Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1238/23
Провадження №: 2/332/656/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 червня 2023 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя
в складі: головуючого судді Ретинської Ю.І.,
за участю: секретаря судового засідання Божко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Прядко Денис Володимирович до Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, -
10.03.2023 до Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Прядка Дениса Володимировича до Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01.03.2005 по 07.03.2015 позивач працював в Державному проектному інституті «Запоріжцивільпроект» (після перейменування - Державне підприємство «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект») на посаді інженера 2 категорії бригади №4. У зв`язку з тим, що на підприємстві заробітна плата не виплачувалась, в день звільнення відповідач не провів виплати усіх сум, що належать позивачеві. У зв`язку з чим, останній неодноразово звертався до суду за стягненням нарахованої, але невиплаченої заробітної плати. Заборгованість триває з вересня 2013 року по теперішній час. Рішення суду залишаються невиконані. Заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становить 863270,08 грн., у зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 01.04.2015 по 31.05.2022 в сумі 317045,08 грн.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження. Розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Представник позивача у судове засідання не з`явився. Подав заяву, у якій просив розгляд справи проводити без технічної фіксації судового процесу. Позовні вимоги підтримав частково та просив стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у сумі 313780,35 грн., не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, причин неявки суду не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу місцезнаходження. Відзиву на позовну заяву та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило. У зв`язку з чим, суд відповідно до положень ст. 178 ч. 8 ЦПК України вирішує справу за наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Дослідивши докази у справі, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з нижченаведених підстав.
Судом встановлено, що відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2013 року, провадження №2-н/331/726/2013 з відповідача на користь позивача стягнуто суму заборгованості по заробітній платі за період з вересня по жовтень 2013 року у розмірі 2209,95 грн. ( а.с. 10).
Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2014 року, провадження №2-н/331/590/14 з відповідача на користь позивача стягнуто суму заборгованості по заробітній платі за період з листопада 2013 по квітень 2014 року у розмірі 6505,63 грн. ( а.с. 11).
Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2014 року, провадження №2-н/331/1293/14 з відповідача на користь позивача стягнуто суму заборгованості по заробітній платі за період з травня 2014 року по серпень 2014 року у сумі 2533,39 грн. ( а.с. 12).
Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 лютого 2015 року, провадження №2-н/331/117/15 з відповідача на користь позивача стягнуто суму заборгованості по заробітній платі за період з вересня по грудень 2014 року у сумі 2503,95 грн. ( а.с. 13)
Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.08.2015 року, справа №311/3939/15-ц з відповідача на користь позивача стягнуто суму заборгованості по заробітній платі за період з січня по березень 2015 року у сумі 3818,73 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 08.03.2015 по 31.05.2015 року у сумі 2614,15 грн. без урахування податків і обов`язкових платежів та компенсацію втрати частини заробітку з січня по березень 2015 року в сумі 288,04 грн. ( а.с. 15-16).
Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 17.09.2015 року по справі №311/3939/15-ц рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.08.2015 року у справі в частині стягнення компенсації втрати частини заробітку з січня по березень 2015 року у сумі 288 грн.04 коп. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з ДП «Державний проектний інститут «Запоріжцивілпроект» на користь позивача компенсацію втрати частини заробітку у сумі 9329 грн. 07 коп. (а.с. 17-18).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2015 року (провадження № 331/6583/15-ц) з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2015 по 31.08.2015 р. в сумі 2994 грн.39 коп. (а.с. 19-20).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25.12.2015 року (провадження № 331/8732/15-ц) з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2015 по 30.11.2015 р. в сумі 6616 грн.96 коп. (а.с. 21-24).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2017 року (провадження № 331/7286/16-ц) з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2016 по 31.07.2016 р. в сумі 11286 грн.42 коп. (а.с. 25-29).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.04.2017 року (провадження № 2/331/678/2017) з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2016 по 28.02.2017 р. в сумі 40697 грн. 26 коп. (а.с. 30-31).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28.08.2017 року (провадження № 331/5015/17) з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2017 по 30.06.2017 р. в сумі 22226 грн. 70 коп. (а.с. 32-35).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2018 року (провадження № 331/2783/18) з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2017 по 30.09.2018 р. в сумі 86322 грн. 30 коп. (а.с. 36-39).

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 31.07.2018 року по справі №311/2062/16-ц рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2016 року скасовано та ухвалено нове рішення. Стягнуто з ДП «Державний проектний інститут «Запоріжцивілпроект» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.12.2015 по 31.05.2016 р. в сумі 33120 грн. 34 коп. (а.с. 40-45).

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2022 року (провадження № 2/332/1491/22) з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2018 по 31.05.2012 р. в сумі 639837 грн. 91 коп. (а.с. 46-48).

Згідно положень ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно п.п. 2, 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення).

Таким чином, компенсації підлягають грошові доходи, які не мають разового характеру.

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на сто.

З матеріалів справи вбачається, що за рішеннями судів на користь позивача було присуджено до стягнення суми заробітної плати в сумі 17571, 65 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 845716,43 грн.

Згідно наданого позивачем остаточного розрахунку компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати вбачається, що позивачем за основу грошового доходу взято присуджений за рішеннями судів середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховують у розмірі середнього заробітку і який спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом термін винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Водночас структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Крім того, на підставі статті 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713), розробленої відповідно до Закону України від 17 вересня 1992 року № 2614-XII «Про державну статистику» та Закону України «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

При цьому інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції № 114/8713, згідно з пунктом 3.9 якого до них відносяться суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) в розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Окрім того, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має разовий характер (див. постанови Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, провадження № 12-301гс18, від 11 лютого 2019 року у справі № 2609/11956/12-ц, провадження № 61-43353св18, від 05 червня 2019 року у справі № 694/215/16-ц, провадження № 61-37406св18).

Отже, звертаючись із зазначеним позовом, позивач просить стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати (не за несвоєчасно сплачену винагороду за виконану роботу - основна заробітна плата), а саме середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, що з урахуванням вищенаведеного має разовий характер, адже присуджується за рішенням суду, тому дана вимога не підлягає задоволенню.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Такої ж за суттю позиції дотримувався і Верховний Суд України, зокрема у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 234/7936/14-ц (провадження № 6-2159цс15) та у постанові від 31 травня 2017 року у справі № 759/7662/15-ц (провадження № 6-1185цс16).

Пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що вимагає, зокрема частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

В даному випадку позивач, користуючись власними правами, звертається до суду із вимогами про стягнення компенсації втрати частини заробітку в сумі 313780 гривень 35 копійок за час затримки розрахунку при звільненні, що так само є компенсацією (середнім заробітком), сума якої за рішеннями суду склала 845698 гривень 43 копійки, тоді як безпосередньо сума невчасно несплаченої заробітної плати становить 17571 гривень 65 копійок, що є явно не співмірним, більш того, не передбачено нормами чинного законодавства, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст. 44, 47, 116, 233 Кодексу Законів про працю України, ст. 3, 4, 10, 12, 13, 19, 81, 82, 133, 141, 258 ,259, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Прядко Денис Володимирович до Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати- відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Представник позивача: Прядко Денис Володимирович, діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної допомоги № 847, адреса: м. Запоріжжя, вул. Л.Чайкіної, 53.

Відповідач: Державне підприємство «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» (, місцезнаходження: м. Запоріжжя, пл. Пушкіна, 4.

Повний текст заочного рішення виготовлено 07.06.2023.

Суддя Ю.І. Ретинська