Дата документу 25.04.2023 Справа № 336/1035/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/840/23 Головуючий у 1-й інстанції: Вайнраух Л.А.
Є.У.№ 336/1035/23 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суду у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2023 року, якою відмовлено у забезпеченні позову,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 16. 08.2020 у розмірі 11 000 доларів США та відшкодування судових витрат.

З метою забезпечення позову просив накласти арешт на будівлю магазину (літ.А), що розташованого в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 33069130, та заборони передавати нерухомість в іпотеку, до статутного капіталу будь-яких юридичних осіб, проводити реконструкцію, іншим чином змінювати вказану будівлю, будь-яким чином розпоряджатись будівлею; заборонити приватним нотаріусам, державним нотаріусам, державним реєстраторам проводити будь-які реєстраційні дії із будівлею.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2023 року відмовлено у задоволені заяви про забезпечення позову.

Судове рішення мотивовано тим, що відповідач не є власником нерухомого майна, на яке позивач просив накласти арешт, останнім у заяві про забезпечення позову не наведено підстав для їх вжиття.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Симоненка Д.Є.подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати. Заяву про забезпечення задовольнити.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для забезпечення позову, це може унеможливити виконання майбутнього рішення суду. Враховуючи предмет позову та надані докази, суд першої інстанції безпідставно відмовив у вказаній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Харламов Д.І. вказав, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки є безпідставною та необґрунтованою, її доводи не спростовують правильних висновків суду. Відповідач не є власником нерухомості, на яку позивач просив накласти арешт.

В засідання апеляційного суду позивач і його представник адвокат Симоненко Д.Є. повторно не з`явилися. Адвокат Симоненко Д.Є. просив розглядати скаргу в режимі відео конференції поза приміщенням суду, проте на запрошення секретаря судового засідання до участі у засіданні не приєднався, що у відповідності до ч.5 ст.212 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, заперечення представника відповідача адвоката Харламова Д.І., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у накладенні арешту на будівлю магазину, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не є власником нерухомого майна, на яке позивач просив накласти арешт, останнім у заяві про забезпечення позову не наведено підстав для їх вжиття.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 ЦПК України заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

З наведеного випливає, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому заявник не зобов`язаний подавати суду докази.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Обґрунтовуючи необхідність накладення арешту на будівлю магазину, ОСОБА_1 посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити виконання ухваленого рішення по справі.

В заяві про забезпечення позову зазначено, що предметом спору є грошова сума в розмірі 11000 доларів США, а тому ОСОБА_1 просив накласти арешт на всю будівлю магазину, який не належить ОСОБА_2 .

Проте судом першої інстанції встановлено, що будівля магазину з березня 2018 року належить іншим особам, що підтверджується відповідними письмовими доказами.

Особи, які є власниками нерухомості, будь-яких зобов`язань з повернення боргу позичальника за договором позики від 16.08.2020 не мають, а отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для накладення арешту на їх майно.

Аналіз викладеного свідчить про те, що встановивши вказане, суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, оскільки вказаний висновок відповідає вимогам статей 149,150 ЦПК України.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам, є безпідставними.

Позивач не позбавлений можливості просити суд про забезпечення позову в інший спосіб, не порушуючи права і охоронювані законом інтереси інших осіб, які не є учасниками спірних правовідносин.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2023 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді А.В. Дашковська

Г.С.Подліянова