Номер провадження: 22-ц/813/5067/23
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

24.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючої Орловської Н.В.,

суддів: Бездрабко В.О.,

Пузанової Л.В.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 23 грудня 2022 року по справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на будівельні матеріали,

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2022 року Малиновський районний суд м.Одеси постановив у зазначеній справі ухвалу, на яку ОСОБА_1 20 лютого 2023 року подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі заявником порушено питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 23 грудня 2022 року з тих підстав, що про її існування заявниці стало відомо лише в лютому 2023 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.03.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з тих підстав, що зі змістом оскаржуваної ухвали вона ознайомилась 18.01.2023р., а з апеляційною скаргою звернулась лише 20.02.2023р, тобто поза межами п`ятнадцятиденного строку. Оскільки у апеляційній скарзі ОСОБА_1 не наведено поважних причин, які об`єктивно перешкоджали їй реалізувати право на апеляційне оскарження ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 23.12.2022р. у встановлений законом строк, з урахуванням інформації щодо ознайомлення з її змістом 18.01.2023р, тому апеляційну скаргу залишено без руху, з наданням заявниці десятиденного строку для зазначення поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, з посиланням на відповідні докази.

Крім того, ОСОБА_1 не було сплачено судовий збір в сумі 536,80 грн, що також стало підставою для залишення апеляційної скарги без руху.

03 квітня 2023 року ОСОБА_1 надано до суду платіжний документ про сплату судового збору в сумі 536,80 грн, а також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 23.12.2022р.

В обґрунтування причин його пропуску заявниця зазначила, що дійсно, 18 січня 2023 року ознайомилася з матеріалами справи. Проте, у зв`язку з неприязними стосунками з позивачем та вчиненням ним домашнього насилля була у пригніченому психологічному стані та не могла сконцентруватися на необхідності оскарження ухвали суду про арешт належного їй нерухомого майна. Крім того ОСОБА_1 зазначає, що 04.02.2023р. позивачем застосовано до неї фізичне насилля, внаслідок чого вона отримала травму голови та протягом тридцяти днів перебувала на лікуванні у КНП «Одеська клінічна лікарня №1» Одеської міської ради. З огляду на викладене просила суд визнати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 23.12.2022р. та поновити такий строк.

Згідно положень ч.1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що інформація про дату отримання апелянтом копії оскаржуваного судового рішення має визначальне значення для вирішення питання щодо поновлення строку на його апеляційне оскарження на підставі ч.2 ст. 354 ЦПК України.

Судом встановлено та не заперечується заявницею, що з матеріалами справи та зі змістом оскаржуваної ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 23.12.2022року ОСОБА_1 ознайомилась 18 січня 2023 року.

Апеляційна скарга подана 20.02.2023р., тобто поза межами п`ятнадцятиденного строку з моменту ознайомлення зі змістом оскаржуваної ухвали, який закінчився 02.02.2023р.

Як вбачається зі змісту клопотання від 03.04.2023р., в обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 посилається на перебування її у пригніченому психологічному стані внаслідок вчинення позивачем відносно неї домашнього насилля.

На підтвердження вказаних обставин заявницею надано копію ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 04.01.2023р. у справі №521/176/23, якою задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано уповноважену особу невідкладно внести відомості до ЄРДР за повідомленням ОСОБА_1 за фактом скоєння відносно неї домашнього насильства та розпочати досудове розслідування, а також надано відповідний витяг з ЄРДР.

Оцінюючи вказані докази на предмет їх належності та достатності суд приходить до висновку, що надані заявницею копія ухвали слідчого судді та витяг з ЄРДР у своїй сукупності не дають змоги дійти висновку про наявність обставин, про які стверджує ОСОБА_1 , як про поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2022р. по справі №500/1912/22 зазначив, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Натомість, ані ухвала слідчого судді від 04.01.2023р., ані витяг з ЄРДР за своїм змістом не містять інформації про об`єктивно непереборні та незалежні від волевиявлення ОСОБА_1 обставини, які б заважали їй реалізувати право на апеляційне оскарження ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 23.12.2022 року у встановлений п.2 ч.2 ст. 354 ЦПК України строк, а саме протягом п`ятнадцяти днів з дня ознайомлення зі змістом оскаржуваної ухвали.

Щодо посилання заявниці та факт вчинення над нею фізичного насилля та перебування її на лікування протягом тривалого проміжку часу, то суд зазначає, що вказані обставини, за позицією ОСОБА_1 , сталися 04.02.2023 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, а також поза межами п`ятнадцяти днів з дня ознайомлення з її змістом.

Крім того, в переліку додатків до заяви про усунення недоліків апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначено копію медичної довідки про отримання травми, проте фактично така довідка в матеріалах клопотання відсутня.

Враховуючи, що наведені ОСОБА_1 у заяві від 03.04.2023р. обставини не підтверджені належними доказами та виникли поза межами строку на апеляційне оскарження, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання їх поважними.

З метою дотримання принципу доступу до правосуддя та на виконання вимог ч.3 ст. 357 ЦПК України суд ухвалою від 07.04.2023р. продовжив заявниці строк для усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом зазначення поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 23.12.2022р. з посиланням на відповідні докази.

19 квітня 2023 року ОСОБА_1 надано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 23 грудня 2022 року.

У клопотанні скаржниця послалася на раніше наведені нею обставини пропуску строку, зокрема, на те, що з причин домашнього насильства заявниця не мала можливості сконцентрувати свою увагу на дотриманні строків подання апеляційної скарги. Крім того, з 04.02.2023 р. ОСОБА_1 перебувала на лікуванні. Вважає, що завдання значної шкоди її психологічному здоров`ю внаслідок домашнього насильства та знаходження на тривалому лікуванні є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.

Враховуючи, що питання про поновлення строку на апеляційне оскарження із наведених скаржником підстав уже було вирішено Одеським апеляційним судом ухвалою від 07.04.2023р., і суд дійшов висновку про їх необґрунтованість та неможливість визнання поважними причинами пропуску такого строку, тому правові підстави для надання повторної правової оцінки таким доводам заявниці відсутні.

Разом з тим, єдиною новою обставиною, якою ОСОБА_1 обґрунтовує неможливість своєчасного звернення з апеляційною скаргою, є її тяжкий майновий стан, що не дозволяв сплатити судовий збір. Крім того зазначає, що відмова у поновленні строку на апеляційне оскарження позбавить її права доступу до правосуддя.

Надаючи правову оцінку вказаним доводам заявниці, суд зазначає наступне.

За правилами ч.4 ст.356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до Закону.

Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за певних умов.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. (ч.2 ст.9 Закону України «Про судовий збір»)

З наведеного слідує, що сплата судового збору є однією з передумов звернення з апеляційною скаргою на судове рішення. Разом з тим, законодавцем передбачено можливість розстрочення, відстрочення, зменшення або звільнення особи від сплати судового збору у випадках, коли його розмір становить надмірний тягар для заявника.

Таким чином, відсутність у особи можливості сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги не перешкоджає своєчасному зверненню такої особи до суду, оскільки апелянт не позбавлений можливості надати докази на підтвердження свого майнового стану та заявити відповідне клопотання про звільнення від сплати судового збору або зменшення його розміру.

З огляду на викладене суд вважає, що посилання заявниці на відсутність у неї можливості сплатити судовий збір, за наявності процесуальної можливості зменшити його розмір або бути звільненою від його сплати, не є поважною причиною, яка об`єктивно перешкоджала у реалізації її права на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

Щодо доводу заявниці про порушення внаслідок відмови у поновленні строку на апеляційне оскарження гарантованого Конституцією України та ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини принципу забезпечення права на апеляційне оскарження рішення суду, то суд зазначає наступне.

У п.1,2 резолютивної частини рішення № 9-зп від 25.12.1997 року, на які містить посилання абз. 7 пункту 3 мотивувальної частини рішення № 11-рп/2012 від 25.04.2012 року Конституційний Суд України зазначив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Разом з тим, у рішенні №17-рп/2011 від 13 грудня 2011року Конституційний Суд України зазначив, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у цивільно-правових відносинах, а також стимулюють учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Правова природа строку на апеляційне оскарження дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з апеляційною скаргою, обумовлено, передусім, необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Зміст принципу правової визначеності розкрито у ряді рішень Конституційного Суду України. Наприклад, у Рішенні від 29 червня 2010 року №17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права, зазначивши, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини і громадянина та втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дозволять особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Відповідно до приписів частини першої статті 9 Конституції України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика Європейського суду з прав людини, через рішення якого відбувається практичне застосування цієї Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду.

При цьому, Європейський суд з прав людини у справах "Салов проти України", п. 93, "Сутяжник" проти Росії", п. 38) підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Отже, встановлення строків на апеляційне оскарження у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для інших учасників справи а також того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом першої інстанції судове рішення не матиме поворотної дії у часі та не потребуватиме скасування, а правові наслідки прийнятого рішення не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто, встановлені строки на апеляційне оскарження сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень суду першої інстанції.

Крім того, суд зауважує, що дотримання строків на апеляційне оскарження є однією з умов дисциплінування учасників цивільно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у цивільному процесі не тільки сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільно-правових відносинах, але й стимулює суд і учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки на апеляційне оскарження судового рішення обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду з апеляційною скаргою, відносини стають стабільними.

Суд зауважує, що норми ЦПК України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводити ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного процесуального строку.

Особа, яка заявляє клопотання про поновлення відповідного процесуального строку, в тому числі і строку на апеляційне оскарження, згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Водночас, заявницею ОСОБА_1 пропущений встановлений законом строк на апеляційне оскарження ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 23.12.2022р., проте обґрунтованих обставин та належних доказів про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі заявниці, причин, які б зумовили поважність пропуску встановленого ст.354 ЦПК України строку не наведено, а тому суд дійшов висновку про відсутність передумов вважати підстави, вказані заявницею, поважними причинами для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч. 4 ст.357 та п. 4 ч. 1 ст.358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, зокрема, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку визнані судом неповажними.

Оскільки скаржницею подано апеляційну скаргу з порушенням строку на апеляційне оскарження, а наведені нею причини пропуску такого строку визнані судом неповажними, тому згідно ч. 4 ст.357та п. 4 ч. 1 ст.358 ЦПК України у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ч. 4 ст.357, п. 4 ч. 1 ст.358 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 23 грудня 2022 року залишити без задоволення.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 23 грудня 2022 року по справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на будівельні матеріали.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча ________________ Н.В. Орловська

Судді: ________________ В.О.Бездрабко

________________ Л.В.Пузанова