ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/423/22 Номер провадження 22-ц/814/2050/23Головуючий у 1-й інстанції Болибок Є.А. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

за участі секретаря Галушко А.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за за апеляційними скаргами ОСОБА_1

на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 06 вересня 2022 року, постановлену суддею Болибок Є.А., повне судове рішення складено 06 вересня 2022,

по справі за позовом ОСОБА_1 до Регіональної профспілкової організації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

встановила:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до відповідача, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Регіональної профспілкової організації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (код 41283160) щодо невиконання покладених на неї Колективним договором та Статутом обов`язку захисту трудових прав при звільненні та допущення звільнення без проведення консультацій, які б передували звільненню та без пошуку вакантної посади в системі ДКВС.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що наказом від 13.07.2020 року №2220/к Міністерства юстиції України її було звільнено з посади заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб узятих під варту з 14 липня 2020 року з припиненням державної служби. 11 січня 2020 року позивач звернулась із заявою до голови профспілки ОСОБА_2 із відповідною заявою про захист своїх трудових прав.

Листом від 11.12.2020 № 35 профспілка повідомила її про те, що профспілкою не було надано згоду на звільнення. Вважає, що профспілка плутає різні за своєю суттю обов`язки, яких повинно було дотриматись Міністерство юстиції при її звільненні, а саме: мова йде в даних спірних відносинах, не про отримання згоди на звільнення, а про обов`язок роботодавця завчасно проводити з профспілковими органами консультації про заходи щодо запобігання чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь яких звільнень, а також направлення інформації до профспілкових органів щодо заходів по вивільненню, враховуючи інформацію про причини звільнень, кількість та категорії працівників, яких це може стосуватись, про терміни проведення звільнень. Таким чином, вважає, що профспілкою допущено незаконну бездіяльність щодо ненадання позивачу будь якого захисту, наслідком чого стало її незаконне звільнення.

Також, після поновлення позивача на посаді за рішенням суду вона звернулась із заявою 07.09.2021 року до профспілки із проханням звернутися до Міністерства юстиції щодо внесення змін до штатного розпису Управління та приведення його у відповідність до рішення суду з відновленням її становища, яке існувало до звільнення.

Однак, відповіді на дану заяву вона не отримала та лише після її звернень до Уповноваженого, їй було надано профспілкою лист від 07.12.2021 № 54 з копією Статуту та лист від 03.12.2021 № 51 про те, що профспілка не має впливу на Міністерство юстиції.

Крім того, позивача було повідомлено про те, що її членство в профспілці припинилося автоматично у зв`язку з тим, що не були сплачені внески.

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 06 вересня 2022 року закрито провадження у справі позовом ОСОБА_1 до Регіональної профспілкової організації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною.

При постановленні вказаної ухвали суд дійшов висновку, що справа не підлягає розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, а взагалі не підлягає судовому розгляду.

На вказану ухвалу ОСОБА_3 подані дві однакові за змістом апеляційні скарги на електронну пошту суду та через систему «Електронний суд», в якій позивачка, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Позивачка вважає, що з огляду на характер та предмет позовних вимог справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Так, наголошує, що у випадку, якщо суд першої інстанції дійшов до висновку, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, то відповідно до положень ст. 256 ЦПК України суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Як вбачається з тексту оскаржуваної ухвали вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції не було дотримано, що свідчить по порушення судом першої інстанції норми процесуального права.

Водночас, зі змісту ухвали вбачається, що суд закрив провадження не у зв`язку із тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а взагалі, що дана справа не може розглядатись судом.

Відзив від учасників справи не надходив.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник відповідача- ОСОБА_4 просила апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу районного суду без змін.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 12 липня 2023 року було задоволено клопотання ОСОБА_3 про проведення судового засідання, яке призначено на 13.07.2023 року на 15 год., в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів.

Проте, відеоконференція не відбулася, оскільки ОСОБА_3 не вийшла на зв`язок.

Відповідно до ч.5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі наведеного, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_3 , що не з`явилася та повідомлялася завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, як правило,є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Закриваючи провадження у даній справі, районний суд виходив з того, що правовідносини у справі не мають характеру трудових, а спір, що виник, належить до виключної компетенції профспілок та їх внутрішньо-організаційної діяльності, оскільки пов`язаний з питанням виконання обов`язків громадської організації, а тому не підлягає розгляду у судовому порядку та є внутрішнім спором Регіональної профспілкової організації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно з висновками Конституційного Суду України, викладеними у Рішенні від 9 липня 1998 року у справі № 12-рп/98 за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини першої статті 21 КЗпП України (справа про тлумачення терміну "законодавство"), відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це індивідуальна угода між працівником і роботодавцем. Шляхом укладення трудового договору з роботодавцем громадяни реалізують свої конституційні права на працю, добровільно вступають у трудові правовідносини, набуваючи конкретних трудових прав і обов`язків. Трудовий договір є основним юридичним фактом, з яким пов`язано виникнення, зміна чи припинення трудових правовідносин.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Отже, основною ознакою трудових відносин є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації.

Встановлення правовідносин між сторонами є важливим та впливає на те, що за відсутності трудових правовідносин між сторонами, що регулюються нормами КЗпП України, не може виникати й порушення відповідачем трудових прав позивача.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 221 КЗпП України визначено, що органами, які розглядають трудові спори, є комісії по трудових спорах та районні, районні у місті, міські чи міськрайонні суди. Проте установлений порядок розгляду трудових спорів не поширюється на спори про дострокове звільнення від виборної платної посади членів громадських та інших об`єднань громадян за рішенням органів, що їх обрали (частина третя зазначеної статті).

Статтею 36 Конституції України встановлено, що громадяни України мають право на свободу об`єднання у політичні партії та громадські організації для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів, за винятком обмежень, встановлених законом в інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров`я населення або захисту прав і свобод інших людей.

Громадяни мають право на участь у професійних спілках з метою захисту своїх трудових і соціально-економічних прав та інтересів. Професійні спілки є громадськими організаціями, що об`єднують громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної діяльності. Професійні спілки утворюються без попереднього дозволу на основі вільного вибору їх членів.

Особливості правового регулювання, засади створення, права та гарантії діяльності професійних спілок визначено Законом України від 15 вересня 1999 року "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", відповідно до статті 1 якого професійна спілка (профспілка) - це добровільна неприбуткова громадська організація, що об`єднує громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання). Первинна організація профспілки - це добровільне об`єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному навчальному закладі. Членом профспілки є особа, яка входить до складу профспілки, визнає її статут та сплачує членські внески.

Згідно зі статтею 4 Закону № 1045-XIV законодавство про профспілки складається з Конституції України, Закону України "Про об`єднання громадян" (який застосовується до профспілок, якщо інше не передбачено зазначеним Законом), цього Закону, КЗпП України та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.

Відповідно до статті 14 вказаного Закону профспілки діють відповідно до законодавства та своїх статутів. Статути (положення) профспілок приймаються з`їздами, конференціями, установчими або загальними зборами членів профспілки відповідного рівня і не повинні суперечити законодавству України.

Статут (положення) профспілки повинен містити: 1) статус та повну назву профспілки, її скорочену назву (за наявності), місцезнаходження її виборних органів (юридичну адресу); 2) мету та завдання профспілки; 3) умови і порядок прийняття в члени профспілки та вибуття з неї; 4) права, обов`язки членів профспілки, умови, порядок та підстави виключення з членів профспілки; 5) територіальну, галузеву або фахову сферу діяльності; 6) організаційну структуру профспілки, повноваження її організацій, виборних органів, порядок формування їх складу; 7) умови, терміни, порядок скликання з`їздів, конференцій чи загальних зборів членів профспілки та порядок прийняття ними рішень; 8) порядок і терміни звітності виборних органів профспілки перед членами профспілки, порядок здійснення контролю за діяльністю виборних органів профспілки; 9) джерела надходження (формування) коштів профспілки та напрями їх використання; 10) порядок здійснення господарської діяльності, необхідної для виконання статутних завдань профспілки; 11) порядок внесення змін до статуту профспілки; 12) умови та порядок припинення діяльності профспілки і вирішення майнових питань. У статуті профспілки можуть бути передбачені й інші положення, що стосуються особливостей створення та функціонування певної профспілки, якщо це не суперечить цьому Закону.

У межах повноважень, передбачених статутом, вищі за статусом профспілкові органи можуть затверджувати положення про організації профспілки.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Регіональної профспілкової організації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Регіональної профспілкової організації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції щодо невиконання покладених на неї Колективним договором та Статутом обов`язку захисту трудових прав при звільненні та допущення звільнення без проведення консультацій, які б передували звільненню та без пошуку вакантної посади в системі ДКВС.

ОСОБА_1 в своїй позовній заяві вказала, що внаслідок бездіяльності Регіональної профспілкової організації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, а саме ненадання їй будь-якого захисту, наслідком чого стало її незаконне звільнення та було порушено її права.

Так, Велика Палата Верховного Суду розглядаючи 11 вересня 2019 року цивільну справу № 523/4139/17 (провадження № 14-328цс19) зазначила, « що частиною третьою статті 12 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" встановлено, що забороняється втручання органів державної влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб у діяльність профспілок, їх організацій та об`єднань, яке може призвести до обмеження прав профспілок або перешкодити законному здійсненню їх статутної діяльності.

Проте зазначена норма не може тлумачитись як така, що залишає поза судовим контролем порушені права та інтереси осіб, на захист яких вони звертаються до суду.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаними нормами визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції належним чином не з`ясував характер спірних правовідносин, наявність порушених прав позивача та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб та безпідставно закрив провадження у даній справі.

Окрім того, у випадку, якщо суд першої інстанції дійшов до висновку, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, то відповідно до положень ст. 256 ЦПК України суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Як вбачається з тексту оскаржуваної ухвали вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції не було дотримано, що свідчить по порушення судом першої інстанції норми процесуального права.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвалу районного суду про закриття провадження у справі слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374 ч.1 п.6, 379, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 06 вересня 2022 скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіональної профспілкової організації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною, -направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 25.07.2023 року.

Головуючий суддя: О.В.Чумак

Судді: Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук