Провадження № 2/369/1134/23
15.05.2023 року м. Київ
Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Волчка А.Я.,
за участі секретаря Миголь А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Борщагівської сільської територіальної громади Бучанського району Київської області до Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, відшкодування шкоди, завданої адміністративним корупційним правопорушенням, -
Заступник керівника Києво-Святошинсьої окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Борщагівської сільської територіальної громади Бучанського району Київської області звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.06.2020 звільнено депутата Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП на підставі п. 22 КУпАП та закрито провадження у справі № 369/3600/20.
Судом у постанові від 25.06.2020 встановлено, депутат Софіївсько-Борщагівської сільської ради, являючись суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог п. З ч. 1 ст. 28 та ч. 2 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції», вчинив дію в умовах реального конфлікту інтересів, а саме 28.09.2018 року брав участь у голосуванні по питанню надання цільової одноразової матеріальної допомоги особисто собі, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.
Постанова Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.06.2020 у справі № 369/3600/20 набрала законної сили.

З урахуванням вищенаведених норм законодавства, оскільки факт корупційного діяння встановлений судовим рішенням, яке набрало законної сили та є чинним, а обставини, встановлені цим рішенням, стосуються особи, уповноваженої на виконання функцій органу місцевого самоврядування, яка брала участь у прийнятті оспорюваних за цим позовом розпоряджень, то вони не підлягають доказуванню.

Таким чином, обставини щодо діяння, яке порушує норми Закону України «Про запобігання корупції» та підтверджують вину ОСОБА_2 у вказаному діянні, установлено рішенням суду першої інстанції.

Так, відповідно до рішення 1 сесії Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області VIII скликання від 12.11.2015 № 2 «Про підсумки голосування та результати виборів Софіївсько-Борщагівського сільського голови, депутатів Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та визнання їх повноважень» за громадянином України ОСОБА_1 визнано повноваження депутата зазначеної ради.

28.09.2018 у приміщенні Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області відбулась чергова 22 сесія зазначеної ради, до порядку денного якої включене питання про надання цільової одноразової матеріальної допомоги депутату зазначеної ради ОСОБА_1 . Це питання всіма присутніми на цій сесії депутатами, у тому числі й ОСОБА_1 , проголосовано «ЗА» та вирішено прийняти рішення від 28.09.2018 № 81 «Про надання цільової одноразової матеріальної допомоги», в тому числі і ОСОБА_1 . Відповідно до даного рішення, останній отримав від Софіївсько-Борщагівської сільської ради КиєвоСвятошинського району Київської області матеріальну допомогу для покращення свого матеріального стану на суму 5 000 грн.

Статтею 65-1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені ч. 1 ст. 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Так, постановою суду від 28.09.2020 у справі № 369/3600/20, встановлено порушення ОСОБА_1 вимог Закону України «Про запобігання корупції» під час голосування «ЗА» за прийняття рішення 22 сесії Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області VIII скликання № 81 «Про надання цільової одноразової матеріальної допомоги», згідно з яким останній отримує допомогу на лікування у розмірі 5000 грн. Тому, вказане рішення суперечать нормам зазначеного вище Закону та підлягає визнанню незаконним та скасуванню, що повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного суду справі №810/2500/16 від 31.10.2018 та Великої Палати Верховного суду у справі №442/730/17 від 20.03.2019.

Згідно листа Борщагівської сільської ради від 25.10.2021 № 1-12/2313 ОСОБА_1 отримав матеріальну допомогу у розмірі 5 000 грн.

У результаті вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, він своїми неправомірними діями спричинив державі в особі Софіївсько-Борщагівської сільської ради збитків на загальну суму 5 000 грн., так як судом констатовано, що рішення ради прийняте в умовах реального конфлікту інтересів.

При цьому, під час розгляду адміністративної справи в суді питання стягнення з ОСОБА_1 завданої шкоди внаслідок вчинення адміністративного корупційного правопорушення та визнання протиправними та скасування рішення ради у частині наданні коштів не вирішувалось, позовна заява не пред`являлась.

Оскільки спірне рішення в частині надання допомоги відповідачу прийняте з порушеннями антикорупційного законодавства, у зв`язку із чим останнє є незаконним та підлягає скасуванню, то наявні підстави для повернення відповідної суми коштів.

Тому позивач просив суд визнати незаконним та скасувати рішення 22 сесії Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області VIII скликання від 28.09.2018 № 81 «Про надання цільової одноразово матеріальної допомоги» в частині надання цільової одноразової матеріально допомоги ОСОБА_1 у розмірі 5000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області кошти у сумі 5000 гривень. Стягнути з відповідача на користь Київської обласної прокуратури судовий збір.

Ухвалою суду від 13.12.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. На виконання положень ч. 1 ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі.

Ухвалою суду від 23.09.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Прокурор, який забезпечує участь у справі подав до суду клопотання згідно якого просив розглянути цивільну справу за відсутності прокурора. Проти заочного розгляду не заперечував. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задоволити.

Інші сторони в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відзиву або пояснень до суду не надіслали.

За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Так, КЦС ВС у Постанові від 30 вересня 2022 року № 761/38266/14 (61-1091св21) роз`яснив, що якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, Якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 , будучи депутатом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, являючись суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 28 та ч. 2 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції», вчинив дію в умовах реального конфлікту інтересів, а саме 28.09.2018 року брав участь у голосуванні по питанню надання цільової одноразової матеріальної допомоги особисто собі, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.06.2020 року звільнено ОСОБА_1 , від адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП (протокол № 81 від 17.03.2020 року) на підставі п. 22 КУпАП, провадження у справі закрити.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У цивільних правовідносинах держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, зокрема, цивільних.

У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18).

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень. З метою, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставою для звернення прокурора до суду.

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на час подання позову до суду, передбачено, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу відповідно до положення частини четвертої статті 56 ЦПК України.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) та від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21), який суди попередніх інстанцій правильно застосували.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За нормативними правилами норми статті 66 Закону України «Про запобігання корупції» збитки, шкода, завдані Державі внаслідок вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила відповідне правопорушення, в установленому законом порядку.

Законодавчим приписом пункту 8 частини 2 статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

У свою чергу імперативними положеннями частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У пункті 9.2. постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі № 923/199/21 (провадження № 12-1гс22) викладено такий висновок щодо застосування норми права: «За змістом статей 42, 46, 53, 56 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, набуває статусу сторони у справі - позивача лише у випадках, передбачених процесуальним законом, однак у разі відкриття провадження у справі за поданим ним позовом він має ті ж права та обов`язки, що їх має позивач, за винятком права укладати мирову угоду».

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).

Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин,якими позивачобґрунтовує своївимоги;зазначення доказів,що підтверджуютьвказані обставини (пункти 4 та 5 частини третьої статті 175 ЦПК України).

У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення (частина п`ята статті 175 ЦПК України).

Досліджуючи матеріали справи суд приходить до висновку що прокурор не обґрунтував у суді підстави для представництва інтересів Софіївсько-Борщагівської сільської ради, правонаступником якої є Борщагівська сільська територіальна громада Бучанського району Київської області, на користь якої просив стягнути грошові кошти, передбачені ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Так прокурором не було надано суду належних та допустимих доказів підтвердження того, що попередньо до звернення до суду він повідомив Борщагівську сільську територіальну громаду Бучанського району Київської області про таке представництво та про подачу майбутнього позову із зазначенням предмету спору.

В матеріалах справи відсутні докази що прокурором було встановлено наявність чи відсутність вжитих територіальною громадою заходів щодо відновлення порушених майнових інтересів держави.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В позові заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Борщагівської сільської територіальної громади Бучанського району Київської області до Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення, відшкодування шкоди, завданої адміністративним корупційним правопорушенням - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Андрій ВОЛЧКО