ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6609/23 Справа № 199/7837/21 Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л.Г. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2023 року в цивільній справі номер 199/7837/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулось Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28.04.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №DNU0GK00001175.

Відповідно до умов вказаного кредитного договору АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 67375,00 доларів США на термін до 28.04.2027 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором. У свою чергу відповідач, усупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на нього обов`язки перед банком не виконав, порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 13.09.2021 року має заборгованість у розмірі 115496,52 доларів США, яка складається з наступного: 37478,43 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 27737,64 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 9020,00 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 41260,45 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Позивач просив суд стягнути з відповідача вищевказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2023 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNU0GK00001175 від 28.04.2007 року у розмірі 74236,07 доларів США, яка складається з: 37478,43 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 27737,64 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 9020,00 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, що за курсом 26,67 грн, відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.09.2021 року, складає 1979875 (один мільйон дев`ятсот сімдесят дев`ять тисяч вісімсот сімдесят п`ять) гривень 99 копійок.

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 29698 (двадцять дев`ять тисяч шістсот дев`яносто вісім) гривень 14 копійок.

Із вказаним рішенням в частині відмови у стягненні пені не погодився позивач АТ КБ «ПриватБанк», подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2023 по справі № 199/7837/21 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині відмови у стягненні пені скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо необґрунтованості нарахування пені у доларах США та ухвалив в цій частині незаконне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, суд першої інстанції зазначив, що підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті611 ЦК України).

Тобто, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком, у відповідача, поміж іншого, існує заборгованість за пенею за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 41260,45 доларів США

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача пені нарахованої в іноземній валюті не в повній мірі відповідають існуючому між сторонами договору та суперечать правовій природі свободи договору.

Так, відповідно до п. 4.1 Кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Розглядаючи справу, суд мав можливість задовольнити позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання визначивши, що стягнення має відбуватись за курсом НБУ на дату виконання рішення або самостійно встановити розмір пені, що підлягає стягненню вказавши гривневий еквівалент заборгованості, проте суд безпідставно звільнив відповідача від відповідальності з одних лише формальних міркувань.

Від відповідача ОСОБА_1 відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не

перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Данильченко О.О. доводи апеляційної скарги підтримала, просила скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні пені скасувати, та задовольнити в цій частині вимоги банку.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до ст. 128, 130 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідача.

Заслухавши суддю доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 28.04.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №DNU0GK00001175 (а.с. 13-14).

Відповідно до п. 7.1 вказаного кредитного договору Банк зобов`язується надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 28 квітня 2007 року по 28 квітня 2027 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 55 000,00 доларів США (п`ятдесят п`ять тисяч доларів США 00 центів) на наступні цілі: купівля нерухомості, а також у розмірі 12375,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного Договору.

Періодом сплати вважати період з «21» по «28» число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: Щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 648,80 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Із метою забезпечення кредитного договору №DNU0GK00001175 від 28.04.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , 28.12.2007 року укладено договір іпотеки №DNU0GK00001175, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського

нотаріального округу Сусловою Н.Б, реєстровий №66 (а.с. 72-74).

Відповідно до п. 35.3. договору іпотеки у забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язань за Кредитним договором, Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 66,9 кв.м, житлова площа - 39,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до договору купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого 28.04.2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловою Н.Б., за реєстром №4489, ОСОБА_1 належить домоволодіння АДРЕСА_2 (а.с. 75-75зв).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 28.04.2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловою Н.Б., за реєстром №4493, ОСОБА_1 належить земельна ділянка (кадастровий номер :01:106:0002), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 76-76зв).

Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 08.07.2019 року, на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №1955, яким пропонується звернути стягнення на нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_3 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце роботи ФОП. Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки №DNU0GK00001175, посвідченого 28.04.2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловою Н.Б., за реєстровим №4496, передане в іпотеку АТ КБ «ПриватБанк» (, місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, МФО 305299), яке є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. від 07.05.2021 року відкрито виконавче провадження ВП №65365473 з виконання виконавчого документа виконавчого напису №1955, виданого 08.07.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про звернення стягнення на нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 77).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрованим в реєстрі за №1955 від 08 липня 2019 року, про звернення стягнення на нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості відповідач станом на 13.09.2021 року має заборгованість у розмірі 115496,52 доларів США, яка складається з наступного: 37478,43 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 27737,64 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 9020,00 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 41260,45 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с. 7-11).

До матеріалів справи долучено виписку по рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором №DNU0GK00001175 за період з 28.04.2007 року по 13.09.2021 року (а.с. 78-193).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості саме у такому обсязі.

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у стягненні пені, апеляційний суд переглядає оскаржуване рішення саме у відповідній частині.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до положень ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Пунктом 12 постанови №5 Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року визначено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Судом встановлено, що 28.04.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №DNU0GK00001175.

Відповідно до п. 4.1 даного кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Відповідно до розрахунку заборгованості відповідач станом на 13.09.2021 року має заборгованість у розмірі 115496,52 доларів США, яка складається з наступного: 37478,43 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 27737,64 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 9020,00 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 41260,45 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Аналогічні відомості підтверджуються випискою по рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором №DNU0GK00001175 за період з 28.04.2007 року по 13.09.2021 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання

грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, такі пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні.

Положеннями ч. 1, 3 статті 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду висловленої в пункт 47 постанови від 4 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Таку ж думку висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року справа №757/6367/13-ц, вказавши, що оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, умови кредитного договору, передбачали сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, а сторони ці умови не оспорювали, то разом зі стягненням з фізичних осіб-поручителів заборгованості в іноземній валюті суд мав право стягнути й пеню в іноземній валюті.

Оскільки умовами кредитного договору в іноземній валюті передбачено сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, і суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вимоги про застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов`язань, визначених в іноземній

валюті, можуть заявлятися лише в національній валюті України (гривні).

Наведені в апеляційній скарзі доводи заслуговують на увагу, тому рішення суду в частині відмови у стягненні пені підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Виходячи з наведеного вище та обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в частині спору про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка складається з пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, не виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Відтак, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка складається з пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка складається з пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Крім того, відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, за подання апеляційної скарги ним сплачено судовий збір в розмір 19807,49 грн (а.с.242), тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подання

апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №DNU0GK00001175 від 28.04.2007 року, яка складається з пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNU0GK00001175 від 28.04.2007 року, яка складається з пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 41260,45 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 19807,49 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 14 вересня 2023 року.

Суддя: