позові згідно мотивувальної частини цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27.04.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.І. Обідіна