Постанова

Іменем України

15 серпня 2023 року

провадження №22-ц/824/10219/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф.

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва

від 01 травня 2023 року

в складі судді Шереметьєвої Л. А.

у цивільній справі №760/394/23 Солом'янського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів

У С Т А Н О В И В:

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Солом'янського районного суду м. Києва з

вищевказаним позовом, в якому посилаючись на те, що відповідач офіційно працевлаштований директором у двох компаніях, не має захворювань, не має інших утриманців чи непрацездатних батьків, має у власності значну кількість нерухомого та рухомого майна, але не виконує свого обов`язку щодо надання матеріальної допомоги на утримання спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають з нею, перебувають на її повному утримані, та окрім іншого син ОСОБА_3 має інвалідність, у зв'язку з чим потребує спеціального догляду, проходити обстеження у лікарів, особливі умови щодо оздоровлення, лікування, харчування, навчання, розвитку здібностей, просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі по 28 330,00 грн на кожного щомісячно, а на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 22 720,00 грн щомісячно.

Вказувала, що визначений нею розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, який відповідач має можливість надавати, оскільки таку ж суму коштів він витрачав і під час їх спільного проживання.

Відповідач подав відзив, в якому позов визнав частково та просив стягнути з нього аліменти у розмірі 2 000,00 грн на кожну дитину. В обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що позивачкою не надано доказів, які підтверджують її витрати на дітей, як і не надано доказів того, що діти проживають разом з нею. Також посилався на те, що в нього відсутній дохід, який міг би забезпечити розмір аліментів на кожну дитину, який просить визначити позивачка, що підтверджується довідкою з місця роботи, згідно якої його місячний дохід в середньому становить 4 000,00 грн. Поруч з цим вказав на те, що хоча й загальний розмір на трьох дітей становитиме 6 000,00 грн, що перевищує його дохід, але він як відповідальний батько намагатиметься вжити заходів аби підвищити рівень своїх доходів задля виконання такого судового рішення у майбутньому.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01 травня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання кожного з дітей по 2 000,00 грн, щомісячно, починаючи з 04.01.2023 і до досягнення дітьми повноліття.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині визначеного судом розміру аліментів, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій посилалася на те, що рішення суду в цій частині ухвалене з неправильним застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції не надав оцінки доказам, наданих позивачем на підтвердження обґрунтувань позовної заяви, а також порушив порядок дослідження доказів.

Судом не взято до уваги, що надана відповідачем довідка про доходи не відповідає дійсності, оскільки відповідач окрім цього також є кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "Холдинг Бізнес Груп", є засновником юридичної особи, яка створена та здійснює господарську діяльність в Польщі.

Судом також не взято до уваги, що відповідач має у власності житловий будинок, дві земельні ділянки, два машиномісця, дві квартири; за час їх спільного проживання вони періодично їздили на відпочинок закордон всією родиною. На думку позивачки, дані обставини свідчать про те, що дохід відповідача дозволяє сплачувати аліменти у вказаному в позові розмірі, так як такі ж суми витрачалися останнім на утримання та забезпечення дітей за час спільного проживання. Додала, що обставини щодо наявності у відповідача нерухомого майна ним не спростовані.

Зауважила, що діючі норми сімейного законодавства визначають рівні обов'язки батьків щодо дітей, в тому числі щодо їх утримання, і такий обов'язок не пов'язується з матеріальним становищем кожного з батьків.

Крім того, в обґрунтування апеляційної скарги посилалася на те, що суд порушив норми процесуального права, оскільки взяв до уваги відзив відповідача та додані до нього докази, які були подані до суду з пропуску строку.

Також вказувала, що після роз'єднання позовів нею додатково було подано примірники позовної заяви про стягнення аліментів з додатками для суду та для відповідача. Зокрема було подано ряд документів на підтвердження викладених в позові доводів щодо розміру аліментів, а саме докази наявності у відповідача нерухомого майна, корпоративних прав, автомобілів тощо, але в подальшому під час ознайомлення з матеріалами справи виявилося, що у справі відсутні будь-які додатки з наданих нею до позовної заяви.

Вважала, що за відсутності доданих до позову документів на час ухвалення рішення суд не мав можливості оцінити всі надані позивачем докази на підтвердження доводів про стягнення аліментів; таке свідчить про формальний підхід суду до вирішення справи.

За вказаних обставин просила скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01.05.2023 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила покласти на відповідача понесені нею в суді апеляційної інстанції витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

Позивачка, належним чином повідомлена про розгляд її апеляційної скарги в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням про отримання її представником ОСОБА_9 , яким подано та підписано апеляційну скаргу, копії ухвали про відкриття апеляційного провадження (а. с. 116).

30 червня 2023 року від представника позивача ОСОБА_9 надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін (а. с. 103-105). В обґрунтування клопотання посилався на те, що наявні підстави для розгляду справи в судовому засіданні, враховуючи конкретні обставини справи, зокрема те, що для повного та всебічного розгляду справи необхідно заслухати пояснення сторін.

Колегія суддів вважає, що таке клопотання не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява №64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Київський апеляційний суд надав учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, у яких такий рух описаний. Більш того, кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Зважаючи на те, що позивач не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого розгляду справи необхідно провести усні слухання, підстави для задоволення вказаного клопотання відсутні.

Відповідач також належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги позивачки в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням про отримання його представником ОСОБА_6 копії ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги (а. с. 144).

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін. В обґрунтування відзиву зазначив, що наведені в апеляційній скарзі доводи є безпідставними та необґрунтованими, не спростовують висновку суду. Додав, що доводи позивачки про те, що він має можливість сплачувати аліменти у максимальному розмірі, визначеному законом, є лише її припущенням та не підтверджені належними доказами.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають разом з матір`ю, знаходяться на її повному утриманні та вихованні.

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_2 надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Діти проживають разом з матір`ю та знаходиться на її повному утриманні.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала на те, що відповідач є офіційно працевлаштованим, не має захворювань, не має на утриманні інших дітей та непрацездатних батьків, має значну кількість рухомого та нерухомого майна, і як батько повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своїх дітей.

Суд першої інстанції, застосувавши положення ст. 180, ч. 3 ст. 181, ст. 182-184 СК України, які регулюють дані правовідносини, та встановивши, що діти проживають разом з матір`ю і повністю знаходяться на її утриманні, тоді як батько дитини не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та як наслідок неправильно визначив розмір аліментів, який підлягає стягненню, з огляду на наступне.

За приписами ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, що їх замінюють, за створенням умов, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведеність стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Положеннями частини 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Отже, матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виховання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається за заявою позивача безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання.

Проте, визначаючи розмір аліментів в сумі 2 000,00 грн на кожну дитину, суд першої інстанції, встановивши, що діти проживають разом з матір`ю, на яку окрім матеріального забезпечення дитини покладено й обов`язок у постійному вихованні дітей, їх контролі, що потребує більше моральних витрат, враховуючи вік і стан здоров`я дітей, зокрема що одному з синів встановлено інвалідність, дійшов помилкового висновку про те, що такий розмір аліментів є достатнім та справедливим по відношенню як до інтересів дитини, так і її батьків.

Суд першої інстанції, навівши в мотивувальній частині рішення загальні формулювання, які враховуються при визначенні розміру аліментів, не навів підстав для визначення аліментів саме в сумі 2 000,00 грн на кожного з дітей.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи.

Так, суд посилаючись на положення ч. 1 ст. 182 СК України, дану норму закону не застосував та не з'ясував обставин щодо наявності чи відсутності у відповідача рухомого та нерухомого майна, що є обов'яковим при визначенні розміру аліментів. Зокрема, суд не дослідив долучених до позовної заяви письмових доказів на підтвердження зареєстрованого за відповідачем майна та не надав таким доказам правової оцінки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою в обґрунтування доводів щодо розміру аліментів до позовної заяви долучено докази, які підтверджують наявність зареєстрованого за ОСОБА_2 права власності на рухоме та нерухоме майно (а. с. 22-32).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника, щодо відсутності в матеріалах справи додатків, долучених до позову.

З даних доказів вбачається, що за ОСОБА_2 на праві власності зареєстровано наступне нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 266,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка (кадастровий номер: :01:031:0148), площею 0,1007 га, та земельна ділянка (кадастровий номер: :01:031:0165), площею 0,0274 га; машиномісце № НОМЕР_1 , загальною площею 17,7 кв.м., та машиномісце № НОМЕР_2 , загальною площею 16,3 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 ; квартира, загальною площею 34,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Також до позовної заяви надано докази, які вказують на те, що ОСОБА_2 є керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "ХОЛДИНГ БІЗНЕС ГРУП" зі статутним капіталом 2 000,00 грн та Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕП" зі статутним капіталом 62 500,00 грн (а. с. 39-42).

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір щомісячних аліментів, не відповідає матеріальній можливості відповідача надавати належну матеріальну допомогу відповідно до тих доходів, які він отримує, та є несправедливим по відношенню до дітей.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила визначити аліменти в максимальному розмірі, а саме десять прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, тобто на сина ОСОБА_3 та доньку ОСОБА_4 по 28 330,00 грн, а на сина ОСОБА_5 - 22 720,00 грн.

Поруч з цим, незважаючи на те, що вищевказане майно на праві власності зареєстроване за ОСОБА_2 та останній також є керівником двох товариства, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для стягнення аліментів у розмірі, який просить позивачка, адже дане майне є предметом спору в суді між сторонами. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна і предметом цього позову, окрім іншого, є все вище перелічене нерухоме майно. Відтак, ОСОБА_1 у тій іншій справі доводить що половина майна, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_2 , є їх спільним майном та водночас просить врахувати наявність майна при визначенні розміру аліментів, які просить стягнути у максимальному розмірі на кожного з дітей з відповідача.

Беручи до уваги вищевикладене, а також враховуючи приписи ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, згідно яких обов`язок утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття стосується обох батьків, колегія суддів приходить до висновку, що розмір аліментів у цій справі необхідно визначити в розмірі 50% від передбаченого законом максимального розміру аліментів на дитину відповідного віку, а саме по 14 165,00 грн на сина ОСОБА_3 та доньку ОСОБА_4 , а на сина ОСОБА_5 в розмірі 11 360,00 грн щомісячно.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі, що старший син сторін ОСОБА_3 має інвалідність та у зв'язку з цим потребує спеціального догляду, проходити обстеження у лікарів, особливі умови щодо оздоровлення, лікування, харчування, навчання, розвитку здібностей, оскільки наявність такої обставини є підставою для стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, що визначено ст. 185 СК України. А у даній справі ОСОБА_1 таких вимог не пред'являла.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що вищевказаний розмір аліментів на кожного з дітей є достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку.

До того ж, матеріали справи не містять доказів щодо незадовільного стану здоров`я відповідача, що в сукупності з іншими доказами наявними у справі вказує на те, що останній має можливість сплачувати аліменти у визначеній апеляційним судом сумі.

Також, колегія суддів враховує часткове визнання відповідачем позовних вимог, а саме на думку відповідача виправданим розміром аліментів є їх визначення у сумі 2 000,00 грн на кожного з дітей.

При цьому, посилання відповідача як у відзиві на позовну заяву, так і у відзиві на апеляційну скаргу про наявність у нього можливості сплачувати аліменти у розмірі по 2 000,00 грн на кожного з дітей не є безумовною підставою для визначення аліментів саме в такому розмірі, оскільки факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (постанова Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №344/10971/16-ц).

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині визначеного розміру аліментів, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні.

Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про зміну судового рішення в частині визначеного розміру аліментів, а саме щодо збільшення їх розміру з 2 000,00 грн до 14 165,00 грн на сина ОСОБА_3 , 2 000,00 грн до 14 165,00 грн на доньку ОСОБА_4 та з 2 000,00 грн до 11 360,00 грн на сина ОСОБА_5 .

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення аліментів, однак невірно визначив розмір аліментів, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення суду в частині визначеного розміру аліментів. А тому апеляційна скарга, в якій позивачка просила скасувати рішення суду, підлягає частковому задоволенню.

За приписами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалю нове, то й відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що з даним позовом ОСОБА_1 звернулася в січні 2023 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

У відповідності до вимог Закону України "Про судовий збір" та беручи до уваги ціну позову у даній справі (476 280,00 грн (79 380,00х6)), при поданні цього позову ОСОБА_1 у 2023 році підлягав сплаті судовий збір у сумі 4 762,80 грн.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення суду та задоволення аліментів, сума платежів яких за шість місяців становить 238 140,00 грн, то й відповідно сплаті підлягав би судовий збір в сумі 2 381,40 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір в сумі 2 381,40 грн у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_7 в дохід держави.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків визначених у підпунктах а)-г) цього ж пункту та частини цієї статті.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01 травня 2023 року в частині визначеного розміру аліментів - змінити, збільшивши розмір аліментів на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2 000 грн до 14 165 грн, на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2 000,00 грн до 14 165,00 грн та на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2 000,00 грн до 11 360 грн.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 14 165 грн, на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 14 165,00 грн та на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 11 360 грн, щомісячно, починаючи з 04 січня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття".

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 2 381 (дві тисячі триста вісімдесят одна) грн 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач: РНОКПП НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: РНОКПП: НОМЕР_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_6 .

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська