Головуючий суддя в суді І інстанції
Єдиний унікальний № 374/125/23

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року Ржищівський міський суд Київської області в складі :

головуючого судді- Козіної С.М.,

за участі:

секретаря- Папенко О.О.,

позивачки - ОСОБА_1 (не з`явилась),

відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (не з`явились),

розглянувши у підготовчому засіданні в приміщенні Ржищівського міського суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшла вказана вище позовна заява. Позивачка мотивувала позовні вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням керівника органу приватизації Ржищівського будівельного технікуму від 08 жовтня 1997 року № 37, зареєстрованого Ржищівським БТІ Київської області у реєстровій книзі за № 15 р 3072, позивачка є співвласником квартири під номер АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками цієї квартири є мама позивачки ОСОБА_2 , вітчим ОСОБА_3 та сестра ОСОБА_4 . Рішенням Ржищівської міської ради від 23.09.2016 № 462-32-07 зазначеному вище житловому будинку було присвоєно нову адресу: АДРЕСА_2 . Проте, коли позивачка з іншими співвласниками квартири звернулися до Ржищівської державної нотаріальної контори із заявою про вчинення правочину відносно належного їм на праві власності об`єкта нерухомості, то нотаріус листом від 04.04.2023 № 79/01-16 відмовила їм по суті клопотання, постільки визначення даного об`єкта житлової нерухомості як «квартира» є таким, що не відповідає дійсності, тобто помилковим. Насправді, приватизована ними спірна квартира є індивідуальним житловим будинком садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується проведеним його технічним обстеженням кваліфікованими спеціалістами з інвентаризації нерухомого майна та виданим на підставі цього обстеження Висновком щодо можливості виділу з домоволодіння від 27.03.2023. Додатковим підтвердженням факту, що даний об`єкт нерухомості повинен підпадати під визначення «житловий будинок» є приватизована відповідачкою ОСОБА_2 під цим будинком земельна ділянка під кадастровим номером 321 130 000 069 030 000 3, площею 0,0956 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, приватизована у відповідності до вимог ст. 40 Земельного кодексу України. У зв`язку із допущеною помилкою в назві даного житлового об`єкта позивачка та члени її сім`ї не можуть розпоряджатися у повній мірі своєю власністю, тому нотаріус запропонувала вирішувати питання щодо усунення розбіжностей у визначенні типу спірного об`єкта нерухомого майна у судовому порядку. За таких обставин, єдиним способом захисту майнових прав позивачки є звернення до суду з цим позовом. У позовній заяві позивачка просила визнати за нею - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , право спільної часткової власності - по 1/4 частки кожному на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами номер АДРЕСА_3 , 1995 року побудови, загальною площею 135,0 кв.м., житловою площею 73,9 кв.м., що був набутий шляхом приватизації; свідоцтво про право власності на житло, видане розпорядженням керівника органу приватизації Ржищівського будівельного технікуму від 08 жовтня 1997 року № 37 та проведену на підставі нього реєстрацію права власності Ржищівським БТІ Київської області у реєстровій книзі за № 15 р 3072, вважати недійсними.

У судове засідання позивачка не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримувала та просила їх задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, подавши заяви про розгляд справи без їх участ, позовні вимоги визнали, проти задоволення позову не заперечували.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову та прийняття його судом без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Враховуючи, що визнання відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 позову вимогам закону не суперечить, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд приймає визнання відповідачами позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи, та ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15 жовтня 1997 року встановлено, що квартира, розташована в АДРЕСА_4 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у рівних долях (а.с. 9).

Ст. 41 Конституції України гарантує кожному громадянину України непорушність права приватної власності, і ніхто не може бути протиправно позбавлений його права власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, що закріплено в ст. 321 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена у п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх- обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позивачем доведено підстави для задоволення позовних вимог.

За змістом ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Керуючись ст. 15, 16, 215, 316, 321, 328, 392 ЦК України, ст. 48, 56, 59, 227 ЦК, ст. 2, 4, 12, 81, 82, 128, 247, 258, 259, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ), право спільної часткової власності - по 1/4 частки кожному на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами номер АДРЕСА_3 , 1995 року побудови, загальною площею 135,0 кв.м., житловою площею 73,9 кв.м., що був набутий шляхом приватизації.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане розпорядженням керівника органу приватизації Ржищівського будівельного технікуму від 08 жовтня 1997 року № 37, скасувавши проведену на підставі нього реєстрацію права власності Ржищівським БТІ Київської області у реєстровій книзі за № 15 р 3072.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя