П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2023 року м. Київ

Справа №758/6352/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/4860/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Нежури В.А., Поліщук Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Скрипник О.Г., 28 вересня 2022 року в м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В

У травні 2021 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати недійсним договір про надання фінансового кредиту №/388287 від 11 вересня 2019 року, що був укладений нею з ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група».

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 11 вересня 2019 року від її імені з ТОВ «Кредитна установа«Європейська кредитна група» був укладений договір про надання фінансового кредиту № /388287 в розмірі 1500,00 грн, строком на 15 днів. Вказаний договір був укладений відповідачем за допомогою відповідного електронного сервісу. Однак, позивач зазначала, що 11 вересня 2019 року вона в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача не реєструвалася, персональні дані не подавала і згоду на їх обробку не надавала, заяву на отримання позики на сайті не заповнювала, кредитний договір шляхом введення одноразового ідентифікатора (коду) не підписувала, гроші в сумі 1500,00 грн не отримувала. Тому позивач вважає, що вказаний договір є неукладеним, що є підставою для визнання його недійсним.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» про визнання кредитного договору недійсним - залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що укладення договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, яка в свою чергу вчинила певну сукупність дій, спрямованих на отримання позики за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Зміст правочину не суперечить вимогам законодавства та містить всі істотні умови договору, що були погоджені сторонами. Суд дійшов висновку, що несправедливих умов спірний договір не містить та використання нечесної підприємницької діяльності відповідача не вбачається. Твердження позивача про не укладення договору розцінені судом як небажання виконувати взяті на себе зобов`язання та спосіб захисту власних інтересів, а даний позов є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Не погодилась із зазначеним судовим рішенням позивач, її представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про те, що рішення суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні обставинам справи, та у зв`язку з порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Представник позивача вказує на те, що надані позивачем докази свідчать про те, що вона особисто не зверталась та не мала фізичної можливості звертатись до ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» з приводу отримання позики, не реєструвалась на їх офіційному сайті, не робила ніяких заявок на отримання коштів, договір позики за допомогою електронного підпису особисто позивачем не підписувався.

Звертає увагу, що даний договір був укладений невідомими особами, які використали особисті дані позивача шляхом блокування її сім-карти і використання її на іншому телефоні, без її вільного волевиявлення та волі, оскільки вона не знала про його укладення та не мала можливості користуватись своєю сім-картою та електронною поштою і перебувала на той час в м. Івано-Франківську, за місцем реєстрації свого постійного проживання.

Зазначає, що згідно інформаційної довідки №197/03 від 17 березня 2020 року кредитні кошти в сумі 1500 грн через платіжний сервіс «Platon» були виплачені на картковий рахунок, банк «OSCHAD BANK». Разом з тим, згідно довідки №108.12-17/1-35 від 11 лютого 2022 року, у період з 01 січня 2018 року по 01 січня 2022 року відкритих рахунків на ім`я позивача в Івано-Франківській філії АТ «Ощадбанк» відкрито не було. Вказане свідчить про те, що позивач грошові кошти не отримувала та не користувалась ними.

Також судом не було враховано того, що згідно повідомлення про відсутність боргових зобов`язань отриманого судом першої інстанції від 13 вересня 2021 року, ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» провело внутрішню перевірку обставин отримання кредиту за кредитним договором № від 11 вересня 2019 року та виявило ознаки шахрайських дій при його оформленні, а тому анулювало заборгованість за вказаним кредитним договором та зазначило про відсутність боргових претензій до позивача. Вказаним повідомленням відповідач визнав позовні вимоги, а тому відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Учасники справи в судове засіданні апеляційного суду не з`явились. Про час та місце розгляду справи сторони повідомлялись шляхом направлення судових повідомлень на електронні адреси: відповідачу на офіційну електронну пошту товариства, та позивачу на електронну адресу представника, вказану в апеляційній скарзі.

В силу ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги по суті спору апеляційним судом встановлені наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

Відповідач є юридичною особою з видами економічної діяльності - інші види кредитування, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /а.с.40/.

11 вересня 2019 року від імені ОСОБА_1 та ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» було укладено договір про надання фінансового кредиту № /388287, відповідно до умов якого відповідач, як позикодавець, надав позивачу, як позичальнику, позику в сумі 1500,00 грн на строк 15 днів, тобто до 25 вересня 2019 року. Пунктом 1.3 договору за користування кредитом встановлено плату в розмірі 693,5% річних від суми кредиту в розрахунку 1,9% на добу, тип процентної ставки - фіксована. Пунктом 4.3. договору клієнт зобов'язаний виплатити Товариству пеню в розмірі 5% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання умов цього Договору, починаючи з першого дня прострочення /а.с.7-10/.

Договір про надання фінансового кредиту був укладений за допомогою електронного ресурсу, що міститься на офіційному сайті ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група»: www.eurogroshi.com.ua. У відповідності до п. 6.1 договору він підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію». Як вбачається з копії спірного договору, при його підписанні позичальник використав електронний підпис одноразовим ідентифікатором R36158.

Виплата була здійснена 11 вересня 2019 року на банківську карту OSCHAD BANK НОМЕР_1 /а.с.11/.

29 листопада 2019 року ч/ч Івано-Франківського ВП ГУНП на підставі ухвали слідчого суддів Івано-Франківського міського суду від 18 листопада 2019 року була зареєстрована заява ОСОБА_1 за фактом вчинення невідомою особою шахрайських дій щодо незаконного отримання доступу до інформації особистих даних, після чого заявниці було завдано матеріальної шкоди /а.с.12,15-16/. В ході досудового розслідування позивач була допитана в якості потерпілого та були проведені певні слідчі дії. Зокрема, в ході досудового розгляду позивач вказувала, що 11 вересня 2019 року о 13.04 до неї надійшов дзвінок з номера НОМЕР_2 , невідома особа представилась працівником компанії «Vodafone» та повідомила про ремонтні роботи і підключення до іншої вишки мережі, щоб залишатись на зв`язку, їй було запропоновано надати 3-4 номери, на які вона найчастіше телефонує. Позивач виконала запропоновану вимогу та надала телефонні номери. Після цього їй зателефонували повторно о 13.13 год та сказали, що не можуть здійснити підключення до іншої вишки. Після цього позивач вимкнула і одразу включила телефон, але зв'язок був відсутнім. Також в цей час позивач перевірила електронну скриньку та виявила листи з повідомленням про одержання кредитів, зокрема у ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група». З довідки - аналізу технічної інформації вбачається, що 11 вересня 2019 року зона дії телефону періодично приблизно о 0.00 год. та о 13.00 год. визначена «55983-50465», з 14.18 год. до 15.58 год. телефон позивача перебував у зоні дії м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, інший весь час у м. Івано-Франківськ /а.с.13-14,17-21/.

ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» в листі від 17 березня 2020 року у відповідь на адвокатський запит вказувало про укладений ними 11 вересня 2019 року з ОСОБА_1 кредитний договір № /388287 в електронній формі та здійснену за ним виплату кредитних коштів. В листі зазначено, що під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційні системі Товариства клієнт надав усі необхідні відомості, а тому примірник кредитного договору був наданий клієнту в його особистому кабінеті на сайті Товариства. Також вказано на те, що клієнт взяті на себе зобов`язання за Договором про надання фінансового кредиту не виконав у визначений договором строки, заборгованість не погасив та, таким чином, ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань /а.с.5-6/.

В листі від 08 вересня 2021 року, адресованого Подільському районному суду м. Києва, ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» вказало, що в межах даної справи, вони провели внутрішню перевірку обставин отримання кредиту за кредитним договором № від 11 вересня 2019 року та вбачали ознаки шахрайських дій при його оформленні. Тому, відповідач анулював заборгованість за вказаним кредитним договором та не має боргових претензій до позивача. Просили прийняти повідомлення про відсутність боргових претензій /а.с.37/.

Також в листі від 08 вересня 2021 року адресованому позивачу ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» повідомило, що станом на 08 вересня 2021 року заборгованість перед Товариством за кредитним договором № від 11 вересня 2019 року відсутня, договір закрито /а.с.39/.

Згідно з довідкою АТ «Державний ощадний банк України» від 11 лютого 2022 року в ОСОБА_1 в період з 01 січня 2018 року по 01 січня 222 року відкритих рахунків в Івано-Франківській філії АТ «Державний ощадний банк України» не було /а.с.92/.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

За правилом ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 6 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Водночас одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 619/598/21 врахувавши, що грошові кошти за оспорюваним кредитним договором перераховані на банківську картку, яка позивачу не належить, рахунки, відкриті на ім'я НОМЕР_3 в АТ «Ощадбанк» відсутні, з метою захисту своїх інтересів позивач звернувся до правоохоронних органів, дійшов висновку, що оспорюваний договір не відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». На підставі цього визнав недійсним кредитний договір укладений між сторонами у справі.

Подібний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 757/40209/20.

Верховний Суд у постанові від 03 лютого 2023 року у справі № 757/22453/20 погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що під час проведення верифікації клієнта, товариством не до кінця проведена ідентифікація особи, з якою укладається договір. А отже, за відсутності належних та допустимих доказів того, що оспорюваний правочин укладено саме позивачкою, а не будь-якою іншою особою, та за відсутності її волевиявлення на укладання оспорюваного правочину і належних доказів отримання саме позивачкою вказаних кредитних коштів, враховуючи, що кошти перераховані відповідачем на банківську картку № НОМЕР_4 , яка позивачці ані АТ «Альфа Банк», ані АТ КБ «ПриватБанк» не видавалась, та не спростування відповідачем зазначених обставини, наявні підстави для визнання оспорюваного договору недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В порядку визначеному ч.ч.1,4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З наведених обставин справи вбачається, що оспорюваний договір було укладено в електронному вигляді, за допомогою електронного ресурсу, що міститься на офіційному сайті ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група»: www.eurogroshi.com.ua. У відповідності до п. 6.1 договору він підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію». Як вбачається з копії спірного договору, при його підписанні позичальник використав електронний підпис одноразовим ідентифікатором R36158.

Виплата кредитних коштів була здійснена 11 вересня 2019 року на банківську карту OSCHAD BANK НОМЕР_1 .

Позивач заперечує обставини укладення нею договору шляхом використання електронного підпису та належності їй картки на яку було здійснено переказ кредитних коштів. З метою захисту своїх інтересів позивач звернувся до правоохоронних органів.

Відповідач в межах даної справи, провівши внутрішню перевірку обставин отримання кредиту за кредитним договором № від 11 вересня 2019 року вказав, що ними вбачаються ознаки шахрайських дій при його оформленні. Тому, станом на 08 вересня 2021 року відповідач анулював заборгованість за вказаним кредитним договором та не має боргових претензій до позивача.

Ця заява відповідача не містить твердження відповідача про визнання ним позову, а отже вказана заява не може бути розцінена судом як заява відповідача про визнання позову, натомість заява містить дані про визнання відповідачем обставин наявності шахрайських дій при оформленні оспорюваного договору та відсутності у нього майнових вимог до позивача.

Таким чином, враховуючи, що сторонами фактично визнаються обставини, що оспорюваний договір не відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що грошові кошти перераховані на банківську картку, яка позивачу не належить, а також відсутність майнових вимог сторін, колегія суддів приходить до висновку, що оспорюваний договір підлягає визнанню недійсним. При цьому слід зазначити, що відповідачем вказано про відсутність майнових вимог лише в листі від 08 вересня 2021 року. Тобто з моменту укладення договору 11 вересня 2019 року і на час звернення позивача з позовом до суду у травні 2021 року таких заяв не було, навпаки, в листі від 17 березня 2020 року відповідач вказував на укладений договір і невиконання позивачем взятих на себе зобов`язань. Вказане свідчить про неможливість стверджувати про відсутність спору між сторонами на час звернення до суду з цим позовом та існування можливості виникнення спору в майбутньому.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки суду першої інстанції, судом допущено неповне з`ясування обставин справи, зокрема, не враховано визнання відповідачем обставин укладення спірного договору внаслідок шахрайських дій, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що апеляційна скарга позивача та заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, судові витрати понесені стороною позивача підлягають компенсації за рахунок відповідача.

При зверненні до суду з позовом позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн /а.с.26,29/, а при зверненні з апеляційною скаргою - 1362,00 грн /а.с.88/.

Також при зверненні до суду з позовом позивачем було подано попередній орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу із визначеною сумою на стадії підготовки позовної заяви 15750,00 грн, та в ході розгляду справи судом першої інстанції 7500,00 грн, а всього 23250,00 грн /а.с.22/.

На підтвердження витрат на праву допомогу надано копію договору № 13/2019 укладеного 06 листопада 2019 року між позивачем та адвокатом Костів Р.Я., в якому гонорар визначений в розмірі 1500,00 грн за годину роботи /а.с.23,54/. Ордер адвоката Костів Р.Я. та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю /а.с.24,25/.

В заяві від 26 травня 2022 року представник позивача адвокат Костів Р.Я. просив розглянути справу за відсутності сторони позивача та вирішити питання про розподіл судових витрат, стягнувши з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 15000,00 грн /а.с.51-53/. До цієї заяви крім договору долучено звіт про надані послуги у зв`язку з розглядом цієї справи, де кількість годин роботи адвоката визначена 10 годин, загальна вартість робіт 15000,00 грн та квитанції господарюючого суб`єкта адвоката Костів Р.Я. про сплату позивачем цих послуг /а.с.55,57,58/ Такого ж змісту була подана заява і 26 вересня 2021 року /а.с.65-69/. В апеляційні скарзі представник позивача просить стягнути з відповідача судові витрати та надає звіт про надані послуги у зв`язку з розглядом цієї справи на стадії апеляційного перегляду, де кількість годин роботи адвоката визначена 05 годин, загальна вартість робіт 7500 грн та квитанцію господарюючого суб`єкта адвоката Костів Р.Я. про сплату позивачем цих послуг /а.с.95/.

Вирішуючи питання про компенсацію понесених судових витрат апеляційний суд виходить з такого.

У ч. 1 ст. 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, п.1 1 ч.ч.1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У ч.ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі № 750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 757/60277/18-ц.

Верховний Суд у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц вказав на те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19.

З матеріалів справи вбачається, що стороною позивача було здійснено заяву про компенсацію судових витрат як на стадії розгляду справи судом першої інстанції, так і на стадії апеляційного перегляду справи з наданням належних доказів на підтвердження цих витрат. Сторона відповідача ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не скористалась правом надання заперечень щодо розміру заявлених позивачем судових витрат. У зв`язку з цим апеляційний суд, діючи в межах принципів змагальності та диспозитивності, вважає що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає вся сума понесених витрат, що становить 2270,00 грн судового збору та 22500,00 грн витрати на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» про визнання кредитного договору недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним Договір про надання фінансового кредиту №/388287 укладений від імені ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» 11 вересня 2019 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 22500,00 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група», , місце знаходження: 04071, м. Київ, вул. Нижній вал, 51.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: В.А. Нежура

Н.В. Поліщук