Номер провадження: 22-ц/813/109/23
Справа № 501/2146/17
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Шлапак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 листопада 2018 року, постановленогопід головуванням судді Смирнова В.В.,у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про захист прав споживача та стягнення банківського вкладу, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (далі ПАТ «Банк «Київська Русь») про захист прав споживача та стягнення банківського вкладу, в якому просив стягнути з ПАТ «Банк «Київська Русь» на його користь банківський вклад у розмірі 103 800 грн. за договором банківського рахунку № 285-00 від 20.03.2015 року про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 .

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначив, що 20.03.2015 року між ним та Чорноморською філією ПАТ «Банк «Київська Русь» в особі керуючого філією Бурлаки Є.Є., був укладений договір банківського рахунку № 285-00.

Предметом зазначеного договору було відкриття клієнту Банком в порядку, встановленому чинним законодавством України, поточного рахунку номер ( НОМЕР_1 ) в національній валюті України та здійснення його розрахунково-касового обслуговування.

На виконання умов зазначеного договору позивачем о 15:31:28 годині 20.03.2015 року, через працівника Чорноморської філії Банку ОСОБА_2 , якою безпосередньо і була проведена розрахунково-касова операція, був здійснений перерахунок грошових коштів в розмірі 103 800 грн. з поточного рахунку № НОМЕР_2 , який раніше був ним відкритий у Чорноморській філії Банку на підставі договору банківського рахунку № 514-00 від 17.04.2012 року, на поточний рахунок № НОМЕР_1 , який було відкрито Банком 20.03.2015 року на підставі Договору банківського рахунку № 285-00, з призначенням платежу «власні кошти».

Після проведення даної розрахунково-касової операції грошові кошти в розмірі 103 800 грн. були зараховані на поточний рахунок № НОМЕР_1 .

23.03.2015 року, у зв`язку з неможливістю зняти кошти з поточного рахунку № НОМЕР_1 , позивач звернувся до керуючого Чорноморською філією Банку Бурлаки Є.Є. з заявою про повернення йому грошей в розмірі 103 800 грн. з поточного рахунку № НОМЕР_1 проте, йому було відмовлено в поверненні грошей у зв`язку з тим, що постановою Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 190 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до категорії «неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі Фонду) 19.03.2015 року, було прийняте рішення № 61 про запровадження з 20.03.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в Банку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 року по адміністративній справі № 826/22323/15, яка була частково залишена без змін постановою Вищого адміністративного суду України від 08.06.2017 року, постанова Правління Національного банку України від 19.03.2015 р. № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк Київська Русь» до категорії «неплатоспроможних» була скасована та визнана протиправною. Цим же судовим рішенням, була визнана протиправною та скасована постанова Правління Національного банку України від 16.07.2015 року № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Київська Русь».

У зв`язку з відновленням діяльності Банку, починаючи з кінця грудня 2016 року, він неодноразово звертався до відповідача з вимогами повернути гроші, проте до цього часу відповідач так і не повернув йому банківський вклад у розмірі 103 800 грн.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 19 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволений.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Київська Русь» на користь ОСОБА_1 банківський вклад у розмірі 103 800 грн. за договором банківського рахунку № 285-00 від 20.03.2015 року про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 .

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Стрюкова І.О. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що стягнення грошових коштів з банку, що ліквідується на користь вкладника не допускається та є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач є кредитором банку, на якого поширюються обмеження встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і тому вимоги позивача не можуть бути задоволені у період ліквідації банку поза межами ліквідаційної процедури.

Також апелянт зазначив, що задоволення кредиторських вимог позивача віднесено до четвертої черги погашення, проте враховуючи наявність акцептування банком кредиторських вимог позивача у сумі 103 800 грн. та оскаржуване рішення, згідно якого з банку стягнуто на користь позивача аналогічну суму, виникла ситуація подвійного стягнення з банку грошових коштів, що порушує норми закону, а також права банку та його вкладників.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Протоколом автоматизованого розподілу від 05 лютого 2019 року визначений склад колегії суддів під головуванням судді Гірняк Л.А. для розгляду справи (а.с. 200 т. 1).

Ухвалою Одеського апеляційного суд від 01 квітня 2019 року провадження у справі з апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Стрюкової І.О. було відкрито (а.с. 214-215 т. 1).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 квітня 2019 року справа призначена до розгляду (а.с. 219-220 т. 1).

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №126/0/15-23 від 21 лютого 2023 року суддю ОСОБА_3 було звільнено з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 49 т. 2).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. зі складом колегії суддів,з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду (а.с. 50, зв.б. т. 2).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 березня 2023 року цивільна справа за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Стрюкової І.О. прийнята до провадження та призначена до розгляду на 26 квітня 2023 року (а.с. 51, зв.б. т. 2).

Учасники справи про призначене судове засідання на 26 квітня 2023 року були сповіщені належним чином(а.с. 52, 53-55, 56-57 т. 2).

Від адвоката Ярошенко А.С., представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 64-66 т. 2).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, дотримання процесуальних строків розгляду справи, яка в провадженні суду знаходиться з лютого 2019 року, приймаючи до уваги баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи залишає клопотання про відкладення без задоволення та вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню,з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 17.04.2012 року між ПАТ «Банк Київська Русь» та ФОП ОСОБА_1 , укладено договір банківського рахунку № НОМЕР_3 з відкриттям поточного рахунку № НОМЕР_2 (а.с. 13-15 т. 1).

20 березня 2015 року між ПАТ «Банк Київська Русь» та ОСОБА_1 , як фізичною особою укладено договір банківського рахунку №285-00(а.с. 10-12 т. 1).

Умовами договору передбачено, що предметом зазначеного Договору було відкриття клієнту Банком в порядку, встановленому чинним законодавством України, поточного рахунку номер ( НОМЕР_1 ) в національній валюті України та здійснення його розрахунково-касового обслуговування (а.с. 10 т. 1.).

На виконання умов зазначеного Договору ним, 20.03.2015 року о 15:31:28 годині здійснений перерахунок грошових коштів в розмірі 103 800 грн. 00 коп. з поточного рахунку № НОМЕР_2 , на поточний рахунок № НОМЕР_1 , з призначенням платежу «власні кошти» (а.с. 16 т. 1).

Після проведення даної розрахунково-касової операції грошові кошти в розмірі 103 800 грн.00 коп. були зараховані на поточний рахунок № НОМЕР_1 , з залишенням на рахунку № НОМЕР_2 ФОП ОСОБА_1 залишку у розмірі 48, 69 грн. (а.с. 16-18 т. 1).

23.03.2015 року, у зв`язку з неможливістю зняти кошти з поточного рахунку № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 звернувся до керуючого Чорноморською філією Банку ОСОБА_4 з заявою про повернення йому грошей в розмірі 103 800 грн. 00 коп. з поточного рахунку № НОМЕР_1 (а.с. 19 т. 1).

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Зайцеву М.В. було повідомлено проте, що йому було відмовлено в поверненні грошей у зв`язку з тим, що постановою Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 190 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до категорії «неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі Фонду) 19.03.2015 року, було прийняте рішення № 61 про запровадження з 20.03.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в Банку.

Також з повідомлення вбачається, що правочин з перерахунку грошових коштів в розмірі 103 800 грн. 00 коп. з поточного рахунку № НОМЕР_2 , на поточний рахунок № НОМЕР_1 , з призначенням платежу «власні кошти» визнано нікчемним, та грошові кошти у розмірі 103 800 грн. 00 коп. повернуто на рахунок № НОМЕР_2 , який належить ФОП ОСОБА_1 (а.с. 22-24 т. 1).

20.08.2015 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Банк «Київська Русь» з заявою про задоволення вимог кредитора на суму у розмірі 103 800 грн. (а.с. 25-26 т. 1).

З матеріалів справи вбачається, що кредиторську вимогу зареєстровано банком 25.08.2015 року за № 17160. Кредиторські вимоги визнані у сумі 103800 грн. та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Київська Русь», кредиторську вимогу буде здійснено у 4 чергу (а.с. 36 т. 1).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за № 1085 від 23.06.2016 року продовжено термін здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» по 16.07.2018 року (включно) (а.с. 77 т. 1).

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частинами першою та другою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Положеннями статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Поряд з цим згідно з частиною першою статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Таким чином, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

Судом встановлено, що 19 березня 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі постанови Правління НБУ від 19 березня 2015 року № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних», прийнято рішення № 61 про запровадження з 20 березня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію (а.с. 70-73 т. 1).

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 15 червня 2015 року № 116 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» по 19 липня 2015 року включно (а.с. 74 т.1).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 липня 2015 року № 138 припинено здійснення тимчасової адміністрації з 17 липня 2015 року та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання (а.с. 194 т. 1).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 червня 2016 року № 1085 продовжено строки здійснення процедури ліквідації банку до 16 липня 2018 року включно (а.с. 195 т. 1).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 червня 2018 року № 1684 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» по 16 липня 2020 року включно (а.с. 197 т. 1).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 грудня 2018 року № 3382 змінено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку та з 18 грудня 2018 року делеговано повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Стрюковій І.О. (а.с. 198 т. 1).

Згідно з частиною третьою статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним законом, який має пріоритет щодо інших норм законодавства під час ліквідації банків та стосовно питань регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Так, згідно з пунктами 1 та 2 частини п`ятої цієї статті під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Тобто, передбачені частиною п`ятою статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження не поширюються на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, однак лише у період тимчасової адміністрації.

Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Пунктами 1-3 частини другої та абзацом першим частини третьої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якою врегульовано наслідки початку процедури ліквідації банку, визначено, що з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав. Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Наведеною статтею Закону не передбачено, що встановлені нею обмеження не поширюються на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, як це має місце під час тимчасової адміністрації.

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у певній черговості, зокрема до четвертої черги віднесені грошові вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб-підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав того, що оскільки на час пред`явлення ОСОБА_1 позову і розгляду цієї справи в суді першої інстанцій в ПАТ «Банк «Київська Русь» вже розпочато процедуру ліквідації, стягнення коштів, в тому числі за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, в будь-який інший спосіб, аніж це визначено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є неможливим.

Посилання суду першої інстанції на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 року по справі № 826/22323/15, відповідно до якої визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних», якою визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 16 липня 2015 № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь», є помилковими з огляду на те, що рішення Фонду від 19 березня 2015 року № 61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» та рішення Фонду від 17 липня 2015 року № 138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» та від 23 червня 2016 року № 1085 є чинним, тому ліквідаційна процедура Банку відбувається. Рішення Фонду щодо введення тимчасової адміністрації та початку ліквідації у ПАТ «Банк «Київська Русь» прийняті не лише на підставі рішень Національного банку України, а і в силу приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та на підставі і на виконання плану врегулювання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2020 року у справі № 501/3097/16- ц (провадження № 61-38259св18) Верховний Суд дійшов висновку, що «після початку процедури ліквідації банку та введення тимчасової адміністрації стягнення коштів за зобов`язаннями цього банку можливе лише у спосіб, передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому банк, який перебуває на стадії ліквідації, діє через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або уповноважену особу Фонду та не може поза процедурою, визначеною вказаним Законом, відповідати за зобов`язаннями за договорами банківського вкладу», що також не суперечить висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі № 461/2248/17, від 01 серпня 2018 року в справі № 643/1259/17, від 18 березня 2019 року в справі № 758/3419/15-ц.

Вказаний висновок не суперечить висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі № 461/2248/17, від 01 серпня 2018 року в справі № 643/1259/17.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021року в справі № 748/1961/19 (провадження № 61-11786св20) зазначено про те, що «порядок задоволення визнаних ліквідатором вимог кредиторів під час ліквідації банку не передбачає можливості задоволення вимог конкретного кредитора поза процедурою, встановленою Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Початок процедури ліквідації банку як юридичної особи зумовив настання для позивача певних правових наслідків, зокрема необхідність застосування спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення у передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку та черговості».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним встановленням обставин, які мають значення длясправи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню.

Відповідно ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

За приписами ч.7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору, понесені ПАТ «Банк «Київська Русь» судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 960 грн., відповідно до ч.7 ст. 141 ЦПК України слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Стрюкової Ірини Олександрівни задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 листопада 2018 року скасувати.

Прийняти постанову.

В задоволені позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про захист прав споживача та стягнення банківського вкладу відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору, понесені уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, компенсувати за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» () у розмірі 960 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 27 квітня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Є.С. Сєвєрова

______________________________________ С.М. Сегеда