ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5228/23 Справа № 208/4953/19 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С.М. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 листопада 2021 року в цивільній справі номер 208/4953/19 за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернулось ПАТ АБ «Укргазбанк» з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на нерухоме майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14.12.2007 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №298/02/3, за умовами якого надано останньому кредит в сумі 11000 доларів США на строк із 14.12.2007 року по 13.12.2022 року зі сплатою процентів за користування кредитом.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором прийнято в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, житловою площею 39,0 кв.м, загальною площею 54,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , майно належало ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

На час звернення до суду власником майна є померлий ОСОБА_3 .

Ще за життя ОСОБА_3 утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 6345,21 доларів США та 129,81 грн.

Позивач звертався до нотаріальної контори з претензією для повідомлення спадкоємців померлого, але відповіді на претензію так і не отримав.

28.01.2019 року банк отримав від нотаріуса повідомлення, що заведена спадкова справа після померлого ОСОБА_3 , але перелік осіб, що подали заяву позивачем не отримано.

З померлим проживали його сини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач просив суд у рахунок погашення заборгованості померлого ОСОБА_3 перед ПАТ АБ «Укргазбанк» за кредитним договором №298/02/3 від 14.12.2007 року, станом на 20.06.2014 року в сумі 6345,21 доларів США та 129,81 грн, в тому числі: 6228,23 доларів США - заборгованість по кредиту строкова; 56,81 доларів США - заборгованість по кредиту прострочена; 60,17 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом поточна; 103,37 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 26,44 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів, звернути стягнення на нерухоме майно - трикімнатну квартиру, житловою площею 39,0 кв.м, загальною площею 54,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що перейшло у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в порядку спадкування, встановивши спосіб її реалізації - шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути судовий збір.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 листопада 2021 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на нерухоме майно - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ПАТ АБ «Укргазбанк», подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 листопада 2021 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачів.

Доводами апеляційної скарги наведено, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції неправильно встановлені обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи, оскаржуване рішення прийнято внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Підставами відмови у задоволенні позовної заяви зазначено, що позивачем не надано доказів того, що відповідачі набули у власність предмет іпотеки, оскільки на час розгляду справи свідоцтва про прийняття спадщини відповідачами не отримано. Вважає зазначений висновок суду помилковим.

Судом першої інстанції не враховано правовий висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 21.07.2022 року по справі №537/4780/18, а саме, що згідно з частиною 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

У частині 3 статті 1296 ЦК України зазначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання з приводу іпотечного майна, а положення ст. 17 Закону України «Про іпотеку» містить перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України.

Договір іпотеки не припинив свою дію зі смертю ОСОБА_3 , оскільки відсутні підстави для його припинення, що передбачені ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

При переході права власності на спадкове майно, яке перебуває в іпотеці, права та обов`язки за договором іпотеки не припиняються та не змінюються. Таким чином, обов`язки померлого позичальника та іпотекодавця ОСОБА_3 після його смерті перейшли до відповідачів.

Від відповідачів відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» Старенко Т.М. доводи апеляційної скарги підтримала, просила скаргу задовольнити та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог.

У судове засідання апеляційного суду відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до статей 128, 130 ЦПК України, про що свідчать отримані ними повідомлення про поштове відправлення (а.с. 23, 24, том 2).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез`явившихся відповідачів.

Заслухавши суддю доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 14.12.2007 року між Відкритим акціонерне товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір №298/02/3, за умовами якого останньому надано кредит в сумі 11 000 доларів США на строк із 14.12.2007 року по 13.12.2022 року зі сплатою процентів за користування кредитом (а.с. 7-10, том 1).

14.12.2007 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір №298/02/3/І, предметом іпотеки визначено нерухоме майно, а саме: квартиру, житлової площею 39,0 кв.м, загальною площею 54,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю на праві приватної власності (а.с. 11-13, том 1).

Відповідно до довідки, наданої позивачем, на 20.06.2014 року ОСОБА_3 має заборгованість за кредитними зобов`язаннями в розмірі 6233,42 доларів США, за курсом НБУ на 20.06.2014 року 100 доларів США становить 1185,46 грн (а.с. 18, том 1).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, на 22.02.2019 року власником квартири АДРЕСА_3 , є ОСОБА_3 (а.с. 30, том 1), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 29, том 1).

Як вбачається з копії спадкової справи СР № жовтня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали заяви до Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , але на час розгляду справи свідоцтва про прийняття спадщини відповідачами не отримано (а.с. 123-160, том 1).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 набули у власність предмет іпотеки, оскільки на час винесення рішення реєстрація нерухомого майна квартири АДРЕСА_3 , залишається за ОСОБА_3 .

Проте, апеляційний суд не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині мотивів для відмови в задоволенні позову.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (іпотекою).

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до статей 12, 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судовими (стаття 16 ЦК України) та позасудовими (статті 17-19 ЦК України). Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним.

Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») є реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять всі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що 14.12.2007 року між Відкритим акціонерне товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір №298/02/3 за умовами якого надано кредит в сумі 11 000 доларів США на строк із 14.12.2007 року по 13.12.2022 року зі сплатою процентів за користування кредитом.

14.12.2007 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір №298/02/3/І, предметом іпотеки визначено нерухоме майно, а саме: квартиру, житлової площею 39,0 кв.м, та загальною площею 54,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю на праві приватної власності.

Відповідно до довідки, наданої позивачем, на 20.06.2014 року ОСОБА_3 має заборгованість за кредитними зобов`язаннями в розмірі 6233,42 доларів США, за курсом НБУ на 20.06.2014 року 100 доларів США становить 1185,46 грн.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, на 22.02.2019 року власником квартири АДРЕСА_3 , є ОСОБА_3 (а.с. 30, том 1), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається з копії спадкової справи СР № жовтня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали заяви до Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , але на час розгляду справи свідоцтва про прийняття спадщини відповідачами не отримано.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини відповідно до частини 2 статті 1220 ЦК України є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Положеннями статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

На зазначене вище суд першої інстанції уваги не звернув, та дійшов помилкового висновку про відсутність доказів того, що власником майна зазначеного в договорі іпотеки є відповідачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Разом з тим, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, якщо боржник та іпотекодавець одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення померлим боржником своїх зобов`язань переходять обов`язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки.

Стаття 1282 ЦК України передбачає, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Апеляційний суд зазначає, що за змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Аналізуючи вищезазначені цивільно-правові норми слід дійти висновку про те, що правила статті 1281 ЦК України регулюють порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов`язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що предмет позову, заявлений до відповідачів-спадкоємців, не відповідає обсягу їх відповідальності з огляду на норми спадкового права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 та частини 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні мотивувальної частини з викладенням її у редакції цієї постанови.

Крім того, відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про зміну рішення суду першої інстанції лише в мотивувальній частині, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 листопада 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 14 вересня 2023 року.

Суддя: